prop · GT03178 · 2006-03-21 00:00:00 — Beträffande rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning gäller dock särskilda regler för hanteringen av de upptagningar och uppteckningar som gjorts (se 4 kap. 25 § andra stycket lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål). Med hänsyn till att de svenska myndigheter som genomför tvångsmedlet på begäran av en annan stat inte har möjlighet att bedöma vad som är av intresse för den andra statens brottsutredning har det i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål införts ett undantag från kravet på granskning enligt 27 kap. 24 § (prop. 2004/05:144 s. 170). Sådan granskning som krävs för att uppfylla förbudet mot teleavlyssning av samtal mellan den misstänkte och hans försvarare enligt 27 kap. 22 § samma balk påverkas dock inte av bestämmelsen och skall alltså göras (prop. s. 201). De möjligheter att förena ett överlämnande av materialet med villkor enligt 5 kap. 2 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål gäller också i dessa fall. Bestämmelsen i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål innebär vidare att upptagningar och uppteckningar får bevaras efter det att ärendet om rättslig hjälp har avslutats och återredovisning skett till den ansökande staten endast om detta är tillåtet enligt 27 kap. 24 § . Förutom denna särreglering gäller samma förutsättningar för bevarande av upptagningar och uppteckningar som i fall då åtgärden sker i en svensk förundersökning. Användningen av överskottsinformation följer alltså i dessa fall regler. Förhållandena blir i princip desamma vid rättslig hjälp med hemlig rumsavlyssning. Inte heller i dessa fall bör det ankomma på svenska myndigheter att bedöma vad som är av intresse för den utländska brottsutredning som den rättsliga hjälpen avser. En sådan granskningsskyldighet som normalt bör gälla i fråga om upptagningar och uppteckningar från hemlig rumsavlyssning bör sålunda inte gälla i dessa fall. Genom att utforma bestämmelserna i enlighet med vad som gäller för rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning hindras dock inte en sådan granskning som skall ske för att iaktta ett förbud mot att avlyssna vissa samtal eller annat tal. Ett sådant förbud med tillhörande granskningsskyldighet föreslås gälla för hemlig rumsavlyssning (se avsnitt 9.5) och skall alltså iakttas också när det är fråga om rättslig hjälp. Vidare bör reglerna om bevarande och förstörande av upptagningar och uppteckningar utformas enligt samma princip som gäller för rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Därmed kommer bestämmelser om användning av överskottsinformation i lagen om hemlig rumsavlyssning att gälla även när åtgärden vidtas inom ramen för rättslig hjälp i brottmål. När svenska myndigheter överlämnar information kan de med stöd av 5 kap. 2 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål ställa upp villkor för hur informationen får användas, t.ex. att den skall förstöras efter avslutat förfarande eller att den får användas endast under de förutsättningar som Prop. 2005/06:178 gäller enligt svensk rätt. Vi anser alltså att det bör införas regler för rättslig hjälp med hemlig rumsavlyssning som motsvarar bestämmelserna i 4 kap. 25 § andra stycket samma lag. Detsamma bör lämpligen gälla också vid rättslig hjälp med hemlig kameraövervakning. Bestämmelser som på motsvarande sätt avviker från vad som annars gäller enligt 7 § lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning bör därför tas in i 4 kap. 27 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Den ändring i 27 kap. 24 § som föreslås i denna proposition (avsnitt 10.3) och som innebär att bestämmelserna i paragrafen också skall tillämpas för uppteckningar och upptagningar som har gjorts vid hemlig teleövervakning påkallar inte någon ändring i de särskilda reglerna om granskning m.m. vid rättslig hjälp i brottmål. En svensk åklagare bör också kunna begära rättslig hjälp med hemlig rumsavlyssning från annan stat. Av 1 kap. 7 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål framgår att en svensk åklagare utan särskilt stöd i lagen får begära rättslig hjälp utomlands i den utsträckning som den andra staten tillåter det. I enlighet med vad som gäller för nuvarande former av rättslig hjälp krävs det alltså inte någon särskild bestämmelse om rättslig hjälp med hemlig rumsavlyssning utomlands (se även prop. 1999/2000:61 s. 82 f. och 126). Efter ansökan prövar den anmodade staten om det finns förutsättningar för åtgärden med stöd av den statens nationella rätt. Det kan emellertid förekomma att den anmodade staten för att bevilja rättslig hjälp med åtgärden ställer upp krav på att svensk domstolsprövning har skett. På motsvarande sätt som i fråga om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning (4 kap. 26 och 28 §§ lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål) bör därför en svensk domstol, på åklagarens begäran, kunna pröva om hemlig rumsavlyssning skall äga rum utomlands. En särskild bestämmelse behövs och den bör utformas med reglerna för rättslig hjälp med hemlig kameraövervakning som förebild. 12Övriga lagar med bestämmelser om hemliga tvångsmedel 12.1Lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål Regeringens bedömning: Hemlig rumsavlyssning bör inte införas som tvångsmedel enligt lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har inte haft några invändningar mot promemorians förslag. och har emellertid ansett att hemlig rumsavlyssning bör införas som ett tvångsmedel enligt tvångsmedelslag. Skälen för regeringens bedömning: Som framgår av avsnitt 5.1.3 gäller tvångsmedelslag vid förundersökning om dels allmänfarliga brott, dels vissa högmålsbrott som uppror och olovlig kårverksamhet, dels vissa brott mot rikets säkerhet, t.ex. spioneri. Lagen innebär utvidgade möjligheter att använda bl.a. tvångsmedlen hemlig kameraövervakning, hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. De brott som räknas upp tvångsmedelslag har valts ut av den anledningen att de har ansetts som för landets säkerhet särskilt allvarliga brott (prop. 1952:22 s. 44). Den bedömningen får anses stå sig än (se bl.a. prop. 2003/04:74 s. 8). Frågan är då om hemlig rumsavlyssning bör införas som tvångsmedel enligt tvångsmedelslag, dvs. om hemlig rumsavlyssning bör få användas vid förundersökning avseende de i lagen angivna brotten även då brottet inte har ett så högt straffminimum respektive straffvärde som annars skall krävas för att hemlig rumsavlyssning skall få komma i fråga (jfr avsnitt 9.2). har ansett att så länge det görs en bedömning att det för landets säkerhet behövs en särskild lag beträffande vissa brott, bör alla hemliga tvångsmedel och därmed även hemlig rumsavlyssning som står de brottsutredande myndigheterna till buds kunna användas för att utreda brotten. Enligt har de senaste årens utveckling visat att det finns behov av att förstärka möjligheterna för de brottsbekämpande myndigheterna att använda tvångsmedel för att bekämpa brottslighet som är särskilt ägnad att hota rikets säkerhet. Enligt vårt förslag skall, såvitt nu är av intresse, hemlig rumsavlyssning få användas vid utredning av brott som har ett minimistraff fängelse samt vid vissa andra allvarliga brott, om det kan antas att det enskilda brottets straffvärde överstiger fängelse. Med denna avgränsning kommer hemlig rumsavlyssning att få användas vid de allvarligaste av de brott som omfattas av lag, såsom grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse om brottet är grovt, uppror, väpnat hot mot laglig ordning, högförräderi, grovt spioneri och terroristbrott. Flera av de brott som skulle falla utanför tvångsmedlets tillämpningsområde kan också utgöra terroristbrott och kommer därför ändå att kunna ligga till grund för hemlig rumsavlyssning. Som exempel på sådana brott kan nämnas mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, sabotage och grovt sabotage. Sammantaget kommer således ett flertal av de brott som omfattas av lag, direkt eller indirekt, att kunna ligga till grund för hemlig rumsavlyssning redan med det tillämpningsområde som föreslås för tvångsmedlet i avsnitt 9.2. Som tidigare konstaterats finns det med hänsyn till att hemlig rumsavlyssning är ett från integritetssynpunkt särskilt ingripande tvångsmedel starka skäl att vara synnerligen restriktiv vid utformningen av tvångsmedlets tillämpningsområde. De strängare regler som vi föreslår skall gälla för hemlig rumsavlyssning i förhållande till andra hemliga tvångsmedel bör slå igenom även inom det område som regleras Vi anser därför att hemlig rumsavlyssning Prop. 2005/06:178 inte bör införas som ett tvångsmedel enligt tvångsmedelslag. 12.2Lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolar under krig eller krigsfara m.m. Regeringens förslag: De särskilda regler som finns i lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolar under krig eller krigsfara m.m. skall gälla även för hemlig rumsavlyssning. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: Enligt 28 § lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolar under krig eller krigsfara m.m. får åklagaren interimistiskt fatta beslut om hemlig kameraövervakning, hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Har åklagaren fattat ett sådant beslut, skall det genast underställas rättens prövning. Dessa bestämmelser bör lämpligen gälla även för hemlig rumsavlyssning. 12.3Lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll Regeringens bedömning: Hemlig rumsavlyssning bör inte införas som tvångsmedel enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot promemorians bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll ger möjlighet att i vissa fall besluta om bl.a. hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning (men däremot inte hemlig kameraövervakning). Åtgärder enligt lagen om särskild utlänningskontroll syftar framför allt till att förebygga terrordåd. Om det finns synnerliga skäl, får rätten under vissa förutsättningar meddela eller en polismyndighet tillstånd enligt 27 kap. till hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning. Förutsättningen är dock att åtgärden är av betydelse för att utröna om utlänningen eller en organisation eller grupp som han eller hon tillhör eller verkar för planlägger eller förbereder någon gärning som innebär våld, hot eller tvång för politiska syften och som innefattar brott för vilket lindrigare straff än fängelse inte är föreskrivet (20 §). En parlamentarisk kontroll av hur regeringen tillämpar dessa regler sker genom att regeringen lämnar en skrivelse till . Den senaste redovisningen gjordes i regeringens skrivelse 2004/05:44. redovisningen framgår att regeringen fattade två beslut enligt lagen under Prop. 2005/06:178 redovisningsperioden /2004. Båda ärendena gällde ansökningar om upphävande av tidigare meddelade utvisningsbeslut. Säkerhetspolisen ansökte inte i något fall hos regeringen om utvisning enligt lagen. Bestämmelserna i lagen om särskild utlänningskontroll skiljer sig principiellt från bestämmelser om tvångsmedel. En avgörande skillnad är att lagen om särskild utlänningskontroll används i spaningssyfte och inte i syfte att erhålla bevisning om kända, begångna brott. Det pågår ett lagstiftningsärende beträffande användning av tvångsmedel för att förebygga eller förhindra allvarlig brottslighet. Som angetts i avsnitt 9.2 är vi inte beredda att i detta lagstiftningsärende förorda att hemlig rumsavlyssning används i brottspreventivt syfte. Det är mot den bakgrunden också naturligt att f.n. inte tillåta hemlig rumsavlyssning som tvångsmedel enligt lagen om särskild utlänningskontroll. Det kan dock finnas skäl att återkomma till frågan. Regeringens förslag: Lagen om hemlig rumsavlyssning skall träda i kraft och gälla till och med . Övriga lagändringar skall träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås dock att den nya lagen skall gälla till utgången av . Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte uttalat sig i denna fråga. har dock ansett att tidsramen som ges för lagen är för snäv. Skälen för regeringens förslag: Lagen om hemlig rumsavlyssning bör träda i kraft och av skäl som har redovisats i avsnitt 7 gälla till och med . Övriga lagändringar bör träda i kraft . Några övergångsbestämmelser behövs inte. Regeringens bedömning: De kostnadsökningar som förslaget kan komma att medföra för de brottsutredande myndigheterna och domstolarna kan finansieras inom befintliga anslag för rättsväsendet. Remissinstanserna: har framfört att ärenden om hemlig rumsavlyssning kommer att bli arbetskrävande och att har uppgett att införandet av hemlig rumsavlyssning kommer att medföra stora kostnader och därmed kommer att ta resurser från annan verksamhet om inte ytterligare resurser tillförs i ett inledningsskede. Skälen för regeringens bedömning: På grundval av uppgifter från berörda myndigheter kan antalet fall av hemlig rumsavlyssning uppskattas till maximalt 40 , inkluderat Säkerhetspolisens användning. Förslaget om hemlig rumsavlyssning för med sig kostnader för framför allt polisen, bl.a. i form av anskaffning av teknisk utrustning. Ett nytt tvångsmedel för också med sig ökade driftskostnader, huvudsakligen i form av personalkostnader. En mycket grov uppskattning är att detta skulle innebära en total kostnad om för hela polisväsendet. Kostnaden kan antas bli något högre i ett inledande skede för att därefter sjunka något. Den nya lagen innebär att åklagare vid allmän domstol får ansöka om tillstånd till hemlig rumsavlyssning. Domstolens prövning av en sådan ansökan skall ske vid ett sammanträde där även ett offentligt ombud kommer att närvara. Förslaget kommer således att få till följd att även åklagarväsendet och domstolarna får en viss ökad arbetsbelastning. Dessutom tillkommer vissa merkostnader för offentliga ombud. Som berörts ovan kan antalet ärenden om hemlig rumsavlyssning dock antas bli mycket begränsat och vida understiga antalet ärenden avseende tillstånd till hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning vid förundersökning i brottmål (jfr skr. 2005/06:53). Som har påpekat kan en användning av ett effektivt tvångsmedel i en förundersökning också innebära rationaliseringsvinster och därmed minskade kostnader. Sammantaget gör vi den bedömningen att de kostnadsökningar som förslaget kan komma att medföra kan finansieras inom befintliga anslag för rättsväsendet. 15.1Förslaget till lag om hemlig rumsavlyssning Med hemlig rumsavlyssning avses i denna lag avlyssning eller upptagning som 1.sker i hemlighet och med tekniskt hjälpmedel som är avsett att återge ljud, och 2.avser tal i enrum, samtal mellan andra eller förhandlingar vid sammanträde eller annan sammankomst, som allmänheten inte har tillträde till. Paragrafen innehåller en definition av tvångsmedlet hemlig rumsavlyssning. Förslaget har behandlats i avsnitt 9.1 Paragrafens lydelse anknyter nära till bestämmelsen om olovlig avlyssning i 4 kap. 9 a § . Innebörden av de begrepp som här används framgår av förarbetena till den bestämmelsen (prop. 1975:19 s. 104 f.). Tvångsmedlet ger möjlighet att avlyssna tal, dvs. Avlyssning som avser enbart andra ljud än tal omfattas alltså inte av lagen. En annan förutsättning som anges i paragrafen för att lagen skall vara tillämplig är att rumsavlyssningen sker med tekniskt hjälpmedel för återgivning av ljud. Alla slag av avlyssnings- eller inspelningsapparater faller in under bestämmelsen. Avlyssning som sker utan tekniskt hjälpmedel utgör således inte hemlig rumsavlyssning enligt paragrafen. Hemlig rumsavlyssning kan ske såväl i slutna utrymmen som utomhus. Med tal i enrum avses t.ex. diktamen. För att avlyssning eller upptagning av samtal skall utgöra hemlig rumsavlyssning fordras att det är fråga om samtal mellan andra. Det medför bl.a. att om någon utan samtycke spelar in samtal som han eller hon själv deltar i, det förfarandet inte kan utgöra hemlig rumsavlyssning, även om denne spelar in samtalet i hemlighet. I paragrafen anges vidare att förhandlingar vid sammanträde eller annan sammankomst som allmänheten inte har tillträde till kan vara föremål för tvångsmedlet. Rekvisitet att allmänheten inte skall ha tillträde till sammankomsten diskuterades i förarbetena till bestämmelsen om olovlig avlyssning i 4 kap. 9 a § . Det anfördes därvid bl.a. att som enskild sammankomst är i princip att betrakta sådan sammankomst som är tillgänglig endast för en på ett eller annat sätt bestämd eller sluten krets av personer, t.ex. medlemmarna i en förening eller annan sammanslutning, särskilt inbjudna osv. Vidare uttalades att karaktären av enskilt möte anses principiellt bibehållen även då en tillställning anordnas gemensamt av två eller tre föreningar eller då även medlemmar i andra föreningar tillåts närvara. Det sades också att enbart den omständigheten att medlemmar har rätt att ta med familjemedlemmar till ett visst möte inte får till följd att detta skall räknas som en sammankomst till vilken allmänheten har tillträde. Vid hemlig teleavlyssning kan det förekomma situationer där man genom en avlagd telefonlur kan avlyssna eller ta upp allt som sägs i ett rum. Dessa fall bör bedömas som hemlig rumsavlyssning. Om det i en sådan situation inte finns något tillstånd för hemlig rumsavlyssning skall teleavlyssningen avbrytas. Bakgrundssamtal som upptas medan den misstänkte talar i telefon och samtal som den misstänkte, med luren i hand, har med andra personer i rummet bör däremot inte falla in under bestämmelsen om hemlig rumsavlyssning. Ytterligare en förutsättning för att bestämmelserna om hemlig rumsavlyssning skall vara tillämpliga är att det är fråga om en avlyssning som sker i hemlighet. Samtliga som deltar i samtalet eller i en förhandling skall vara ovetande om att de avlyssnas. Det skall alltså vara fråga om en rumsavlyssning som utförs utan att den som utför avlyssningen eller upptagningen deltar i samtalet eller sammankomsten. Om en polisman bär på sig och i hemlighet använder en dold mikrofon vid ett samtal med annan person utgör åtgärden således inte hemlig rumsavlyssning i paragrafens mening. Hemlig rumsavlyssning får användas vid förundersökning om 1. brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , 2. andra brott om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse och det är fråga om a)människohandel enligt 4 kap. 1 a § , b)våldtäkt enligt 6 kap. 1 § första eller andra stycket , c)grovt sexuellt tvång enligt 6 kap. 2 § tredje stycket , d)våldtäkt mot barn enligt 6 kap. 4 § första eller andra stycket , e)grovt sexuellt övergrepp mot barn enligt 6 kap. 6 § andra stycket , f)grovt utnyttjande av barn för sexuell posering enligt 6 kap. 8 § tredje stycket , g)grovt koppleri enligt 6 kap. 12 § tredje stycket , h)grov utpressning enligt 9 kap. 4 § andra stycket , i)grovt barnpornografibrott enligt 16 kap. 10 a § fjärde stycket , j)grovt övergrepp i rättssak enligt 17 kap. 10 § andra stycket , k)grovt narkotikabrott enligt 3 § narkotikastrafflagen (1968:64), l)grov narkotikasmuggling enligt 6 § tredje stycket lagen (2000:1225) om straff för smuggling, 3.försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott som avses i 1 eller 2, om sådan gärning är belagd med straff och det med hänsyn till omständigheterna kan antas att gärningens straffvärde överstiger fängelse I paragrafen, som har behandlats i avsnitt 9.2, anges grundläggande förutsättningar för att hemlig rumsavlyssning skall kunna komma i fråga. För det första får endast misstanke om vissa brott läggas till grund för åtgärden. Tillämpningsområdet har begränsats till att avse endast de allra allvarligaste brotten. För det andra måste förundersökning om det aktuella brottet vara inledd. Av bestämmelsen i punkten 1 framgår att tvångsmedlet får användas vid misstanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Därmed omfattas t.ex. mord, dråp, människorov, grov våldtäkt, grovt rån och grov mordbrand. Genom punkten 2 införs en s.k. straffvärdeventil för vissa allvarliga brott. Bestämmelsen innebär att hemlig rumsavlyssning får användas i fråga om de brott som särskilt anges i bestämmelsen, om brottets straffvärde kan antas överstiga fängelse. Det straffvärde som rätten skall bedöma är straffvärdet för det brott som ligger till grund för förundersökningen. Omständigheter som är hänförliga till person kommer därvid endast sällan att bli av betydelse vid denna bedömning av straffvärdet. Straffvärdehöjande eller straffvärdelindrande omständigheter enligt 29 kap. kring brottet skall beaktas vid denna bedömning i den mån de är kända. Det kan givetvis ytterst sällan åberopas muntlig bevisning eller annars förebringas någon ingående utredning i fråga om de omständigheter som ligger till grund för åklagarens påstående att brottet har det straffvärde som krävs. Rätten måste i stället, på samma sätt som den gör i fråga om brottsrubricering, bedöma om de åberopade omständigheterna är tillräckliga för att det kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse . Med hänsyn till att det är fråga om användning av ett särskilt ingripande tvångsmedel bör straffvärdeventilen tillämpas restriktivt (se bl.a. NJA 1996 s. 577). Av punkten 3 framgår att även misstanke om försök, förberedelse och stämpling till brott som avses ovan, om sådan gärning är belagd med straff och det kan antas att gärningens straffvärde överstiger fängelse, får ligga till grund för ett beslut om hemlig rumsavlyssning. Vad som sagts ovan beträffande bedömningen av straffvärdet gäller naturligtvis även i detta sammanhang. Vid utformningen av bestämmelsen har vad Lagrådet anfört i denna del beaktats. Att hemlig rumsavlyssning får användas endast om det har inletts en förundersökning innebär att det funnits anledning att anta att det har begåtts ett brott som hör under allmänt åtal (se 23 kap. 1 § ). Hemlig rumsavlyssning får alltså inte ske i syfte att förhindra att brott överhuvudtaget begås eller som en polisiär spaningsmetod. Hemlig rumsavlyssning får användas endast om 1.någon är skäligen misstänkt för ett sådant brott som avses i 2 §, 2.åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen, och 3.skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som den innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Paragrafen uppställer ytterligare förutsättningar för att hemlig rumsavlyssning skall få användas. Av punkten 1 framgår att användande av tvångsmedlet hemlig rumsavlyssning förutsätter att det finns en person som är skäligen misstänkt för ett brott som enligt 2 § får föranleda hemlig rumsavlyssning. Frågan om vilken misstankegrad som skall föreligga för att hemlig rumsavlyssning skall få användas har behandlats i avsnitt 9.3. Begreppet skäligen misstänkt har samma innebörd som enligt bestämmelserna om t.ex. hemlig teleavlyssning. Skälig misstanke är en lägre misstankegrad än sannolika skäl, vilket krävs för häktning som huvudregel, men en högre misstankegrad än kan misstänkas (se t.ex. 23 kap. 9 § ). För att tvångsmedlet skall få användas krävs alltså att den person åtgärden avser är skäligen misstänkt för ett konkret brott. I doktrinen har uttalats att begreppet skälig misstanke är jämförbart med uttrycket antagligt (se , Rättegång V, 7 uppl., 1998, s. 113).