prop · GT0395 · 2006-03-14 00:00:00 — Från svensk sida har det funnits farhågor att ett sådant system skulle kunna utnyttjas. Kommissionären påpekade emellertid att alltför kortvariga uppehållstillstånd kan påverka offrens vilja att vittna eller förmedla information negativt. Om en person återvänder finns det också en risk att de på nytt faller offer för människohandel. Det bör påpekas i sammanhanget att offer för människohandel har möjlighet att ansöka om asyl och uppehållstillstånd av andra skäl och att få den ansökan prövad även om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljats för honom eller henne. I sitt yttrande över 2005 uttryckte för barnets rättigheter oro över problem med människohandel i . Kommittén rekommenderade att på ett koordinerat sätt stärka skyddet för människohandelns offer genom bättre skydd för vittnen, integrering i samhället, tillgång till sjuk- och hälsovård, erbjudande av psykologisk hjälp samt samarbete med enskilda organisationer.139 Inom ramen för uppföljningen av Deklaration om fundamentala principer och rättigheter i arbetslivet publicerade 137FN-dokument A/56/38, paragraf 319-360. 138Europarådet, dokument CommDH(2004)13. 139 FN-dokument CRC/C/15/Add.248. Internationella arbetsorganisationen () rapporten . 2005/06:95 Alliance Against Forced Labour om tvångsarbete. skrämmande statistik om utbredningen av olika former människohandel, om rekrytering och transport av människor i ekonomiskt syfte och för sexuella ändamål. Med stöd av resultaten från omfattande europeisk forskning bekräftas bilden att migrerande arbetstagare, ofta illegalt invandrade, utgör en särskilt utsatt riskgrupp för handel med människor. Enligt egna uppskattningar uppgår intäkterna från människohandel för sexuell exploatering till . uppmanar alla medlemsländer att påskynda genomförandet av sina nationella handlingsplaner i syfte att nå målet att ha avskaffat alla former av tvångsarbete. har anslutit sig både till FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning och konvention till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Genom artikel 11 i FN- konventionen åtar sig konventionsstaterna att genomföra systematiska översyner av såväl förhörsregler, instruktioner, metoder och praxis, som av organisationen kring häktning, fängelser och andra former av förvarshållande, i syfte att motverka förekomsten av tortyr. Enligt artikel 12 i konventionen skall de fördragsslutande staterna tillse att myndigheterna genomför en snabb och opartisk utredning i fall där det finns skälig anledning anta att tortyr förekommit. Enligt artikel 16 omfattar de skyldigheter som följer av artikel 11 och 12 förutom tortyr också annan form av grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. I 2 kap. 5 § regeringsformen ges skydd mot kroppsstraff samt mot tortyr och mot medicinsk påverkan i syfte att framtvinga eller hindra yttranden. I polislagen (1984:387) och i lagen (1976:372) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. anges under vilka omständigheter tvång eller våld kan tillgripas och under vilka omständigheter en person får beläggas med handfängsel. Förutsättningarna för polisens användning av våld är klart reglerade i lag. Övervåld eller kränkande behandling i samband med ingripanden får inte förekomma. () besökte . I sin rapport om besöket framförde kommittén bland annat att den vid genomgång av några utredningar som genomförts i anledning av anmälningar om övergrepp av polis ansett att grundläggande krav om oberoende och effektivitet inte hade tillgodosetts.140 Kommittén rekommenderade att ansvaret för att utreda klagomål mot polisen överlåts på ett organ som är oberoende av polisen. Så länge en sådan överflyttning av ansvaret inte har skett bör åklagare få klara riktlinjer för hur de skall leda förundersökningarna, de bör beordra omedelbar 140 , dokument CPT/Inf (2004)32. rättsmedicinsk undersökning i alla fall där polis kan ha orsakat Skr. 2005/06:95 personskador, och klara tidsgränser bör bestämmas för åklagarnas beslut om huruvida ett klagomål skall leda till förundersökning. Vidare rekommenderade kommittén att disciplinära åtgärder skall kunna vidtas mot en polisman som misstänks för övergrepp av något slag, även om åklagaren anser att bevisningen inte är tillräcklig för att styrka brott. Den rekommenderade också att kunskap om mänskliga rättigheter integreras i polisens utbildning och träning inför riskfyllda situationer, såsom gripanden och förhör av misstänkta. I sin rapport om tog även kommissionär för de mänskliga rättigheterna upp avsaknaden av ett självständigt organ för utredning av anklagelser om övergrepp från polisens sida.141 mot tortyr konstaterade i sin avslutande kommentar angående fjärde rapport om genomförandet av FN- konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, att flera fall av överdrivet bruk av våld av polispersonal och fängelsevakter, som har lett till döden för de berörda personerna, har inträffat i . Den rekommenderade att alla påståenden om övergrepp utreds snabbt och opartiskt och att utbildningen om mänskliga rättigheter förstärks för poliser, fängelsevakter och personal vid andra myndigheter inom rättsväsendet.142 Under kartläggningsarbetet har svenska sektionen av anfört i ett skriftligt yttrande att organisationen är mycket oroad över rapporter om övervåld från polisens sida. Amnesty vill särskilt betona vikten av kontinuerliga utbildningsinsatser riktade mot poliser och polisaspiranter vad gäller mänskliga rättigheter samt att misstänkt övervåld alltid skall åtföljas av skyndsamma, grundliga och opartiska utredningar. Som framgått ovan har frågan om inrättandet av ett oberoende organ för utredning av anmälningar mot polis diskuterats i samband med att internationella organ granskat efterlevnad av olika konventioner om mänskliga rättigheter. Bakgrunden till dessa kommentarer utgörs bland annat av fallet samt av händelserna i i samband med EU toppmötet . Båda dessa händelser behandlades i handlingsplanen . redovisade Kommittén om tillsynen över polis och åklagare sitt uppdrag.143 I kommitténs betänkande angavs att internutredningarna sköts på ett bra sätt och i stort inte uppvisar några brister. Då den centrala frågan emellertid ansågs vara allmänhetens förtroende för utredningsförfarandet ansåg kommittén att systemet borde reformeras, bland annat genom en ökad insyn från utomstående i internutred- ningarna. Kommittén ansåg dock inte att det behövdes något fristående organ för internutredningsverksamheten. Inte heller ansåg kommittén att det fanns behov av att inrätta ett fristående tillsynsorgan. Vid remissbehandlingen tillstyrkte flertalet remissinstanser förslagen, medan andra, däribland JO, var starkt kritiska. , dokument CommDH(2004)13. FN-dokument CAT/C/CR/28/6, . SOU 2003:41, Förstärkt granskning av polis och åklagare. Såsom närmare beskrivs i handlingsplanen (del I, avsnitt 4.6.1) gav Skr. 2005/06:95 regeringen en särskild utredning uppdraget att utreda frågan om en fristående och oberoende myndighet för handläggning av brottsutredningar om åklagare och anställda inom polisen.144 Vad beträffar polisens arbetsmetoder vid t.ex. större demonstrationer kan nämnas att överlämnade sitt betänkande 2001 (SOU 2002:122) till justitieministern. I betänkandet föreslås att det skall tas fram en nationell modell för ingripande mot folksamlingar, inkluderande taktik, utbildning och utrustning. Vidare föreslås att skall ta ett större ansvar för samordningen av planeringen inför stora internationella evenemang där flera polismyndigheter kommer att vara inblandade. utreder också om de brister som kommittén pekade på avseende händelserna i samband med Europeiska rådets möte i och mötet i för ekonomiska och finansiella frågor (Ekofin) i förekommer i polisorganisationen i stort. lade fram en departementspromemoria om strukturella problem inom polisen.145 Utredningen bekräftade slutsats om att det finns ett strukturellt problem inom polisen och föreslog att bör ta ett större ansvar för rekrytering och utbildning av polischefer, ett fastare grepp om vidareutbildningen och använda sina styrmedel för att säkerställa att polisen har en enhetlig och ändamålsenlig utrustning. Utredningen har remissbehandlats. Ärendet bereds inom . Vidare bör nämnas att polisen, delvis som en följd av erfarenheterna från , genomför ett nationellt taktikprojekt. Projektet utgör en omfattande satsning på att vidareutbilda personalen i frågor av relevans för stora demonstrationer, bland annat mental förberedelse, kommunikation, juridik och etik. Frågor om frihetsberövanden behandlas i flera internationella dokument om mänskliga rättigheter. Ett exempel är , vars artikel 5 stadgar att var och en har rätt till frihet och personlig säkerhet och att ingen får frihetsberövas om inte vissa särskilt angivna förutsättningar föreligger, såsom fällande dom eller att någon är lagligen arresterad. Den som är berövad friheten i enlighet med de förutsättningar som anges i artikeln har, bland annat, rätt att påfordra att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet. Var och en som arresteras skall också utan dröjsmål underrättas om skälen för åtgärden och om den anklagelse som ligger till grund för frihetsberövandet. har också ratificerat konvention till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, vars genomförande övervakas av (). Även i den svenska grundlagen (2 kap. 8 § regeringsformen) stadgas ett Skr. 2005/06:95 skydd mot frihetsberövande. Frihetsberövanden på grund av brott m.m. Under kartläggningsarbetet har flera företrädare för referensgrupperna framfört synpunkter som rör frihetsberövanden. JK har påtalat vikten av att uppmärksamma situationen vid häkten och fängelser, både vad avser de fysiska förhållandena och användningen av restriktioner. () har framfört att psykiskt funktionshindrades situation i fängelser måste uppmärksammas. Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) har understrukit att staten har ett tungt ansvar för att skydda de personer som är frihetsberövade och hänvisat till homosexuellas utsatta situation i fängelser. I ett beslut fattat drog HomO slutsatsen att en kriminalvårdsanstalt brustit i sitt ansvar att skydda en intagen mot övergrepp från andra intagna som han drabbats av på grund av sin homosexualitet. Härigenom hade denna anstalt inte levt upp till kraven i lagen om kriminalvård i anstalt och inte heller till Kriminalvårdens kompetensstrategi, enligt HomO.146 Under sin resa till 2004 besökte kommissionär bland annat . I sin rapport kritiserade kommissionären rastgårdarna som alltför små och burliknande.147 Kommissionären tog även upp problemet med trängsel i häkten och fängelser, som i sin tur fått följdeffekter i form av försämrade möjligheter till studier och fysisk träning. Enligt rapporten förekommer det också att personer vistas i isoleringsceller endast av det skälet att det inte finns utrymme någon annanstans. Kommissionären rekommenderade att tillräckliga resurser avsätts för att utrymmesproblemen skall kunna lösas och för att bättre möjligheter till utomhusvistelser skall kunna skapas. Under kartläggningsarbetet har svenska sektionen av i ett skriftligt yttrande instämt i den kritik som kommissionär för de mänskliga rättigheterna har framfört i dessa avseenden. Vidare kritiserade kommissionären användningen av restriktioner i häkten, vilken han beskrev som nästan automatisk. I genomsnitt används restriktioner för av de häktade, men i en del områden, t.ex. , uppgår andelen till , enligt kommissariens rapport. Enligt rapporten bekräftade JO den omfattande användningen av restriktioner i häkten och att många klagomål om detta inkommer till JO. Kommissarien ansåg att det bör övervägas hur användningen av restriktioner kan begränsas till de fall där de är absolut nödvändiga. Vidare påpekade han att användningen av restriktioner måste ha stöd i lag och inte får ses som ett sätt att öka samarbetsviljan under polisutredningen. () besökte . I sin utförliga rapport från besöket tog kommittén upp såväl frågor om förhållandena vid häkten och fängelser som vid psykiatriska Beslut , dnr 310/04. , dokument CommDH(2004)13. inrättningar och ungdomshem.148 CPT framförde att häktade och anhållna bör erbjudas bättre möjligheter till utomhusaktiviteter samt att deras rätt att få tillgång till läkare bör lagfästas. Kommittén ansåg också att polisen bör få instruktioner om att varje person som grips eller anhålls skall informeras om sina rättigheter att underrätta en anhörig eller annan tredje person samt om sin rätt till försvarare. Strategier för att motverka våld mellan intagna bör genomföras effektivt. Grunderna för åläggandet av restriktioner i häkte bör anges tydligare i såväl åklagarens ansökan som domstolarnas beslut, och överklagandemöjligheterna vid beslut om restriktioner bör förbättras. Intagna med allvarliga psykiska problem bör flyttas till sjukvårdsinrättning för behandling. rekommenderade också att procedurer fastställs för den interna hanteringen av klagomål från intagna vid slutna ungdomshem. dessa kommentarer begärde kommittén ytterligare information från den på en rad punkter samt utfärdade ett flertal specifika rekommendationer för olika häkten och anstalter. I ett svar till kommitténs rapport kommenterade den svenska regeringen många av de frågor som tagits upp i rapporten.149 Bland annat nämndes att extra resurser satsats för att förbättra kapaciteten och förhållandena i häkten och fängelser. I det sammanhanget kan nämnas att kriminalvården har inrättat drygt 80 häktesplatser och ca 660 anstaltsplatser. Kriminalvården att inrätta ca 500 häktesplatser och drygt 1 200 Eftersom en del häktes- och anstaltsplatser planeras att stängas blir tillskottet på platser sammanlagt ca 1 200. kommer att förbättra beläggningssituationen på landets häkten Vad gäller önskemålet om att polisen skall få instruktioner om att den som grips eller anhålls skall informeras om sina rättigheter kan nämnas att Riksåklagaren och på regeringens uppdrag tillsammans har utformat ett informationsblad i vilket kort anges de grundläggande rättigheter som tillkommer den som misstänks för brott och därför kvarhålls eller frihetsberövas. Såsom exempel på sådana rättigheter kan nämnas rätten till offentlig försvarare och tolk samt tidsfrister för förhör och frihetsberövande. Arbetet med att översätta och göra informationsbladet tillgängligt är ännu inte avslutat med anledning av att man vill harmonisera innehållet och utformningen med det arbete som pågår inom EU på detta område. För att öka säkerheten på häkten och fängelser har en handbok riktar sig till personal vid häkten och fängelser och ger information om hur olyckor och incidenter, bland annat våld mellan fångar, kan motverkas. Angående frågan om åklagares angivande av grunderna för åläggande av restriktioner samt specificering av vilka restriktioner som skall tillämpas i det specifika fallet, har den i en tidigare rapport till CPT förklarat att det inte finns skäl att begära att åklagare anger mer utförliga grunder inför domstolen än de skäl som anförs för Regeringen har vidare framfört att den s.k. 148 , dokument CPT/Inf (2004)32. 149 , dokument CPT/Inf (2004)33. muntlighetsprincipen gäller i svensk processrätt, varför åklagaren inte Skr. 2005/06:95 utförligen behöver utveckla grunderna i den skriftliga häktnings- framställningen.150 Som svar på rekommendationen om förflyttning av fångar med psykiska problem till psykiatriska inrättningar anförde regeringen att den höll med om vikten av att så sker, men att antalet platser hade minskat drastiskt. I regeringens svar till CPT:s rapport finns också mer detaljerad information om åtgärder som vidtagits för att förbättra förhållandena vid olika anstalter och häkten samt om åtgärder för att förtydliga proceduren för hantering av klagomål från intagna vid slutna ungdomshem. Under de referensgruppsmöten som hållits i samband med kartläggningsarbetet har informerat om att myndigheten som ett resultat av CPT säkerställer att intagna får tydlig information om hur man går tillväga för att framföra klagomål. En folder (Viktig information till dig som vårdas med stöd av LVU) har tagits fram för att säkerställa de intagnas rätt till information. Denna folder delas ut till samtliga personer som tas in på de särskilda ungdomshemmen och innehåller bland annat information om hur den intagne går till väga om han eller hon vill överklaga ett beslut eller har andra klagomål på vården. Vidare kan påpekas att har fått regeringens uppdrag att redovisa åtgärder som vidtagits med anledning av de rekommendationer som framförts efter besöken av och kommissionär för de mänskliga rättigheterna. Svenska Röda Korset har framfört i ett skriftligt yttrande att det bör finnas en oberoende tillsyn på platser där personer hålls frihetsberövade, såsom häkten, fängelser och förvar i syfte att förhindra tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Frågan om frihetsberövanden med stöd av smittskyddslagen prövades av i fallet Enhorn mot Sverige.151 fälldes för brott mot artikel 5 om rätt till frihet och personlig säkerhet. Enligt detta stadgande får en person frihetsberövas för förhindrande av spridning av smittosam sjukdom om lagstöd finns för åtgärden. Klaganden, en hivpositiv man, hade överfört hivsmitta till en 19-årig man. Då klaganden inte följde de av smittskyddsläkaren utfärdade förhållningsreglerna, ansökte smittskyddsläkaren i länsrätten om att klaganden skulle tvångsisoleras. Beslutet om tvångsisolering förlängdes och varade i sammanlagt . Klaganden avvek dock från den inrättning där han hölls isolerad vid upprepade tillfällen och den faktiska tiden han hölls isolerad uppgick därför till . Vid bedömningen konstaterade att beslutet att tvångsisolera klaganden hade stöd i svensk lag. Domstolen undersökte därefter huruvida frihetsberövandet var ett lagligt frihetsberövande i syfte att förhindra spridning av en smittsam sjukdom enligt artikel 5 § 1 (e) i , dokument CPT/Inf(99) 4. Fallet Enhorn mot , . Domstolen ställde upp vissa kriterier som var av betydelse vid bedömningen av om frihetsberövandet var proportionerligt och inte ett resultat av godtycke. Domstolen kom fram till att de väsentligaste kriterierna då lagenligheten skulle bedömas var om smittspridningen var farlig för folkhälsan och den allmänna säkerheten samt om frihetsberövandet var en sista utväg för att förhindra smittspridning och mindre långtgående åtgärder hade vidtagits och bedömts otillräckliga för att skydda allmänhetens intresse. fallet var det odiskutabelt att det första kriteriet var uppfyllt, hiv-viruset var och är farligt för folkhälsan och den allmänna säkerheten. Därefter återstod att undersöka det andra kriteriet om frihetsberövandet av klaganden var en sista utväg för att förhindra spridning av viruset och om mindre långtgående åtgärder hade beaktats men bedömts otillräckliga för att skydda allmänhetens intresse. Domstolen konstaterade att den inte hade anfört något exempel på mindre långtgående åtgärder som hade övervägts, men bedömts som otillräckliga då beslutet om tvångsisolering förlängdes. Trots att klaganden hade varit på fri fot under större delen av perioden fanns det inte något bevis eller någon indikation på att han spridit hiv-viruset till någon, att han hade haft sexuellt umgänge utan att först informera sin partner om hiv-infektionen, att han inte använt kondom eller att han överhuvudtaget hade haft en Under dessa omständigheter ansåg att det andra kriteriet inte var uppfyllt. Då beslutet om tvångsisolering dessutom sträckt sig om och klaganden mot sin vilja varit intagen på sjukhus i , hade myndigheterna inte lyckats skapa en rättvis balans mellan behovet att försäkra sig om att hiv-viruset inte spreds och klagandens rätt till frihet. Domen avser den tidigare smittskyddslagen . inkommit med ett skriftligt yttrande, där organisationen bland annat tar Organisationen hänvisar i yttrandet till tre rekommendationer som antagits inom rörande hiv/aids, varav en innehåller ett uttryckligt avståndstagande från tvångsisolering av hivpositiva och aidssjuka personer.152 I ett annat yttrande har Svenska för mänskliga rättigheter framfört att det, i den mån en person genom sitt beteende är farlig för sin omgivning, finns andra möjligheter till vård och tvångsvård som lämpar sig bättre. menar att det finns en syn på hivpositiva i som är tveksam ur ett människorättsperspektiv. trädde en ny smittskyddslag (2004:168) i kraft. med den nya lagen är att skapa en bättre balans mellan befolkningens behov av skydd och den smittades integritet och rättssäkerhet. förarbeten betonas att tyngdpunkten i smittskyddsarbetet bör ligga på det frivilliga förebyggande arbetet. Uttalandena i förarbetena understryker att tvångsåtgärderna i smittskyddslagen endast skall tillämpas när mindre långtgående åtgärder visat sig otillräckliga. Enligt 5 kap. 1 § smittskyddslagen får den som bär på en allmänfarlig sjukdom isoleras om det av omständigheterna klart framgår att den enskilde inte är beredd 152 , Recommendation no. R (89) 14 of to Member States on the Ethical Issues of HIV Infection in the Health Care and Social Settings. eller i stånd att frivilligt underkasta sig de åtgärder som krävs för att Skr. 2005/06:95 förebygga eller så långt som möjligt minska risken för smittspridning, eller det finns grundad anledning anta att den enskilde inte följer de förhållningsregler som har beslutats. Beslut om isolering får meddelas endast om det finns en påtaglig risk för att andra människor kan smittas. Beslut om fortsatt förlängning får endast fattas om det finns särskilda skäl. Möjligheterna för tvångsisolering har begränsats i förhållande till den tidigare smittskyddslagen (1988:1472). Enligt den tidigare lagen uppställdes inte någon begränsning om att beslut om isolering endast får meddelas om det finns en påtaglig risk för att andra människor kan smittas. Det framgick inte heller av lagtexten att beslut om fortsatt isolering endast får ske om det finns särskilda skäl. 3.6.3Rätten till domstolsprövning och en effektiv rättegång samt till effektivt rättsmedel Rätten till domstolsprövning skyddas av flera internationella dokument om mänskliga rättigheter, såsom artikel 10 i FN:s allmänna förklaring om mänskliga rättigheter, artikel 14 konvention om medborgerliga och politiska rättigheter och artikel 6 i . När ratificerade 1952 var uppfattningen att uppfyllde konventionens krav. har dock upprepade gånger fällts i för brott mot artikel 6. Problemet har framför allt rört den svenska förvaltningsstrukturen och den enskildes möjlighet att få beslut av förvaltningsmyndigheter prövade i domstol. Som en följd av domar mot tillkom lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut. Lagen innebär i korthet att vissa beslut av regeringen kan prövas av Regeringsrätten och vissa beslut av förvaltningsmyndigheter av kammarrätt i första instans. infördes en regel i förvaltningslagen (1986:223) av innebörd att förvaltningsbeslut överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, under förutsättning att ingen specialförfattning anger något annat. I den första handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna var rätten till domstolsprövning och en rättvis rättegång en prioriterad fråga. har emellertid fällts i i sex mål sedan den första handlingsplanen lades fram på grund av kränkningar av artikel 6. har friats i flera fall (se avsnitt 2.5). Här följer korta sammanfattningar av de fällande domarna. Rättsfallen Janosevic mot samt och Vulic mot (båda från ) är snarlika. Målen rör verkställighet av en skattemyndighets beslut om skatter och skattetillägg och frågan om klaganden fått en rättvis rättegång i skatteprocessen. Klagandena, som i båda fallen drev taxirörelse, upptaxerades och påfördes i samband därmed skattetillägg, eftersom de ansågs ha lämnat oriktiga uppgifter till skattemyndigheten.