prop · GT03182 · 2006-03-21 00:00:00 — Sådana åtgärder med vatten skall alltså också kunna bestraffas som miljöbrott utan att det är fråga om förorening. Eftersom en stor del av de åtgärder som kan vara aktuella enligt denna bestämmelse faller under det tillståndspliktiga området enligt 11 kap. kan en konkur- renssituation uppstå mellan denna bestämmelse och straffbestämmelserna i 29 kap. 4 § om otillåten miljöverksamhet. Bestämmelsen om otillåten miljöverksamhet är subsidiär till miljöbrottsbestämmelsen i 29 kap. 1 §. Det anges i 29 kap. 4 § andra stycket. Straffbarheten omfattar inte åtgär- der som är tillåtna enligt vad som framgår av ett tillstånd för en vatten- verksamhet. Om tillstånd lämnats för verksamheten och en åtgärd vidta- gits inom ramen för tillståndet döms inte till ansvar enligt 1 §, vilket följer av sista stycket. För straffbarhet enligt punkten 1, som framgått ovan, och punkterna 2 och 4 räcker det med att s.k. abstrakt fara förelegat. Det behöver således inte ha varit fråga om konkret risk för skada i det enskilda fallet utan det är tillräckligt att omständigheterna varit sådana att det typiskt sett före- legat risk för skada. Något krav på att skadligheten skall visa sig finns inte. Om det handlar om ett ämne som till sina egenskaper är konstaterat farligt torde det vara tillräckligt att det visas att ämnet släppts ut eller att det förvarats på ett sätt som innebär att det inte finns någon kontroll över huruvida ämnet kommer ut i miljön. Även vissa allmänt sett ofarliga ämnen kan dock, om de släpps ut på vissa särskilda platser, innebära fara för miljön. Exempelvis kan ett utsläpp av salt riskera att leda till skador i en känslig biotop. Straffansvaret omfattar även situationer där en miljöskadlig effekt uppstår eller riskerar att upp- stå på grund av kumulation med andra föroreningar. En omformulering görs i fråga om skador på människors hälsa. Nuvar- ande hälsorisker för människor byts ut mot skadlig för människors hälsa. Eftersom riskmomentet redan täcks av rekvisitet kan medföra är en upprepning av farerekvisitet onödig. Någon ändring i sak är dock inte avsedd. Miljöbrott som är att bedöma som grovt utvidgas till att avse även brott begånget av oaktsamhet. Brottet ges en egen rubricering, grovt miljö- brott. Vid bedömningen av vad som är att anse som grovt brott skall som tidigare beaktas om brottet medfört eller kunnat medföra varaktiga skador av stor omfattning eller om gärningen annars varit av särskilt far- lig art. Exempel på sådana förhållanden är att brottsligheten varit syste- matisk, att den varit omfattande eller att den inneburit stora risker för människors hälsa, miljön eller utrotningshotade djur eller växter. I be- stämmelsen anges nu också att även det förhållandet att gärningen innefattat ett medvetet risktagande av allvarligt slag (t.ex. frånkoppling av befintligt larm eller av reningsutrustning), eller att gärningsmannen när det krävts särskild uppmärksamhet eller skicklighet gjort sig skyldig till försummelse av allvarligt slag är sådana omständigheter som särskilt skall beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt (jfr 3 kap. 8 § ). Den nya formuleringen medfört eller kunnat medföra är jämfört med den tidigare vållat eller kunnat vålla inte avsedd att innebära någon ändring i sak. Straffskalan för miljöbrott sträcker sig för brott av normalgraden från böter till fängelse . Exempel på fall där böter normalt inte är en tillräckligt ingripande påföljd ges i allmänmotiveringens avsnitt 7.1 där bestämmelsen också behandlas i övrigt. 29 kap. 2 § Den nuvarande bestämmelsen om vållande till miljöstörning utgår, efter- som miljöbrott begånget av oaktsamhet nu omfattas av 1 §. I stället placeras i 2 § en ny straffbestämmelse om brott mot områdes- skydd som ersätter nuvarande 29 kap. 8 § första stycket 25, 7 och 8 samt 9 § första stycket 1. Paragrafen omfattar även områden som skyddas genom interimistiskt beslut enligt 7 kap. 24 §. Paragrafen omfattar även överträdelser av föreskrifter som gäller för nationalparker enligt 7 kap. 3 §. Paragrafen innebär att brott mot olika typer av områdesskydd samlas och får en egen brottsrubricering, brott mot områdesskydd. I första stycket 1 och 2 föreskrivs straffansvar för brott mot förbud som framgår direkt av lagen i 7 kap. 11 § andra stycket och 7 kap. 16 §. För- buden avser biotoper och strandskyddsområden. Med anledning av Lag- rådets yttrande har det förtydligats att punkten 1 avser förbjuden verk- samhet eller andra åtgärder som kan skada naturmiljön. Första stycket 3 avser de fall då någon genom en vistelse eller någon sådan åtgärd som räknas upp i punkten orsakar skada eller risk för skada på de intressen som är avsedda att skyddas i ett specifikt område. I en- lighet Lagrådets synpunkter anges i lagtexten att det är de särskilda mil- jövärdena i området som omfattas av bestämmelsen. Vid bedömningen av om risk för skada på ett särskilt intresse förelegat utgör sådana före- skrifter som beslutats för området en självklar utgångspunkt och om den ifrågavarande åtgärden inte är förbjuden skall det inte dömas till ansvar enligt denna bestämmelse. Hänsyn måste tas till det skydd som bestämmelserna för varje område är avsedda att ge. Exempelvis kan den göra sig skyldig till brott enligt denna bestämmelse som, trots att ett tillträdesförbud gäller för ett område som är skyddat med hänsyn till häckande fåglar, genom ett enda besök i området riskera att helt omintetgöra häckningen. För ansvar krävs att en skada eller annan olägenhet eller en risk för skada kan visas. Straffbestämmelserna i 29 kap. 2 § är subsidiära i förhållande till be- stämmelserna om miljöbrott i 29 kap. 1 § liksom till bestämmelserna om artskyddsbrott i 2 b §. Det betyder att man i första hand skall pröva om ansvar skall dömas ut för miljöbrott eller för artskyddsbrott. Först om detta inte är möjligt, skall gärningen prövas enligt bestämmelserna om brott mot områdesskydd. Bestämmelserna behandlas i allmänmotiveringens avsnitt 7.2. 29 kap. 2 a § Paragrafen är ny och avser brott mot områdesskydd i andra fall än enligt 29 kap. 2 § och som har ett sådant straffvärde att det är tillräckligt med böter i straffskalan. Brottsrubriceringen är förseelse mot områdes- skydd. Till skillnad från vad som gäller enligt 29 kap. 2 § första stycket 3 krävs det för ansvar enligt den här bestämmelsen inte att gärningen har medfört skada eller risk för skada. För straffansvar räcker det med att konstatera att gärningsmannen med uppsåt eller av oaktsamhet har brutit mot en föreskrift som meddelats med stöd av 7 kap., eller som i det enskilda fallet har beslutats, för skyddet av något sådant område som räknas upp paragrafen. Om skada eller risk för skada på det intresse som skyddas i området uppstått skall i första hand 29 kap. 2 § tillämpas. Straffbestämmelserna i 29 kap. 2 a § är subsidiära i förhållande till be- stämmelserna om miljöbrott i 29 kap. 1 § och brott mot områdesskydd enligt 2 §. Det betyder att man i första hand skall pröva om ansvar skall dömas ut för miljöbrott eller brott mot områdesskydd. Först om det är inte är möjligt, skall gärningen prövas enligt bestämmelserna om förseelse mot områdesskydd. Straffbestämmelsen är även subsidiär i förhållande till artskyddsbrott enligt 2 b §. Bestämmelserna behandlas i allmänmotiveringens avsnitt 7.2. 29 kap. 2 b § Paragrafen är ny och ersätter nuvarande straffbestämmelser i 29 kap. 8 § första stycket 911 och 28. Bestämmelsen innebär att olika typer av brott mot artskyddet samlas och får en egen brottsrubricering, artskyddsbrott. I paragrafen kriminaliseras överträdelser av de skyddsbestämmelser som regeringen har meddelat i föreskrifter med stöd av de i paragrafen angivna bemyndigandena (första stycket 1, 2, 3 och 4 b) och överträdel- ser av den angivna EG-förordningen, dvs. den s.k. CITES-förordningen (första stycket 4 a). I paragrafen kriminaliseras också överträdelser av skyddsbestämmelser som i det enskilda fallet har beslutats med stöd av en föreskrift eller med stöd av CITES-förordningen (första stycket 5). CITES-förordningen är publicerad i Europeiska gemenskapernas offici- ella tidning 61, , s. 1 (Celex 31997R0338). I fråga om skyddsföreskrifter som finns i det nationella svenska regel- verket är det, till skillnad mot vad som gällde tidigare, endast regeringens föreskrifter som är straffsanktionerade. Detta berör i praktiken endast de fridlysningsbestämmelser som avses i första stycket 1 och 2 som måste tas in i någon av regeringens förordningar för att fortsättningsvis vara straffsanktionerade. finns det inga sådana föreskrifter som avses i första stycket 3. Uppräkningen i första stycket 4 omfattar djur, växt, ägg, rom, frö eller bo, eller del eller produkt därav, eller annan vara. Uttrycket annan vara har lagts till för att uppräkningen fullt ut skall motsvara vad som i EG:s CITES-förordning anges som exemplar av arter. Förordningen omfat- tar varje annan vara som genom dokumentation, märkning, förpackning eller etikett framstår som om den utgörs av delar eller produkter av djur eller växter av de skyddade arterna. Med uttrycket byter ut avses t.ex. den situation där ett ägg som omfattas av artskydd byts ut mot ett annat ägg. Uttrycket byter utgörs däremot av en ömsesidig transaktion. När det gäller föreskrifter meddelade med stöd av 8 kap. 4 § är det endast sådana som avser förbud och tillstånd som omfattas av straffbestämmel- sen. En skärpt straffskala för grovt brott införs. Brott som bedöms som grovt rubriceras grovt artskyddsbrott. Uppräkningen av omständigheter som kan göra brottet grovt är en exemplifiering och är inte avsedd att vara uttömmande. När det handlar om särskilt hotade arter, t.ex. sådana som är upptagna på A-listan till CITES-förordningen, kan det räcka med förlust av ett enda djur- eller växtexemplar för att skadan skall vara mycket stor. En skyddsvärd art kan vara sådan som varit hotad eller sällsynt eller en art som minskat i antal och vars långsiktiga över- levnad därför riskeras. Att brottsligheten har karaktären av yrkesmässig- het talar för att den bör anses som grov. Straffbestämmelserna i 29 kap. 2 b § är subsidiära i förhållande till be- stämmelserna om miljöbrott i 29 kap. 1 §. Det betyder att man i första hand skall pröva om ansvar skall dömas ut för miljöbrott. Först om det är inte är möjligt, skall gärningen prövas enligt bestämmelserna om art- skyddsbrott. Bestämmelserna behandlas i allmänmotiveringens avsnitt 7.3. 29 kap. 3 § Ändringarna innebär bl.a. att tillämpningsområdet för straffbestämmel- serna om miljöfarlig kemikaliehantering utsträcks till att även avse bio- tekniska organismer. En definition av biotekniska organismer finns i 14 kap. 3 § . Paragrafen innebär att nuvarande blankettstraffbuden i 29 kap. 8 § första stycket 2123 utgår. För ansvar enligt första stycket krävs att gärningen begåtts med uppsåt eller av grov oaktsamhet. Bestämmelsen motsvarar lydelsen i nuvarande 29 kap. 3 § men med tillägget att det för straffbarhet krävs att underlåten- heten att vidta nödvändiga försiktighetsmått har medfört en skada eller en risk för skada. Tillägget innebär en precisering och en inskränkning av det straffbara området när det gäller denna allmänna skyldighet om för- siktighetsmått vid hantering av kemiska produkter och biotekniska orga- nismer. Det straffbara området begränsas också genom kravet på grov oaktsamhet. För straffansvar enligt andra stycket krävs att gärningen har begåtts med uppsåt eller oaktsamhet av normalgraden. Till skillnad från vad som gäller enligt första stycket, gäller enligt andra stycket att det för straff- ansvar inte krävs att gärningen har orsakat eller riskerat att orsaka skada på människor eller i miljön. Det är tillräckligt att konstatera att gärnings- mannen med uppsåt eller av oaktsamhet har brutit mot något av de för- bud eller försiktighetsmått som avses i punkterna 14. Bestämmelsen i andra stycket 1 avser brott mot något av de förbud som framgår av lagtexten i 14 kap. 18 § andra stycket (förbud att sprida kemiska eller biologiska bekämpningsmedel från luftfartyg) och 19 § första stycket (förbud att över skogsmark sprida kemiska eller biologiska bekämpningsmedel som är avsedda för att bekämpa lövsly och förbud att behandla enskilda trädstammar med sådana bekämpningsmedel). Bestämmelsen i andra stycket 2 avser brott mot en uttrycklig föreskrift om förbud eller försiktighetsmått som regeringen har meddelat med stöd av 14 kap. Det skall alltså vara fråga om brott mot ett specifikt förbud, en specifik skyddsåtgärd, en specifik skyldighet om produktval eller en annan specifik skyldighet att iaktta ett visst försiktighetsmått, allt enligt vad som uttryckligen framgår i någon av regeringens förordningar inom tillämp- ningsområdet för 14 kap. . Bestämmelsen i andra stycket 3 avser överträdelser av förbud eller begränsningar för att producera, använda eller på marknaden släppa ut ett ämne, en produkt eller en utrustning enligt de angivna artiklarna i den angivna EG-förordningen om ämnen som bryter ned ozonskiktet. EG- förordningen är publicerad i Europeiska gemenskapernas officiella tid- ning EGT L 244, 29.9.2000, s. 1 (Celex 32000R2037). Bestämmelsen i andra stycket 4 avser brott mot skyldigheter som anges i artiklarna 3 och 4 i den angivna EG-förordningen om tvätt- och rengör- ingsmedel. EG-förordningen är publicerad i Europeiska unionens offici- ella tidning 104, , s. 1 (Celex 32004R0648). Enligt tredje stycket 1 är bestämmelserna om miljöfarlig kemikaliehan- tering subsidiära i förhållande till bestämmelserna om miljöbrott i 29 kap. 1 §. Det betyder att man i första hand skall pröva om ansvar skall dömas ut för miljöbrott. Om man kommer fram till att ansvar inte kan dömas ut enligt 1 §, skall prövning ske enligt bestämmelserna i 3 § om miljöfarlig kemikaliehantering och då måste det som följer av tredje stycket 2 och 3 beaktas. Enligt tredje stycket 2 skall ansvar för miljöfarlig kemikaliehantering inte dömas ut om ansvar kan dömas ut enligt bestämmelserna om brist- fällig miljöinformation i 29 kap. 6 § eller om ansvar enligt 6 § inte skall dömas ut till följd av 6 § andra stycket. Enligt 6 § andra stycket skall ansvar för bristfällig miljöinformation inte dömas ut om gärningen, enligt vad som närmare anges där, inte har kunnat försvårat bedömningen av risken för skada. Punkten 2 är föranledd av att föreskrifter om märkning och annan produktinformation (för vilka det finns straffbestämmelser i 6 § om bristfällig miljöinformation) också kan utgöra föreskrifter om försiktighetsmått i lagens mening. Syftet är att brott mot sådana före- skrifter skall prövas exklusivt enligt de särskilda straffbestämmelserna i 6 §. Det görs tydligt i 3 § tredje stycket 2. Detta betyder att ansvar inte skall dömas ut enligt 3 § för en gärning för vilken ansvaret skall prövas enligt 6 §. Om en gärning inte skall prövas enligt 6 §, skall prövningen ske enligt 3 § och då måste det som följer av tredje stycket 3 beaktas. Enligt tredje stycket 3 skall ansvar för miljöfarlig kemikaliehantering inte dömas ut om ansvar kan dömas ut enligt 9 § första stycket 9, som avser innehållsförteckning och märkning av kosmetiska och hygieniska produkter. Också kosmetiska och hygieniska produkter kan vara kemiska produkter i lagens mening. I fråga om innehållsförteckning och märkning av kosmetiska och hygieniska produkter har utredningen kommit fram till att sådana krav inte behöver omfattas av en straffsanktion där fäng- else ingår i straffskalan. Därför har en särskild straffbestämmelse om detta tagits in i 29 kap. 9 § första stycket 9. Den bestämmelsen är alltså en mer specifik straffbestämmelse om produktinformation i jämförelse med straffbestämmelserna om bristfällig miljöinformation i 6 §. Eftersom böter är ett tillräckligt straff för brott mot de bestämmelser som avses i 9 § första stycket 9, bör det tydligt framgå av bestämmelserna i såväl 6 § som 3 § att ansvar inte skall dömas ut enligt de bestämmelserna, om ansvar kan dömas ut enligt bestämmelsen i 9 § första stycket 9. Enligt 11 § skall ansvar inte dömas ut för ringa brott. Detta gäller brott som avses i bl.a. 3 och 9 §§. Om ringaundantaget medför att det inte skall dömas till ansvar enligt 9 § första stycket 9, kan det inte bli fråga om att gärningen skulle kunna föranleda straff enligt 3 §. Bestämmelserna behandlas i allmänmotiveringens avsnitt 7.4. 29 kap. 3 a § Paragrafen är ny. Första stycket motsvarar bestämmelsen i 29 kap. 3 § andra stycket 2 men med den skillnaden att den här bestämmelsen avser föreskrifter som en myndighet har meddelat med stöd av regeringens bemyndigande enligt 14 kap. Här handlar det alltså inte om brott mot regeringens förordningar utan mot myndighetsföreskrifter om förbud. Det skall alltså vara fråga om brott mot ett specifikt förbud. För straff- ansvar krävs inte att gärningen har orsakat eller riskerat att orsaka skada på människor eller i miljön. Det är tillräckligt att konstatera att gärnings- mannen med uppsåt eller av oaktsamhet har brutit mot den ifrågavarande föreskriften. Straffskalan innehåller endast böter. Skada eller risk för skada behöver inte visas utan det räcker med att ett förbud överträtts. Blotta överträdelsen av ett förbud som en förvaltningsmyndighet har meddelat rubriceras olovlig kemikaliehantering. Straffbestämmelsen i 29 kap. 3 a § är subsidiär i förhållande till be- stämmelserna om miljöbrott i 1 § och miljöfarlig kemikaliehantering i 3 §. Det betyder att man i första hand skall pröva om ansvar skall dömas ut för miljöbrott. Om det inte är möjligt, skall gärningen prövas enligt bestämmelserna om miljöfarlig kemikaliehantering. Först om ansvar inte kan dömas ut enligt bestämmelserna om miljöfarlig kemikaliehantering skall gärningen prövas enligt bestämmelsen om olovlig kemikaliehantering. Bestämmelsen behandlas i allmänmotiveringens avsnitt 7.4 29 kap. 4 § Liksom tidigare innehåller paragrafen straffbestämmelser om otillåten miljöverksamhet. Med den nya lydelsen avgränsas det straffbara området på ett tydligare sätt. Bestämmelsen omfattar överträdelser av olika typer av krav på förprövning av verksamheter och åtgärder och överträdelser av villkor eller liknande bestämmelser som gäller för en viss verksamhet eller åtgärd. Bestämmelserna i första stycket 1 avser fall då någon påbörjar eller bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd som kräver en myndighets tillstånd eller godkännande utan att ha skaffat det nödvändiga tillståndet eller godkännandet. Bestämmelserna avser också fall då någon, utan att ha gjort en nödvändig anmälan, påbörjar eller bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd som inte får påbörjas eller vidtas innan en anmälan har gjorts. Bestämmelserna avser dessutom fall då någon visserligen har gjort en nödvändig anmälan men sedan påbörjar verksamheten eller vid- tar åtgärden utan att iaktta en tidsfrist som i vissa fall gäller för att efter anmälan få påbörja verksamheten eller vidta åtgärden. Vilka krav i fråga om tillstånd, godkännande, anmälan och tidsfrister som straffbestämmel- serna omfattar framgår av de beskrivningar och hänvisningar som görs i punkterna ao. Första stycket 1 a avser verksamheter och åtgärder som på grund av att de kan påverka s.k. Natura 2000-områden kräver tillstånd enligt 7 kap. 28 a §. Undantaget för verksamheter och åtgärder som omfattas av ett tillstånd eller en dispens som har getts med stöd av någon bestämmelse i 9 och 1115 kap. är motiverad av att en tillståndsprövning enligt de bestämmelserna skall omfatta även en sådan prövning som avses i 7 kap. 28 a §. Den som enligt bestämmelser har ett tillstånd eller godkännande för en viss verksamhet eller åtgärd skall kunna lita på att prövningsmyndigheten har gjort en sådan prövning som avses i 7 kap. 28 a §. Första stycket 1 b avser verksamheter och åtgärder som är tillstånds- pliktiga eller anmälningspliktiga enligt föreskrifter som regeringen har meddelat med stöd av 9 kap. 6 §. Regeringens föreskrifter om tillstånds- och anmälningsplikt finns i 5 § förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. I en bilaga till förordningen finns en förteck- ning över vad som är tillståndspliktigt (s.k. A- och B-verksamheter) och vad som är anmälningspliktigt (s.k. C-verksamheter). Även anmälnings- plikt för efterbehandlingsåtgärder har föreskrivits med stöd av bemyndig- andet i 9 kap. 6 § . Första stycket 1 c avser det förbud som framgår av 9 kap. 6 § fjärde stycket. Det är ett förbud att, om tillsynsmyndigheten inte bestämmer annat, påbörja en anmälningspliktig verksamhet innan har förflutit från det att anmälan har gjorts. Första stycket 1 d avser tillstånds- och anmälningsplikt eller krav på godkännande av vattenverksamhet enligt vad som följer av 11 kap. 9, 9 a, 13, 15 tredje stycket, 16 och 19 §§. Regler om undantag från tillstånds- och anmälningsplikt finns i 11 kap. 11, 12, 15 och 16 §§. Första stycket 1 e avser skyldigheten att iaktta den tidsfrist som anges i 11 kap. 9 b § tredje stycket. Där sägs att en anmälningspliktig verksamhet får påbörjas tidigast efter det att anmälan har gjorts, om inte tillsynsmyndigheten bestämmer annat. Första stycket 1 f avser det tillståndskrav som enligt 11 kap. 22 § gäller för att få ta anläggning för bortledande av grundvatten ur bruk. En sådan åtgärd anses inte vara en vattenverksamhet. Första stycket avser den skyldighet att anmäla en verksamhet eller åtgärd för samråd som följer av 12 kap. 6 §. Första stycket 1 h avser det tillståndskrav som enligt 13 kap. 12 § gäller för avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer och för att få släppa ut genetiskt modifierade organismer på marknaden. Vid avsiktlig utsättning skall själva handlandet att sätta ut organismen vara avsiktligt. Avsikten behöver inte vara att sätta ut just genetiskt modifierade organis- mer. Det är därför möjligt att av oaktsamhet begå ett brott som består i att avsiktligt sätta ut genetiskt modifierade organismer utan tillstånd. Första stycket 1 i avser de tillstånds- och anmälningsplikter för inneslu- ten användning av genetiskt modifierade organismer som regeringen har meddelat föreskrifter om med stöd av 13 kap. 16 §. Sådana föreskrifter finns i förordningen (2000:271) om innesluten användning av genetiskt modifierade organismer. Första stycket 1 j avser skyldigheter att förhandsanmäla tillverkning eller införsel av en kemisk produkt eller bioteknisk organism, om reger- ingen har meddelat föreskrifter om sådan skyldighet. Första stycket 1 k avser tillstånds- och anmälningsplikt för hantering av särskilt farliga kemiska produkter och biotekniska organismer. Sådana föreskrifter finns i 1416 §§ förordningen (1998:941) om kemiska produkter och biotekniska organismer. Första stycket 1 l avser kravet i 14 kap. 13 § på att kemiska och biolo- giska bekämpningsmedel måste vara godkända för att få importeras, släppas ut på marknaden och användas. Första stycket 1 m avser sådan hantering, införsel och utförsel av ke- miska produkter och biotekniska organismer som omfattas av tillstånds-, godkännande- eller anmälningskrav enligt föreskrifter som regeringen har meddelat. Första stycket 1 n avser sådan yrkesmässig transport av avfall som en- ligt regeringens föreskrifter är tillståndspliktig. Första stycket 1 o avser de hinder mot att påbörja eller bedriva en verk- samhet eller åtgärd som följer av att verksamheten eller åtgärden först måste förklaras tillåtlig enligt bestämmelserna i 17 kap. I första stycket 2, som motsvarar den nuvarande paragrafens andra stycke, avses situationen när någon bryter mot villkor eller annan be- stämmelse i tillstånd eller beslut om tillåtlighet, godkännande eller dispens. Straffbestämmelsen har formulerats om för att fånga upp sådana bestämmelser i tillstånd etc. som inte har rubricerats som villkor men som har samma syfte och funktion som sådana. Detta gäller till exempel s.k. provisoriska föreskrifter. I första stycket 1 anges straffansvar för en rad uppräknade förprövningsskyldigheter.