prop · GT03164 · 2006-03-17 00:00:00 — skall gälla att det är fråga om en anställning som avser minst tre månader i följd och som omfattar minst 20 timmars arbete . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anför att det av lagtexten inte fram- går om det krävs att den nyanställde arbetar eller om arbetstiden kan fördelas olika på olika veckor. att det inte skall krävas en viss omfattning. De menar att en företagare bör kunna få pröva sig fram och t.ex. börja med en kort tidsbegränsad anställning som förlängs. Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 § lagen (1982:80) om an- ställningsskydd (LAS) gäller som huvudregel ett anställningsavtal tills I 5 § LAS anges vad som avses med avtal om tidsbegränsad anställning och när de får träffas. LAS ger vidare regler om s.k. överenskommen visstidsanställning, vilket innebär en möjlighet att för den först anställde teckna avtal om tidsbegränsad anställning avseende sammanlagt 18 månader under en treårsperiod utan att anställningen övergår i en tillsvidareanställning (5 a § andra stycket LAS). Ytterligare en form av anställning av särskilt stor betydelse för enmansföretag som avser att tillsvidareanställa en person är provanställ- ning. Ett provanställningsavtal kan enligt 6 § LAS tecknas för en period . kan sägas upp senast vid prövotidens utgång. Om så inte sker övergår avtalet med automatik till ett tillsvidareavtal. Begreppet anställning är således väl etablerat och omfattar inte bara tillsvidareanställning, utan även olika former av tidsbegränsade anställ- ningar. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att det inte är lämpligt att inskränka en nedsättning av löneskatterna till att bara gälla för vissa anställningsformer. Nedsättningsreglerna bör således även gälla för tidsbegränsade anställningar. De föreslagna reglerna skall vara tillämpliga . Under en sådan tolvmånadersperiod kan det rymmas flera korttidsanställ- ningar. Syftet med förslaget är emellertid att underlätta en anställning av den första personen och att därigenom sänka motståndet att anställa fler. Det finns därför inte skäl att medge nedsättning för fler än den först anställde även om den anställningen skulle vara än . Reglerna har av den anledningen utformats så att en ned- sättning bara medges för en anställd även om anställningens längd inte uppgår och möjligheten till en nedsättning därför inte kan utnyttjas fullt ut. Ett företag köper normalt tjänster av underleverantörer. Närmast till hands ligger exempel som redovisningsbyrå och revisor men beroende på i vilken bransch som företaget verkar förekommer ofta ett antal andra leverantörer av tjänster. Det är enligt regeringens mening olämpligt om en nedsättning av löneskatterna får till effekt att dessa redan existerande avtalsrelationer byts mot tillfälliga anställningsavtal. En begränsning krävs därför för att motverka att redan existerande avtalsrelationer omvandlas till nedsättningskvalificerande avtal. I promemorian föreslås därför ett krav på att avtalet skall avse en viss kortaste längd på anställ- ningen och att avtalet skall innebära en viss lägsta veckoarbetstid. Promemorians förslag om ett krav på tre månaders avtalstid kombinerat med ett krav på en lägsta veckoarbetstid är enligt regeringens uppfattning väl avvägt i detta sammanhang. Om man möjliggör för kortare anställ- ningsperioder motverkas syftet med nedsättningen. En annan fråga som uppkommer är vad som bör inträffa om ett anställningsavtal avslutas , dvs. anställningen av olika anledningar avbryts innan har förflutit. En ordning som innebär att arbetsgivaren skall återbetala medgiven nedsättning skulle minska benä- genheten att använda sig av en provanställning och därför medföra att en del av syftet med reglerna skulle förloras. Regeringen instämmer därför i promemorians bedömning att någon skyldighet för arbetsgivaren att åter- betala nedsättningen inte bör införas för det fall att en anställning av något skäl blir kortare än . Några andra sanktioner bör inte heller vara nödvändiga, framför allt med hänsyn till att förslaget endast skall gälla till och med . Vad därefter avser kravet på veckoarbetstid bör nedsättningen inte om- fatta anställningar av alltför ringa omfattning. För att anställningen skall få avsedd effekt på sysselsättningen och medföra positiva Prop. 2005/06:164 effekter i form av nya erfarenheter hos företagaren torde krävas att anställningen avser mer än halvtid. Detta torde också vara en förutsätt- ning för att effektivt hindra att befintliga avtal med underleverantörer omvandlas till anställningar till följd av nedsättningen. I promemorian påpekas att detta önskemål måste vägas mot att tröskeln för att anställa sannolikt inte minskas om villkoren för nedsätt- ning ställs för högt. Sådana villkor kan t.ex. vara att den anställde skall gå från arbetslöshet eller arbeta heltid. Även om den förslagna nedsätt- ningen skulle leda till anställningar som i andra sammanhang kan anses vara mindre önskade skulle sådana uttryckliga villkor antagligen i allt för hög grad försvaga förslagets positiva effekter på benägenheten att anställa en första person. Ett riktmärke för detta förslag är att det skall vara så enkelt som möjligt och att det generellt skall medverka till ökad efterfrågan på arbete i enmansföretag. Mot denna bakgrund framstår ett krav på att anställningen skall avse en avtalad arbetstid om minst vara väl avvägt. Regeringens förslag: Nedsättningen av löneskatterna skall göras på den del av lönesumman för den anställde som inte överstiger . På den lönesumma som överstiger detta belopp skall löneskatterna inte sättas ned. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: föreslår att den övre gränsen skall knytas till inkomst- eller prisbasbeloppet eftersom detta är fallet med flertalet övriga belopp i socialförsäkringslagstiftningen. TCO har anfört att är en för låg gräns och att ersättningen till många akademiker skulle hamna utanför nedsättningen. Skälen för regeringens förslag: Nedsättningen av löneskatterna bör inte kunna avse hur höga ersättningar som helst. Detta bl.a. med hänsyn att sätter beloppsgränser för möjligheten att lämna stöd av mindre betydelse (se avsnitt 4.2 och 6.1). Promemorians förslag innebär en nedsättning av löneskatterna på den del av lönesumman som inte överstiger , vilket motsvarar en ersättning på . Den maximala ned- sättning som kan erhållas, jämfört med arbetsgivaravgifter efter det sär- skilda avdraget (), är ca . TCO menar att gränsen är för låg för att omfatta akademiker vilket skulle missgynna denna kategori anställda. Reglerna är utformade så att ett enmansföretag som anställer en person till en högre ersättning än får nedsättning på ersättning upp till och med och betalar normala avgifter på den del av ersättningen som överstiger detta belopp. Regeringen instäm- mer i promemorians bedömning att en nedsättning för ersättningar på , vilket också föreslagits av , torde vara tillräckligt för att utgöra ett incitament för att anställa även personer med Regeringen kan i och för sig instämma i synpunkt att det kan vara lämpligt att koppla beloppsgränsen till inkomst- eller prisbasbeloppet. En sådan regel skulle emellertid innebära att en omräk- ning måste göras /2007. Eftersom lagen föreslås vara tidsbegränsad blir det bara fråga om en sådan omräkning ett förfarande som kan synas onödigt betungande. För att inte komplicera tillämpningen av lagen anser regeringen att det i detta fall är lämpligare att behålla den i promemorian fasta beloppsgränsen. 5.3.2Anställning av delägare eller närstående till delägare m.fl. Regeringens förslag: En anställning skall inte ge rätt till nedsättning av löneskatterna om den anställde är delägare eller företagsledare i det anställande bolaget eller närstående till en sådan person. En nedsätt- ning skall inte heller medges om anställningen avser en person som varit anställd i annan verksamhet som bedrivs direkt eller indirekt av samma arbetsgivare eller någon denne när- stående. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att bestämmelserna om att ned- sättning inte gäller om den först anställde varit anställd i en annan näringsverksamhet som bedrivs eller har bedrivits, direkt eller indirekt, av samma arbetsgivare eller någon denne närstående är otydliga och svårkontrollerade. Verket menar att det är tveksamt om ombildningar från enskild firma till aktiebolag täcks in av bestämmelsen eftersom det i dessa fall, varken direkt eller indirekt, inte är fråga om samma arbets- givare. Företagarna anser att närstående till delägare inte skall undantas. Även om en närstående anställs ökar det sysselsättningen, vilket är målet för nedsättningen. Risken för att företagare flyttar över verksamheten mellan företag skall inte överdrivas, eftersom det innebär kostnader att föra över verksamheter mellan företag och det uppväger till viss del ned- sättningen. Skälen för regeringens förslag: Det finns alltid en risk för att undan- tag i skattesystemet i avsikt att stimulera ett visst beteende missbrukas. I promemorian nämns till exempel att en sänkning av löneskatterna inne- bär en förskjutning av relationen mellan skatte- och avgiftsbelastning på lön jämfört med utdelning, vilket kan utgöra ett incitament för en del- ägare i ett aktiebolag att försöka få reglerna tillämpliga på den egna ersättningen. En nedsättning skulle därför om inte kretsen av personer vars ersättning kan komma i fråga för en nedsättning särskilt regleras kunna utnyttjas för en delägare i ett aktiebolag att omvandla utdelning från bolaget till lön. En avgiftslättnad kan också uppnås genom att ett handelsbolag anställer en till bolagsmannen närstående person som då kan få lön med betydligt lägre avgifter än om bolagsmannen betalar egenavgifter på sin andel av inkomsten från handelsbolaget. Om detta endast handlar om en fördelning av befintliga inkomster har ingen ny sysselsättning skapats. Regeringen delar den uppfattning som uttrycks i promemorian, att de nu beskrivna konsekvenserna av en nedsättning av löneskatterna inte är Nedsättning bör därför inte medges för ersättning som betalas Prop. 2005/06:164 ut till en delägare eller en företagsledare i det anställande bolaget och inte heller för ersättning till närstående till sådana personer. Företagar- nas invändning om att administrativa kostnader skulle medföra att transaktioner endast för att komma i åtnjutande av nedsättningen blir för dyra kan vara riktig med avseende på omstruktureringar. Invändningen gäller emellertid inte de företag som redan har strukturen på plats av andra skäl och som endast behöver anställa t.ex. en delägare. Det finns därför enligt regeringens mening goda skäl för att behålla den föreslagna begränsningen. Promemorian påpekar också att syftet att öka sysselsättningen inte uppnås om nedsättning medges för arbeten som redan utförs av anställda. En sådan situation kan vara när personer som redan är anställda i en verksamhet flyttas över till annan verksamhet som bedrivs av samma företagare eller av någon denne närstående. Det är också regeringens åsikt att sådana anställningar inte skall leda till nedsättning av löneskat- terna. har i detta sammanhang ifrågasatt om inte ombildning av enskild firma till aktiebolag bör regleras eftersom den enskilda arbets- givaren och aktiebolaget knappast kan ses som samma arbetsgivare och förmodligen inte heller som närstående till varandra. tolk- ning är troligen riktig. En ombildning är emellertid typiskt sett en effekt av att verksamheten befinner sig i en expansiv fas. Med hänsyn härtill och eftersom omfattningen torde vara begränsad anser regeringen att det inte finns tillräckliga skäl att ytterligare komplicera lagstiftningen med särskilda regler för ombildningsfallet. Regeringens förslag: Jordbruks- och fiskeriverksamhet skall undan- tas från den föreslagna nedsättningen av löneskatterna. Detsamma gäller transportverksamhet. Ersättning som utgör underlag för den föreslagna nedsättningen av löneskatter får inte också ingå i underlag för särskilt avdrag och utvid- gat särskilt avdrag vid beräkning av socialavgifter. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna delar generellt bedömningen att nedsättningen kommer att falla under om statsstöd. Läns- rätten i anser att det i lagen bör införas en bestämmelse om att rätten till nedsättning inte är absolut och att det bör framgå att det ankommer på att kontrollera att nedsättning inte medges med sådant belopp att det tillsammans med annat mindre stöd överstiger beloppsgränsen på . i Västman- lands län påpekar att det i hantering av företagsstöd ingår att göra en beräkning av övriga stöd så att de sammantaget inte ges med för högt belopp och att det kan bli problem att informera företagare om att reduceringen av löneskatter skall ses som ett statligt stöd. uppmärksammar den påverkan som en sänkning av löneskatterna innebär för den samlade bilden av stöd av mindre bety- delse och att behovet av en kumulationskontroll kommer att öka. Lant- brukarnas hävdar att det inte finns skäl att generellt undanta jordbruks- och fiskeriverksamhet från tillämpning av lagen. Däremot kan det vara motiverat att komplettera lagtexten med att stöd inte kan medges med större belopp än vad som är förenligt enligt EG-rätten, dvs. med avseende på jordbruks- och fiskeriverksamhet . Företagarna anser att det för att den effektiva nedsättningen skall vara lika stor i stödområde A som övriga landet bör övervägas att medge nedsättning parallellt med särskilt avdrag och utvidgat särskilt avdrag. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen ansluter sig till den bedömning som gjorts i promemorian att nedsättningen faller in under om statsstöd, och att den skall behandlas som ett stöd av mindre betydelse. Den begränsning som gäller för sådana stöd är per före- tag . Om den föreslagna nedsättningen av löne- skatter endast omfattar den del av lönesumman som understiger innebär det en maximal nedsättning på ca i jämförelse med fulla arbetsgivaravgifter efter särskilt avdrag. En sådan nedsättning ryms gott och väl inom ramen för stöd av mindre betydelse. Det åligger såsom bl.a. i påpekat stöd- givande myndigheter att med ledning av uppgifter från stödmottagande företag kontrollera att det högsta beloppet för stöd av mindre betydelse inte överskrids. Ett företag skall således innan ett stöd av mindre bety- delse beviljas lämna fullständiga uppgifter om övriga sådana stöd som företaget mottagit under de föregående tre åren. Denna skyldighet att ta hänsyn till eventuella andra förekommande stöd av mindre betydelse innebär således att utrymmet i ett enskilt fall skulle kunna vara mer begränsat. Regeringen föreslår i propositionen, 2005/06:163, Ett regionalt förhöjt grundavdrag att grundavdraget höjs för fysiska personer bosatta inom stödområde A. I genomsnitt innebär förslaget en sänkning av inkomst- skatten med ca och ca därefter. Det förhöjda grundavdraget bedöms för näringsidkare utgöra ett stöd av mindre betydelse som ryms inom de beloppsramar som gäller för dessa. Nämnda stöd kommer, liksom nedsättningen av löneskatter, att hanteras av inom ramen för de maskinella beslutssystemen, dvs. besluten grundas inte på ett ansökningsförfarande där den berätti- gade lämnar information om eventuella övriga stöd. Emellertid föreligger en allmän skyldighet för såväl arbetsgivare som skattskyldiga att lämna den information som krävs för att skall kunna fatta riktiga beslut. De beloppsgränser som gäller för stöd av mindre betydelse avser en treårsperiod. Hänsyn måste således tas till stöd som kan ha lämnats före den aktuella tidpunkten liksom eventuella stöd . Det är därför väsentligt att tillräckligt avstånd läggs mellan de automatiska stöden och beloppsgränsen för statsstöd av mindre bety- delse så att de inte tillsammans överskrider gränsen. Naturligtvis åligger det beviljande myndighet, , att informera mottagaren av stödet om dess karaktär och reglerna för stöd av mindre betydelse. Att så är fallet framgår av Kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse och av förordningen (1988:764) om statligt stöd till näringslivet. Något skäl att ytterligare förtydliga detta för- hållande på sätt Länsrätten i föreslagit finns enligt regeringens mening inte. Lagrådet har funnit det påkallat med en närmare redogörelse för hur kontrollen av att taket inte överskrids kommer att anordnas. Som beskrivits i det tidigare föreligger enligt EG-rätten en skyldighet för att informera enmansföretaget om att nedsättningen av löneskatter utgör ett statsstöd av mindre betydelse samt betydelsen av detta. Vidare föreligger enligt 10 kap. 17 § första stycket 6 skattebetalningslagen (1997:483, SBL) en skyldighet för enmansföre- taget att vid redovisning av arbetsgivaravgifter lämna de ytterligare upp- gifter som behövs för beräkning och kontroll av bl.a. arbetsgivaravgifter. Den del av ersättningen som skall utgöra underlag för nedsatta löneskatter skall redovisas som en särskild post i skattedeklarationen. Skyldigheten för enmansföretaget att lämna den information som krävs för ett riktigt beslut medför att enmansföretaget i osäkra fall skall redovisa de övriga stöd de erhållit. Det bör enligt regeringens mening vara möjligt för att inom ramen för kontrollen av arbetsgivaravgifter också uppfylla det kontrollkrav som följer av nämnda förordning från kommissionen, dvs. att kontrollera att enmansföretaget lämnar riktiga och fullständiga uppgifter i skattedeklarationen. Förslaget om ett förhöjt grundavdrag till fysiska personer torde inne- bära ett så lågt belopp (ca ) att det inte tillsammans med en nedsättning för den först anställde (ca per treårsperiod) föranleder att marginalen till beloppsgränsen blir så liten att särskilda kontrollinsatser krävs. Som framgår nedan föreslår regeringen att underlaget för nedsättningen av löneskatter inte skall kunna utgöra underlag för utvidgat särskilt avdrag vid avgiftsberäkningen. Under denna förutsättning förekommer inga andra automatiskt tillgängliga stöd av mindre betydelse än nu nämnda. De sammanlagda stöden torde därför inte komma för nära taket på . En effekt av att det nu föreslagna stödet bör betraktas som ett stöd av mindre betydelse är att jordbruks- och fiskeriverksamhet inte utan vidare kan omfattas av reglerna, eftersom stödet till sitt belopp väsentligt kan överstiga de per treårsperiod som utgör gränsen för stöd av mindre betydelse till företag som bedriver sådan verksamhet. LRF har föreslagit att företag som bedriver fiskeri- eller jordbruksverksamhet bör beredas möjlighet att få nedsättning intill de som är möjliga enligt EG-reglerna. Regeringen har förståelse för LRF:s synpunkter men redan införandet av ytterligare en beloppsgräns skulle komplicera hand- läggningen av nedsättningen väsentligt. Som framgår av det tidigare är det inte möjligt att medge ett företag stöd intill den beloppsgräns som sätts av EG-rätten med bibehållen kontroll över de sammanlagda stöden till en individuell företagare. Än svårare blir det att kontrollera att det nationella taken för stöd till jordbruksverksamhet och fiske inte överskrids. Till detta kommer att ovan nämnda förslag om regionalt höjda grundavdrag ytterligare komplicerar kontrollen av de ackumulerade stöden av mindre betydelse. Eftersom effekten av ett grundavdrag är beroende av den skattskyldiges marginalskatt går det inte att i förväg avgöra vilket belopp den skattskyldige kommer att erhålla i stöd via ett regionalt grundavdrag. Det går med andra ord inte heller att med säkerhet fixera ett lämpligt belopp för nedsättning av löneskatterna för ett företag som bedriver jordbruksverksamhet. Nämnda problem skulle kunna undanröjas om stödet i stället meddela- des först efter ett särskilt ansökningsförfarande. Utformandet av ett sådant förfarande skulle emellertid väsentligt förskjuta ikraftträdandet av förslaget. En sådan förskjutning riskerar få negativa effekter på utveck- lingen i enmansföretag eftersom många skulle avvakta att nyanställa för att komma i åtnjutande av nedsättningen. Sammanfattningsvis är det regeringens bedömning att fiskeri- och jordbruksverksamhet inte ens delvis kan omfattas av den föreslagna ned- sättningen med bibehållen kontroll över beviljade stöd av mindre värde och att några alternativa lösningar inte står till buds om den föreslagna nedsättningen skall kunna träda ikraft inom den tid som förutsatts. Inte heller får företag som bedriver transportverksamhet ta emot stöd av mindre betydelse. Det föreligger som påpekats i promemorian ett för- slag från kommissionen om att transportverksamhet inte längre skall undantas helt från möjligheten att få del av stöd av mindre betydelse. Förslaget har dock ännu inte lett till någon förändring av gällande stats- stödsregler. Eftersom nya regler ännu inte trätt i kraft kan den föreslagna nedsättningen av löneskatterna inte omfatta företag som ägnar sig åt transportverksamhet. Relationen mellan nedsättning för enmansföretag och särskilt avdrag I promemorian har föreslagits att en nedsättning av löneskatter inte skall kunna medges med särskilt avdrag och utvidgat särskilt avdrag inom stödområde A. Om de två typerna av nedsättning skulle tillåtas löpa parallellt innebär det att avgifterna till ålderspensionssystemet inte skulle bli inbetalda fullt ut. Regeringen delar därför promemorians bedömning att underlaget för den temporära nedsättningen inte bör kunna utgöra underlag för särskilt avdrag vid beräkning av arbetsgivaravgifter eller utvidgat sådant avdrag. Regeringens förslag: Nedsättning av löneskatterna bör medges för ersättning till personer som anställts eller senare, dock endast för ersättning som betalas ut efter lagens ikraftträdande. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Företagarna föreslår att nedsättningen tillämpas retroaktivt så att nedsättning kan beviljas för ersättning som betalats ut från och anför att det då blir upp till arbetsgivaren att avgöra om arbetsgivaren vill belasta sig själv och med det merarbete som omprövning av beslut om arbetsgivaravgifter för perioder före lagens ikraftträdande innebär. Skälen för regeringens förslag: Förfarandet vid debitering av arbets- givaravgifter är i allt väsentligt automatiserat. Skattebesluten tas månad för månad . Om ett sådant beslut skall ändras måste detta ske manuellt genom omprövning av varje månatligt beslut. En retroakti- vitet i lagstiftningen skulle således medföra ett ansenligt merarbete för som måste ändra de beslut som tagits under respektive berörd redovisningsperiod. Initiativet till sådana omprövningar måste tas av arbetsgivaren genom en ansökan om omprövning med tillämpning av den nya lagen på beslut tagna innan den trätt i kraft. Regeringen delar den bedömning som görs i promemorian att det av praktiska skäl inte är möjligt att ge lagstiftningen retroaktiv effekt. Det är i och för sig riktigt som Företagarna anfört att arbetsgivaren kan välja om ett omprövningsförfarande skall inledas eller inte. har emellertid under beredningen av förslaget uppgivit att de inte har resurser att handlägga en sådan utökning av omprövningsförfarandet. Regeringens ambition att genomföra en nedsättning av löneskatterna för enmansföretag som anställer är känd hos allmänheten. Detta förhål- lande kan antas ha haft en återhållande verkan på nyanställningar i en- mansföretag i avvaktan på att reglernas närmare innebörd blir kända. Regeringen delar den åsikt som uttryckts i promemorian att det för att i någon mån lindra effekten av detta är lämpligt att reglerna får tillämpas även på ersättning till personer som anställts mellan och ikraftträdandedagen. Eftersom reglerna inte kan ges retroaktiv verkan kan emellertid en nedsättning inte erhållas för tid före lagens ikraftträdande.