prop · GT03165 · 2006-03-21 00:00:00 — Det faktum att den unge har begått brott utgör givetvis en stark indikation på en ogynnsam utveckling hos den unge, liksom tidigare brottslighet och risken för fortsatt brottslig- het. Vid sin bedömning utgår från förhållandena vid tidpunk- ten för gärningen. Vidare skall den åtgärd som vidtas vara motiverad med hänsyn till den person som blir föremål för åtgärden. Det är social- tjänsten som har det yttersta ansvaret för att den unge tillförsäkras erforderlig vård och bistånd. JK uttrycker oro för att påföljden, med en sådan koppling av vårdbe- hovet till återfall i brott som utredningen föreslår, i praktiken blir aktuell bara för sådana unga som har gjort sig skyldiga till brott, efter- som tidigare brottslighet är en stark indikation på risk för fortsatt brotts- lighet medan en sådan risk kan vara svår att bedöma i andra fall. JK ifrågasätter om det är en lämplig ordning med hänsyn till att det i många fall kan finnas behov av att någon har tillsyn eller uppsikt över den unge även om risken för fortsatt brottslighet i den enskilda fallet inte är ome- delbar. Även vid tar upp denna frågeställning i sitt remissvar. Regeringen delar bedömningen att det finns en risk för en alltför re- striktiv tillämpning av påföljden om kriteriet för påföljden utformas på det sätt utredningen föreslagit. Vidare är det, som Brå konstaterar i sitt remissyttrande, inte enkelt att urskilja vilka insatser som görs för att förebygga risken för återfall i brott och vilka som görs för att förebygga andra sociala problem då sådana problem ofta är sammanvävda. Dess- utom torde det vara svårt för socialnämnden att på individnivå bedöma risken för fortsatt brottslig verksamhet. Det huvudsakliga syftet med att överlämna unga personer som har be- gått brott till vård är som nämnts att öka möjligheterna för en återanpass- ning till ett välfungerande liv och åstadkomma en positiv förändring. Att motverka en ogynnsam utveckling som tar sig uttryck i att den unge exempelvis fortsätter att begå brott bör dock vara ett mål och en ut- gångspunkt för de insatser som vidtas när unga begått brott. Tillämpningsområdet för påföljden bör avgränsas på ett sådant sätt att kravet på den unges behov av vård eller andra åtgärder skärps. Detta bör enligt regeringens mening uttryckas så att den unge bör ha ett särskilt behov av insatser enligt SoL eller LVU för att påföljden skall komma i fråga. Att den unge är brottsaktiv eller har missbruksproblem bör tala starkt för att det föreligger ett särskilt behov av insatser. Påföljden bör alltså inte primärt användas för de unga lagöverträdare vars behov av vård eller andra åtgärder är så begränsat att det kan tillgodoses inom ramen för exempelvis en ungdomstjänst (se avsnitt 6.2). I likhet med utredningen anser regeringen att risken för fortsatt brotts- lighet bör lyftas fram vid tillämpningen av påföljden. Som flera remissin- stanser pekat på bör dock undvikas att detta sker på ett sätt som medför att det krävs att en konkret riskbedömning görs i varje enskilt fall efter- som det är förenat med stora svårigheter att göra sådana bedömningar på individnivå. Inte heller får det bli fråga om att utesluta en ung person med ett särskilt behov av vård eller andra åtgärder från påföljden i de fall en risk för fortsatt brottslighet inte kan befaras. uppgift är som nämnts att se till den unges hela livssituation och behov av insatser för en social anpassning, varvid principen om barnets bästa skall beaktas. Som tidigare konstaterats syftar påföljden till att genom vård eller andra åtgärder återföra den unge till ett socialt välfungerande liv. Vården och åtgärderna bör därför syfta till att motverka en ogynnsam utveckling. inrådan av Lagrådet formuleras detta i lagtexten så att vården och åt- gärderna skall syfta till att motverka att den unge utvecklas ogynnsamt. Åtgärder för att förhindra fortsatt brottslig verksamhet är självklart vik- tiga i sammanhanget. I det fall det inte föreligger någon risk för en ogynnsam utveckling bör andra påföljder, exempelvis ungdomstjänst, komma i fråga. Regeringen föreslår således att överlämnande till vård inom skall kunna komma i fråga om den unge har ett sär- skilt behov av vård eller annan åtgärd enligt SoL eller LVU samt att vården och åtgärderna skall syfta till att motverka en ogynnsam utveck- ling. Brå menar att för att påföljden skall komma ifråga för enbart de unga som verkligen har behov av vård krävs det att det utvecklas riktlinjer om vad som skall betraktas som ett vårdbehov samt vad som avses med en kvalificerad bedömning av detta vårdbehov. Brå tillägger att mer syste- matiska bedömningar också är önskvärt från ett rättssäkerhetsperspektiv. För att en väl grundad bedömning av den unges behov av insatser skall kunna göras är det förstås av största vikt att det yttrande som ligger till grund för valet av påföljd grundas på en kompetent bedömning av frågan om ett behov av vård finns. Mot bakgrund av den stora erfarenhet på om- rådet som har och de metoder och hjälpmedel som ut- vecklas till stöd för att göra olika behovs- och riskbedömningar torde, enligt regeringens mening, socialnämnden, trots de svårigheter som finns i det här sammanhanget, vara väl lämpad att göra dessa bedömningar. Domstolen är inte bunden av socialnämndens slutsats av den unges be- hov av insatser men yttrandet utgör självklart en viktigt del av personut- redningen. Syftet med förslaget är att lägga större fokus på den unges behov av vård och andra åtgärder för att motverka en negativ utveckling. Förslaget bör enligt regeringens bedömning medföra en något striktare tillämpning av påföljden om än inte så restriktiv som utredningen föreslagit. Avsikten är som nämnts att de som endast bedöms ha ett mindre behov av vård eller annan åtgärd bör kunna få detta behov tillgodosett inom ramen för en ungdomstjänst. Genom förslaget torde också, som även Socialstyrel- sen pekar på, roll tydliggöras samt bör kunna utföra sina uppgifter och satsa sina resurser där insatserna är verk- ningsfulla. Även fortsättningsvis förväntas påföljden ha ett brett tillämp- ningsområde. Mot bakgrund av den utformning utredningen föreslagit av påföljden, har utredningen även föreslagit en ändring i 6 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Ändringen innebär att social- nämnden på begäran av bl.a. rätten och åklagaren, skall lämna upplys- ningar om de åtgärder nämnden anser behövs och som kan antas bidra till att den unge avhåller sig från fortsatt brottslighet. Med de kriterier rege- ringen föreslagit för påföljdens tillämpningsområde saknas skäl att ändra bestämmelsen på det sätt utredningen föreslagit. Regeringens förslag till ändrade kriterier för påföljden är inte avsett att innebära någon ändring av kravet att de planerade åtgärderna skall stå i proportion till det eller de brott som har begåtts med beaktande av brottets straffvärde, art och eventuell tidigare brottslighet. Även fortsätt- ningsvis skall det finnas en balans mellan brottet och samhällets reaktion på detta. Såsom framhålls i förarbetena till reform skall vård- insatserna planeras utifrån den unges vårdbehov (prop. 1997/98:96 s. 147 ff.). Därefter skall domstolen pröva om den planerade insatsen är till- räckligt ingripande med hänsyn till brottets straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Att det skall finnas en jämvikt mellan brottet och den tidigare brottsligheten och samhällets reaktion innebär t.ex. att om de planerade insatserna är begränsade bör ett överlämnande till vård ske endast vid brottslighet av förhållandevis lindrigt slag. Är det i stället tänkt att den unge skall placeras i t.ex. familjehem eller ett hem för vård eller boende, kan ett överlämnande komma i fråga även vid allvarligare eller mer omfattande brottslighet. Ju yngre den tilltalade är, desto större är dock utrymmet för att välja ett överlämnande till vård inom social- tjänsten som påföljd även för allvarlig brottslighet. I syfte att åstad- komma bättre proportionalitet skall vid denna bedömning även vägas in de eventuella tilläggssanktioner som kan komma i fråga. Det är dom- stolen som gör den slutliga bedömningen av detta. Finner domstolen att insatser, i förekommande fall i förening med dagsböter eller ungdomstjänst, inte kan anses tillräckligt ingripande får domstolen inte besluta att den unge skall överlämnas till vård. Att påföljden bör kunna användas i större utsträckning än vid exempelvis allvarligare brott framgår av förslagen i avsnitt 7. Påföljden får en ny benämning ungdomsvård Utredningen har ifrågasatt om benämningen överlämnande till vård inom är en lämplig beteckning på en påföljd avsedd för unga och anfört att det råder osäkerhet kring beteckningen. Enligt utredningen finns därför anledning att överväga om påföljden av pedagogiska skäl och i tydliggörande syfte bör kallas något annat. Mot att ändra namnet på påföljden torde främst tala att det av nuva- rande beteckning framgår att rättsväsendet överlämnar verkställigheten av påföljden till i stället för till kriminalvården, att jämföra med påföljden överlämnande till rättspsykiatrisk vård. Som Åklagar- myndigheten konstaterar tar dock domstolen när det gäller unga lagöver- trädare, till skillnad från vad som gäller för allvarligt psykiskt störda lag- överträdare, ställning till innehållet i den planerade vården vid valet av påföljd. I likhet med utredningen och flera remissintanser, anser rege- ringen att fördelarna med ett namnbyte väger tyngre än skälen emot. De remissinstanser som haft invändningar mot utredningens förslag till beteckning, socialtjänstpåföljd, har bl.a. framfört att begreppet är olämp- ligt genom den tydliga kopplingen mellan och en påföljd och att inte skall uppfattas som bestraffande. Utredningens förslag till ny beteckning har erhållit kraftig kritik. Re- geringen föreslår därför att påföljden överlämnande till vård inom social- tjänsten ändrar beteckning till ungdomsvård, vilket också föreslagits av . Regeringen anser att det föreslagna namnet tillgodo- ser behoven av en enkel, tydlig och pedagogisk beteckning. I den fort- satta framställningen används därför benämningen ungdomsvård. 5.3Ungdomsvård med ungdomskontrakt m.m. Regeringens förslag: Ett yttrande enligt 11 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare skall innehålla en bedömning av om den unge har ett särskilt behov av åtgärder som syftar till att motverka att han eller hon utvecklas ogynnsamt. De åtgärder socialnämnden redovisar i ett sådant yttrande skall framgå av ett ungdomskontrakt om åtgärderna vidtas med stöd av socialtjänst- lagen (2001:453) och av en vårdplan om åtgärderna vidtas med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Vid sådan ungdomsvård som innebär att åtgärder skall vidtas med stöd av socialtjänstlagen skall domstolen meddela föreskrift om att den unge är skyldig att följa det ungdomskontrakt som upprättats av socialnämnden. Innehållet i kontraktet skall framgå av domen. Vid ungdomsvård där åtgärder skall vidtas tvångsvis med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga skall den vårdplan som socialnämnden upprättat för den unge bifogas domen. Utredningens förslag överensstämmer i allt väsentligt med rege- ringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna som yttrat sig i denna del tillstyrker eller har ingen erinran mot förslaget om ungdoms- kontrakt, däribland , , Åklagarmyn- digheten, Kriminalvården (tidigare ), , kommun, kommun och kommun. avstyrker dock förslaget. , Barnombudsman- nen, och ifrågasätter behovet av ett ungdomskontrakt och dess status. Vikten av uppföljning och krav på efterlevnad av åtgärderna betonas av bl.a. . är positiv till förslaget som rör vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Inga synpunkter har lämnats såvitt avser innehållet i socialnämndens yttrande. Skälen för regeringens förslag Möjligheten enligt dagens system för att överlämna en ung lagöverträda- re till vård inom förutsätter bl.a. att socialnämnden upp- rättat en vårdplan för den unge. Detta gäller oavsett om den föreslagna vården skall komma till stånd med stöd av socialtjänstlagen (2001:453, SoL) eller LVU. Utredningen har föreslagit att det vid en ungdomsvård som innebär att åtgärderna skall vidtas med stöd av SoL skall upprättas ett ung- domskontrakt i stället för en vårdplan. Någon ändring i sak i förhållande till vad som gäller för en sådan vårdplan är inte avsedd. Syftet med att upprätta ett kontrakt är enligt utredningen huvudsakligen av pedagogisk natur och för att göra det tydligare att ungdomsvården baseras på åt- gärder enligt SoL och inte enligt LVU. Enligt bidrar förslagen inte till att påföljdssystemet för unga lagöverträdare blir mer lättöverskådligt. , m.fl., ifrågasätter om det är nödvändigt med ett kontrakt. När det är fråga om åtgärder enligt SoL delar regeringen utredningens bedömning att en ökad tydlighet och pedagogisk effekt skulle kunna åstadkommas genom att vårdplanen i dessa fall utformas till ett kontrakt mellan den unge, vårdnadshavaren i förekommande fall, och socialtjän- sten. För att det skall vara tydligt för den unge vad som skall åligga denne enligt kontraktet bör givetvis sträva efter att vara precis i sin beskrivning av de åtgärder som den planerar att vidta. Enligt regeringens mening saknas anledning att befara att föreskriften om att ett ungdomskontrakt skall upprättas i stället för en vårdplan i dessa fall skulle komplicera påföljdssystemet för unga lagöverträdare. Utredningen har föreslagit att kontraktet skall undertecknas av bl.a. den unge. Syftet med att underteckna kontraktet är även det främst av pedagogisk natur och avser att tydliggöra för den unge vad denne åtar sig. Regeringen finner dock inte att det finns skäl att i lag ange att kontraktet skall undertecknas. En sådan formell regel skulle riskera att onödigt komplicera handläggningen. Att undertecknande inte är ett krav utesluter självfallet inte att parterna undertecknar kontraktet när de praktiska förutsättningarna föreligger. Det bör dock vara möjligt för den unge eller dennes vårdnadshavare att lämna även sitt muntliga samtycke. Kontraktet bör benämnas ungdomskontrakt. Vid rättegången bör dom- stolen gå igenom kontraktet och försäkra sig om att den unge alltjämt samtycker till innehållet. Domstolen bör i domen meddela föreskrift om att den unge skall följa kontraktet. Innehållet i kontraktet skall framgå av domen, exempelvis genom att kontraktet fogas till domen. Den rättsliga statusen av kontraktet ifrågasätts av några instanser, där- ibland och som också undrar vad som händer om inte uppfyller sin del av kontraktet. Ett ungdomskontrakt innebär i sak ingen förändring i förhållande till den unge mot vad som gäller enligt den nuvarande ordningen. Den unge blir inte mer bunden av att muntligen ge sitt samtycke till eller skriva under ett ungdomskontrakt än vad han eller hon blir av sitt samtycke till vårdplanen. Det är genom domstolens dom som den dömdes skyldigheter med anledning av brottet fastställs, inte genom kontraktet som sådant. Liksom kommer det inte att finnas någon möjlighet för rätten att ålägga en motsvarande skyldighet. Ungdomskontraktet redovisar således den vård som planerats för den unge med anledning av att denne begått brott. I övrigt leder kontraktet till samma konsekvenser som vårdplanen gör . Ungdomsvård med åtgärder enligt LVU När det är fråga om ungdomsvård där åtgärderna skall vidtas tvångsvis med stöd av LVU blir det inte aktuellt med något ungdomskontrakt. I stället bör det av domen tydligt framgå att domstolen vid valet av lämplig påföljd har beaktat att den unge är eller förväntas bli föremål för åtgärder enligt LVU. Vårdplanen, i vilken socialnämnden i samband med sitt yttrande enligt 11 § LUL skall ha redovisat de åtgärder som planeras, skall bifogas domen, dock utan att domstolen meddelar föreskrifter i an- Prop. 2005/06:165 slutning till denna. Åtgärder för en ökad kvalitet i yttranden m.m. Regeringens förslag: Åklagarens begäran om yttrande enligt 11 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare skall, om möjligt, i de fall förundersökningen gäller brott på vilket fängelse kan följa lämnas till socialnämnden senast i samband med delgivning av misstanke om brott enligt 23 kap. 18 § första stycket Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen har föreslagit att åklagaren skall inhämta yttrande enligt 11 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) senast när det föreligger en skälig misstanke om brott och oavsett Remissinstanserna: Endast några remissinstanser har yttrat sig över (Brå), och kom- muner tillstyrker förslaget. betonar vikten av att får erforderlig tid för att skriva sina yttranden men föreslår att förslaget justeras genom att senaste tidpunkt för inhämtande av yttran- de skall vara när den unge delgivits skälig misstanke. befarar att förslaget leder till att personer blir föremål för utredningar in- om , vilka personer senare visar sig vara delgivna miss- tanke på felaktiga grunder. Skälen för regeringens förslag: Vid reform lagfästes att de yttranden som avses i 11 § LUL skulle ges ett utförligare innehåll och att yttrandena skulle innehålla en vårdplan. Syftet var att stärka principen om förutsebarhet genom att domstolen i rimlig utsträckning skulle kunna förutse vilken vård eller vilka åtgärder som den unge skall bli föremål för efter ett överlämnande till vård inom . Enligt 11 § LUL skall därför åklagaren innan han eller hon fattar beslut i åtalsfrågan be- träffande en misstänkt som inte fyllt inhämta yttrande från social- I de fall den tilltalade är och åtalad för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse gäller ett skynd- samhetskrav som innebär att beslut i åtalsfrågan skall vara fattat senast för delgivning av brottsmisstanke (se avsnitt Denna tidsfrist var tidigare men förlängdes vid refor- men för att socialnämnden skulle få bättre förutsättningar att fullgöra sin skyldighet (prop. 1997/98:96 s. 145 ff.). Vid utvärderingen av reform fann emellertid Brå att få yttran- den innehöll alla de uppgifter som lagstiftaren tänkt sig. upptäcktes stora brister såvitt avsåg kraven på att vårdplanerna skulle vara konkreta och tydliga. Två tredjedelar av de undersökta yttrandena saknade antingen uppgift om hur omfattande de planerade insatserna skulle vara eller hur länge de var tänkta att pågå och i några fall hade inte angivit vilka åtgärder som planerades. var att behöver mer tid för att skriva yttranden och ta fram Vidare fann Brå att utredningstiden i många fall endast var en och att den vid reformen förlängda tiden inte hade kommit till godo. I en efterföljande analys som Brå har gjort av arbete när det gäller unga lagöverträdare har Brå ansett att vårdplanerna blivit bättre men konstaterar att det i vissa fall är svårt för att ange den planerade vårdens omfattning och varaktighet (Vård för unga lagöver- trädare, rapport 2005:13). uppgift att göra den efterfrågade personut- redningen är i vissa fall både svår och känslig. Det är därför enligt rege- ringens mening av stor betydelse att får skäligt rådrum för att upprätta yttrande och ungdomskontrakt eller vårdplan. Att den enskil- de lagöverträdaren får den insats som är mest lämplig för honom eller henne innebär, som också framhålls av , en effek- tivisering av samhällets ingripande mot unga lagöverträdare. Det är således av största vikt att domstolens beslut i valet av påföljd inte grundas på ett felaktigt underlag. Även om Brå sett en positiv utveckling när det gäller kvaliteten på yttranden och vårdplaner anser regeringen att det är angeläget att finna åtgärder som ger socialnämnden erforderlig tid för upprättande av handlingarna. Begäran om yttrande bör dock ske att risken för att yttran- den inhämtas i onödan i möjligaste mån begränsas. Utredningen har föreslagit införande av en senaste tidpunkt för begäran om yttrande och ansett att denna tidpunkt bör vara när åklagaren tar ställ- ning till om den unge kan anses skäligen misstänkt för brott. menar emellertid att det inte är lämpligt att den misstänkte kontaktas av innan han eller hon har hörts i ut- redningen och föreslår därför att tidpunkten i stället bestäms till delgiv- ning av skälig misstanke. Ett framflyttande av tidpunkten på det av före- slagna sättet minskar risken för en onödig arbetsbelastning för social- tjänsten jämfört med utredningens förslag. Att kontaktar en familj vars barn underrättats om misstanke för brott har dessutom ett värde i sig och ligger inom ramen för stödjande verk- samhet. I flera fall kan vidare antas att den unge är känd hos social- tjänsten och att viss utredning redan finns tillgänglig. Åklagaren och socialnämnden bör också kunna ha en sådan kontakt att kan bedöma om personutredningen bör inledas eller när för- undersökningen kommit längre. I sådana fall innebär förslaget främst att socialnämnden får bättre möjligheter att planera och prioritera i sitt arbete. Mot denna bakgrund finner regeringen lämpligt att yttrande, om möjligt, skall begäras senast i samband med delgivning av brottsmiss- tanke. Den föreslagna ordningen syftar till att skapa förutsättningar för en ökad kvalitet på yttrandena. 6.1Ungdomstjänst som ny påföljd Regeringens förslag: Ungdomstjänst införs som en ny och fristå- ende påföljd för lagöverträdare under . Det skall vara en obliga- torisk uppgift för kommunerna att administrera ungdomstjänst. Kommunerna skall ha ansvar för att en ungdomstjänstplats ordnas för den dömde. En plats behöver inte vara anordnad när domstolen dömer i målet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Utredningen har dock, i vissa avseenden, föreslagit en annan lagteknisk lösning. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig är i huvudsak positiva till förslagen att göra ungdomstjänst till en fristående påföljd och att det skall vara en obligatorisk uppgift för kommunerna att administrera ungdomstjänst, som många remissinstanser ser svårigheter med en sådan ordning. Hovrätten över och och anser att ungdomstjänsten bör handhas av krimi- nalvården. Hovrätten anser dock att om kommunerna skall administrera ungdomstjänsten så är det självklart med ett obligatorium. Brotts- förebyggande rådet (Brå) anger att en förutsättning för förslaget om att ungdomstjänst skall vara en fristående påföljd är att ungdomstjänst administreras i hela landet. Många remissinstanser, bl.a. , , , Statens institutionsstyrel- se, och är också positiva till att göra ungdomstjänst till en obligatorisk uppgift för kommunerna. Även de kommuner som uttalat sig i denna del är i flertalet fall positiva men uttrycker oro för kostnaderna för verksamheten. Kommuner och Landsting avvisar förslaget. Många remissinstanser, bl.a. , , , , Kommuner och Landsting samt flera kommuner pekar på svårigheterna att hitta lämpliga ungdomstjänstplatser och ifrågasätter därför om det är praktiskt möjligt att hitta platser i den omfattning som behövs. Kriminalvården (tidigare ) förespråkar en samordning av arbetstillfällena så att det inte blir konkurrens mellan kriminalvårdens samhällstjänst och kommunernas ungdomstjänst. Enligt Kommuner och Landsting väcker utredningens förslag frågor kring roll i rättssyste- met då åläggs uppgifter som ansvarsmässigt kommer att ännu tydligare än tidigare vara en del av det straffrättsliga systemet. Skälen för regeringens förslag Ungdomstjänst som ny påföljd En utgångspunkt för denna reform är att även fortsätt- ningsvis bör ha huvudansvaret för ingripanden mot unga lagöverträdare. Som har framgått föreslår regeringen förändringar av påföljden över- lämnande till vård inom som syftar till att fokusera insatser på den grupp unga som har ett reellt behov av vård och andra insatser. En strävan är också att öka fokus på åtgärder som syftar till att motverka en ogynnsam utveckling hos denna grupp av unga.