prop · GT0364 · 2006-01-18 00:00:00 — En lagfäst sekretess på försäkringsområdet skulle också kunna underlätta arbetet för tjänstemännen i bolagen inte bara genom att förtroendet för försäkringsväsendet skulle stärkas utan också genom att det skulle bli lättare att neka att besvara förfrågningar från obehöriga enskilda eller myndigheter. Försäkringsbolagens verksamhet skulle också kunna underlättas genom att praxis beträffande försäkringsbolags rätt att utlämna uppgifter kan komma att bli klarare om försäkringssekretessen lagfästs, bl.a. genom ingripanden från försäkringsinspektionen i konkreta fall, genom uttalanden från inspektionens sida och genom en analog tillämpning av banksekretessen. Om försäkringssekretessen skulle lagfästas, uppnås vidare större likformighet med sekretessförhållandena inom andra områden, där sekretessen redan är lagfäst. Ett lagfästande av försäkringssekretessen skulle slutligen medföra att sanktionerna för brott mot tystnadsplikten inte kom att enbart avse skadeståndsskyldighet. skulle nämligen om försäkringssekretessen var lagfäst, kunna ingripa i konkreta fall mot bolag som inte iakttar tystnadsplikten. Det blir därtill helt klarlagt att sanktioner för brott mot tystnadsplikten kan komma i fråga även om det begåtts av tjänstemän sedan de slutat sin anställning. Kommittén har särskilt framhållit den betydelse en lagfäst sekretessbe- stämmelse har för allmänhetens förtroende för försäkringsbolagen och föreslagit att en sekretessbestämmelse skall införas i försäkringsrörelse- lagen. I propositionen Reformerade regler för bank- och finansieringsrörelse har regeringen med anledning av ett förslag av om ändrad utformning av bestämmelserna om banksekretess ansett att ut- formningen av sekretessbestämmelserna för banker och kreditmarknads- företag bör övervägas ytterligare samt att detta bör ske i ett vidare per- spektiv som även innefattar en översyn av sekretesskyddet i övrig finan- siell verksamhet. Regeringen anser det emellertid nu angeläget att införa en heltäckande sekretess även på försäkringsområdet, vilket innebär att en sekretessbe- stämmelse nu införs i försäkringsrörelselagen. När det gäller lagen (1972:262) om understödsföreningar får frågan anstå i avvaktan på ytter- ligare beredning, se avsnitt 3. I avvaktan på den nämnda översynen bör sekretessbestämmelsen i försäkringsrörelselagen tills vidare utformas såsom motsvarande sekretessbestämmelse för bank- och kreditmarknads- företag med undantag för vad som sägs i det följande om straffsanktione- Prop. 2005/06:64 ring av bestämmelsen. Kommittén har ansett att den föreslagna försäkringssekretessen inte skall vara straffsanktionerad. har emellertid i sitt remissyttrande väckt frågan om en straffsanktionering av sekretessen. Regeringen vill i detta sammanhang peka på att det inte råder någon enhetlig straffsanktionering av tystnadsplikt för de finans- iella företagen. Straffsanktionering förekommer i vissa lagar genom att straffbestämmelsen i 20 kap. 3 § blir tillämplig om inte an- nat sägs. Brott mot den tystnadsplikt som stadgas i 1 kap. 10 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse är däremot straffri. Lagrådet har förordat att den föreslagna tystnadsplikten skall vara straffsanktionerad i enlighet med 21 kap. 1 § första stycket 4. Enligt Lag- rådets mening framstår det inte som motiverat att brott mot tystnadsplik- ten, när det gäller den ofta integritetskänsliga information som är i fråga, skall vara straffria. Det är svårt att se någon grund för skadestånd annat än om brottet kan ses som ett angrepp på den berörda personens frid eller ära och innefattar en allvarlig kränkning (se 2 kap. 3 § skade- ståndslagen), vilket inte alltid behöver vara fallet. Det är inte heller lätt att uppfatta hur tillsynsverksamhet skulle kunna skydda enskilda mot att information lämnas i strid med bestämmelsen om tystnadsplikt. Regeringen ansluter sig till Lagrådets uppfattning. Någon ändring av nuvarande straffsanktionering i 21 kap. 1 § första stycket 4 försäkrings- rörelselagen föreslås inte. 11Genetisk information inom andra samhällsområden Genetisk information inom arbetslivet Regeringens bedömning: Arbetsgivare eller presumtiva arbetsgivare bör inte undantas från ett förbud mot att utan stöd i lag ställa som villkor för ett avtal att den andra parten skall genomgå en genetisk undersökning eller lämna genetisk information. Arbetsgivare eller presumtiva arbetsgi- vare får inte heller utan stöd i lag i samband med ett avtal efterforska eller använda genetisk information om den andra parten till avtalet. Kommitténs bedömning och förslag: Arbetsgivare eller presumtiv arbetsgivare får inte efterforska eller använda genetisk information. får därmed inte heller fråga om en genetisk undersökning utförts eller om släktingars eventuella genetiskt betingade sjukdomar. Remissinstanserna: Kommitténs förslag att förbjuda också arbetsgi- vare att efterforska eller använda information tillstyrks uttryckligen av (), i , i (LO), . ställer sig bakom grundtankarna i betänkandet. Arbetsgivaren skall inte kunna efterforska genetisk information och en genetisk undersökning får inte vara ett villkor för anställningsavtal. förslaget är oklart när det gäller möjligheterna att ta upp en sjukhistoria om ärftliga sjukdomar i samband med medicinska undersökningar. Sådan information kan ha stort värde i samband med olika typer av medicinska utredningar inklusive sådana som sker inom företagshälsovården. Det kan få negativa konsekvenser för arbetstagarnas hälsa om Arbetsmiljö- verkets möjligheter att utfärda föreskrifter om medicinska kontroller (så- som läkarundersökningar) inskränks när det gäller innehållet i dessa kontroller. Det kan inte uteslutas att, , tillgång till viss gene- tisk information om arbetstagaren skulle kunna förebygga allvarliga ar- betsskador. Denna information måste dock alltid stanna hos den medici- nalpersonal som anförtrotts den och den undersökte. Arbetsdomstolen har inget att erinra mot ett ovillkorligt förbud att ställa som villkor för att ingå avtal att parten genomgår en genetisk un- dersökning eller lämnar genetisk information om sig själv men anser att skyddet kan bli ganska illusoriskt. Domstolen anser att arbetsgivaren kan komma runt förbudet genom att fråga arbetstagaren om denne möjligen inte har intresse av att begära att genetisk information används eller efter- forskas. En lösning på frågan kan vara att förbudet åtminstone på det arbetsrättsliga området görs helt oberoende av den enskildes inställning i frågan. och avstyrker förslaget. Skäl för regeringens bedömning: Förslag om förbud mot att använda genetisk information i arbetslivet har varit på tal . Det finns uppenbara skäl som talar för ett sådant förbud. Om en arbetsgivare skulle använda genetisk information som urvalsinstrument eller i annat syfte skulle detta innebära ett påtagligt intrång i arbetstagarens eller ar- betssökandens personliga integritet. skulle förtroendet för be- handling och forskning med genetisk inriktning kunna äventyras med en sådan ordning. Visserligen finns det med dagens lagstiftning ingen möjlighet för en arbetsgivare att efterforska eller använda sig av sådan information annat än med den enskildes samtycke. Som också understryks av LO i dess remissyttrande måste man emellertid beakta att en arbetstagare eller ar- betssökande står i ett beroendeförhållande till arbetsgivaren och att det därför i praktiken kanske inte alltid skulle vara så svårt för arbetsgivaren att utverka samtycke från arbetstagaren. Några vägande skäl mot ett förbud att använda genetisk information i arbetslivet har inte framkommit. hänvisar i sitt remiss- yttrande till att arbetstagare inom den offentliga sektorn har ett starkt skydd i detta avseende, bl.a. genom regeringsformen. menar att frågan om att införa förbud i stället bör aktualiseras när det kan konstateras att arbetsgivare faktiskt använder sig av genetiska undersök- ningar. Regeringen anser att det är verklighetsfrämmande att tro att en arbets- givare skulle kunna ha legitima skäl från arbetsmiljösynpunkt att efter- forska arbetstagarnas arvsanlag. Arbetsgivaren har en allmän skyldighet att se till att arbetsplatsen är säker och uppfyller uppställda krav på god arbetsmiljö. Denna skyldighet bygger på tanken att människor inte bör uteslutas från arbetsplatser därför att de inte tål arbetsmiljön utan att i stället miljön måste anpassas till människans behov. I den mån det med genetisk hjälp skulle gå att fastställa om en individ har särskild benägen- het att reagera negativt på en viss miljö, bör det vara individen själv som avgör om han eller hon skall genomgå en undersökning och därefter av- Prop. 2005/06:64 slöja resultatet för arbetsgivaren för att försöka få sin arbetsmiljö ändrad. Arbetsgivaren har enligt 3 kap. 3 § arbetsmiljölagen (1977:1160) en allmän skyldighet att se till att arbetstagarna upplyses om sådana risker som kan vara förbundna med arbetet. I detta måste dock ligga att arbets- givaren i de mycket speciella fall när detta är påkallat har att se till att arbetstagarna får information om genetiska faktorers betydelse och möj- ligheterna att låta undersöka sig. I vissa speciella fall görs det gällande att det finns skäl för arbetsgiva- ren att efterforska genetisk information om arbetstagare i syfte att skydda tredje man. Genetiska undersökningar av exempelvis piloter nämns i dessa sammanhang. I de yrken som har sådan karaktär görs emellertid regelmässigt täta hälsokontroller. Detta måste vara en lämpli- gare metod än att framtvinga genetiska undersökningar av symptomfri personal. Det enda skäl som skulle kunna tala emot ett förbud är att det veterl- igen aldrig har förekommit i vårt land att en arbetsgivare har framtvingat ett samtycke av någon arbetssökande eller anställd att få använda sig av genetisk information. Risken att detta skulle inträffa är vis- serligen mera svårbedömd, och det står nog klart att det är andra faktorer än ett i lag givet förbud som i främsta rummet skulle vara återhållande, däribland reaktioner från personalorganisationernas sida. Utvecklingen på detta område går emellertid snabbt, och förhållandena kan komma att ändras på ett sätt som inte är möjligt att förutse. En- ligt regeringens mening är det särskilt för den medicinska behandlingen och forskningen av stort värde att i förekommande sammanhang kunna peka på att det finns ovillkorliga förbud på detta område. Regeringen anser därför att en arbetsgivare eller presumtiv arbetsgivare inte bör un- dantas från förbuden. När det gäller utformningen och omfattningen av förbuden hänvisas till avsnitt 6.1. Genetisk information inom rättsväsendet Regeringens bedömning: Det finns inte skäl att ifrågasätta använd- ningen av genetisk information inom rättsväsendet. Kommitténs bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalat sig angående an- vändningen av genetisk information inom rättsväsendet är Statens kriminaltekniska laboratorium, , (KI), (), Lunds universitet, , Regionala etikprövnings- nämnden i , Handikappförbundens samarbetsorgan, , och De Handikappades Remissinstanserna påtalar generellt vikten av ett klargörande vilken lagstiftning som har företräde, biobankslagen eller , vid begäran att få ut prover från biobanker i syfte att () anser att det är en allvarlig brist att utredningen inte uppmärksammar problemen med användning av DNA i brottsutredningar. laboratorium anser det välbetänkt att frågan om en utvidgad användning av genetisk information i brottsbekämpande syfte blir föremål för överväganden i särskild ordning. anser att det finns ett behov att se över och kraftigt begränsa möjligheten för rättsväsendet att ta del av material insamlat i biobanker. Även om denna fråga utreds av annan instans vill KI framhålla vikten av att biobanker som samlats in för sjukvårds- och forskningsändamål reserveras för de ändamål som patienterna informerats om vid provtagningen. Om rättsväsendet ges tillgång till material i sjukvårdsbiobanker utan att man informerat om detta vid provtagningen kan förtroendet för befintliga biobanker urholkas. Många prover kan då behöva kasseras på begäran av personer som inte vill utsättas för rättsliga utredningar. Detta skulle bli både mycket kostsamt och urholka värdet av biobankerna. Skälen för regeringens bedömning: Användningen av genetisk in- formation i brottsbekämpande syfte är specialreglerad genom polisdata- lagen (1998:622). Enligt 2227 §§ i nämnda lag får uppgifter om resultat av DNA-analyser behandlas endast för att underlätta identifiering av per- soner i samband med utredning av brott. Enligt reglerna om kroppsbesiktning i 28 kap 12 § gäller vidare att tagande av prov från människokroppen och undersök- ning av sådana prov får ske på den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket det kan följa fängelse. Därvid kan även genetisk informa- tion inhämtas för användning i bevissyfte. får föra register över de uppgifter som behandlas. I regeringens proposition 2005/06:29 Utvidgad användning av DNA- tekniken inom brottsbekämpningen m.m. föreslås att nya bestämmelser skall införas i 28 kap. vilka gör det möjligt att dels re- gelmässigt ta DNA-prov på den som skäligen kan misstänkas för brott på vilket fängelse kan följa, dels ta DNA-prov på annan än den som skä- ligen kan misstänkas för brott, om det finns synnerlig anledning att anta att det är av betydelse för utredningen av ett brott som kan leda till fäng- else. Det föreslås även att förutsättningarna för att registrera DNA-pro- filer i enligt polisdatalagen (1998:622) utvidgas så att alla som dömts till annan påföljd än böter får registreras, liksom att personer som är skäligen misstänkta för brott på vilket fängelse kan följa får regi- streras i ett separat register benämnt utredningsregistret. Ändringarna trädde i kraft . Genetiska analyser av människans DNA-molekyl kan i princip göras på vilken kroppsvävnad som helst och analyser kan utföras på mycket små provmängder. I s.k. biobanker förvaras ett mycket stort antal väv- nadsprover av olika slag som polis och åklagare skulle kunna använda för att efterforska genetisk information i syfte att utreda och beivra brott. Lagen (2002:297) om biobanker i hälso- och sjukvården m.m. (bio- bankslagen) gäller för de biobanker som består av vävnadsprover som tagits och samlats in för visst ändamål från patienter eller annan prov- givare inom hälso- och sjukvården. Biobank definieras i lagen som en samling biologiskt material från människa som ordnas och bevaras tills vidare eller för en bestämd tid. Materialets ursprung skall kunna spåras till en viss individ. Förutom för vård och behandling och andra medicinska ändamål får en biobank användas endast för ändamål som avser kvalitetssäkring, utbild- ning, forskning, klinisk prövning, utvecklingsarbete eller därmed jäm- förlig verksamhet (2 kap. 2 § nämnda lag). Vid universitets- sjukhuset finns en särskild biobank (PKU-biobanken) som innehåller vävnadsprover tagna på praktiskt taget alla barn som fötts i landet . För vävnadsproverna i PKU-biobanken gäller att de endast får användas för analyser och andra undersökningar för att spåra och diagnostisera ämnesomsättningssjukdomar, retrospektiv diagnostik av andra sjukdomar hos enskilda barn, epidemiologiska undersökningar, uppföljning, utvärdering och kvalitetssäkring av verksamheten samt kli- nisk forskning och utveckling (5 kap. 2 § biobankslagen). Vävnadsprover får även fram till användas för identifiering av avlidna vid olyckor eller andra händelser, där ett stort antal människor har avlidit (5 kap. 2 a §). Biobankslagen är subsidiär i förhållande till andra författ- ningar. I ett uppmärksammat mordfall lämnade ut ett blodprov från PKU-biobanken till polisen. Blodprovet hade tagits i samband med födseln på en person som var misstänkt för mordet. Poli- sen lät därefter utföra en DNA-analys av provet. Det har diskuterats om sjukhuset bröt mot biobankslagen när den läm- nade ut vävnadsprovet eller om åklagarens beslut att ta provet i beslag med stöd av 27 kap. 1 § hade företräde. Enligt nämnda bestämmelse får föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utred- ning om brott tas i beslag. Beslut om beslag får endast fattas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Det kan tilläggas att beslag inte förutsätter att en viss person kan misstänkas för brott. Händelsen har utretts av inom ramen för ett tillsyns- ärende. ansåg att företrädare för sjukhuset hade varit mer tillmötesgående mot polis och åklagare än vad som hade varit nödvändigt utifrån de legala förutsättningarna för beslag. Styrelsen fann däremot inte att sjukhuset kunde kritiseras för den framförda uppfattningen att ett be- slut om beslag enligt har företräde framför ändamålsbe- stämmelserna i biobankslagen. Enligt har intresseavväg- ningen mellan den personliga integriteten och tvångs- medel i syfte att beivra brott inte prövats på ett sådant sätt att ett auktori- tativt vägledande uttalande kan sägas föreligga. Mot denna bakgrund har i en skrivelse till regeringen begärt att lagstiftningen skall ses över i syfte att klargöra rättsläget. Socialstyrel- sen förordar en ordning som tydligt anger att bestäm- melser om tvångsmedel inte har företräde framför biobankslagen. Till detta skall läggas att efter den stora flodvågskatastrofen antog en ändring i biobankslagen som innebär att vid olyckor eller andra händelser där ett stort antal människor har avlidit får väv- nadsprover ur PKU-biobanken användas för identifiering av de avlidna. Lagändringen är tidsbegränsad till utgången av . understryker i sitt betänkande (2004/05:SoU14 Användning av PKU- biobanken för identifiering av avlidna med anledning av naturkatastrofen i ) vikten av att återkomma till lagstiftningsåtgärder såvitt gäller biobankslagen. Ett annat område där genetisk information har stor betydelse gäller fa- Prop. 2005/06:64 derskapsmål. Lagen (1958:642) om blodundersökning m.m. vid utred- ning av faderskap innebär att i sådana mål modern, barnet och beroende på omständigheterna mannen i äktenskapet eller en utpekad man kan av domstol åläggas att undergå blodundersökning eller annan undersökning rörande ärftliga egenskaper som kan ske utan nämnvärt men. började DNA-tester användas i s.k. utvidgade faderskaps- undersökningar och fr.o.m. utförs blodundersökningar i faderskapsärenden i huvudsak enbart med DNA-teknik. Med rade analyser kan genetisk variation påvisas direkt i arvsmassan. De DNA-markörer som används vid faderskapsundersökningar består av olika långa repeterade DNA-sekvenser. De har stor variation och därmed stor förmåga att utesluta en icke biologisk far. Vanligen ingår fyra mar- körsystem i en undersökning men den kan kompletteras med ytterligare DNA-markörer, om detta bedöms nödvändigt för att uppnå garanterad uteslutningskapacitet eller för att styrka påvisad oförenlighet mellan mannen och barnet. , som svarar för verksamheten, garanterar en lägsta uteslutningskapacitet på ; dvs. analyserna i ett ärende skall medge att teoretiskt minst en oförenlighet kan påvisas hos 999 av 1 000 felaktigt utpekade män. I praktiken är uteslutningskapaciteten of- tast betydligt högre, förutsatt att det till den icke uteslutna mannen inte finns någon nära anhörig, t.ex. en bror, som också kan vara möjlig far till barnet. Det är ingen överdrift att säga att möjligheten att få genetisk info- rmation har fullkomligt revolutionerat faderskapsundersökningarna. Tvistiga faderskapsmål, som förut var vanligt förekommande, är en före- teelse som nästan har försvunnit. Som Kommittén framhåller finns det inga skäl att nu ifrågasätta den redovisade användningen av genetisk information inom rättsväsendet. De undersökningar som det här gäller syftar inte till någon form av särbe- handling och faller principiellt utanför det område som står i blickpunk- ten för de aktuella övervägandena. Under den allra har rös- ter höjts för en utvidgad användning av genetisk information i brottsbe- kämpande syfte. Det är angeläget att det klarläggs hur bestämmelser om straffprocessuella tvångsmedel förhåller sig till regleringen i bio- bankslagen. Denna fråga kommer att övervägas i särskild ordning. På samma sätt som vid psykiatrisk tvångsvård torde genetiska under- sökningar kunna utföras i anslutning till rättspsykiatriska undersök- ningar, vilka även de naturligtvis kan sägas ingå som ett led i rättsväsen- dets verksamhet. Sådana undersökningar utförs under medicinskt ansvar. Det finns inte anledning att ifrågasätta användningen av genetiska under- sökningar i detta sammanhang. Regeringens bedömning: Det har inte framkommit något framträdande behov av att i författning särskilt förbjuda genetiska könstester. ler finns det anledning att för idrottslivets del göra undantag från de för- bud som föreslagits i fråga om genetisk undersökning och information som tagits fram inom hälso- och sjukvården eller medicinsk forskning. Kommitténs bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: delar utredningens bedömning att det inte finns behov att i författning särskilt förbjuda så- dana könstester, eftersom det finns en enighet inom idrotten att sådana tester inte skall utföras. Förbundet vill dock i detta sammanhang peka på att det kan finnas ett framtida behov för idrotten att utreda förekomst av eventuell s.k. gendoping. Detta medför i så fall ett behov för idrotten att undersöka den genetiska informationen på DNA- eller RNA-nivå hos in- Gendoping är en framtidsfråga som är så aktuell att den utretts särskilt och uttryckligen förbjudits inom all idrott av World Anti-Doping Agency, , (bildad av och världens regeringar tillsammans, för att vidareutveckla och koordinera antidopingarbetet inom idrotten). Skälen för regeringens bedömning: Som Kommittén konstaterar finns det allmänt sett inte något legitimt intresse inom idrottslivet att ef- terforska genetisk information om enskilda individer. Här som i andra sammanhang måste gälla att individen skall bedömas efter de faktiska resultat som han eller hon uppnår, inte efter sina genetiska förutsätt- Om detta torde det också råda allmän enighet. På ett område har emellertid genetisk information i vid mening haft praktisk betydelse, nämligen när det gäller s.k. könstester. har haft till uppgift att särskilt behandla denna fråga. terar efter en kort historik om olika former av könstester som prövats att könstillhörighet inte kan avgöras på ett adekvat sätt genom genetiska test. Felaktiga bedömningar av en persons kön kan få ingripande konsekvenser för den som drabbas. bör därför inte utföras på det sätt som skett inom idrotten. Genetisk screening, som innebär att man hos en grupp individer fria från sjukdomssymtom undersöker om de har en sjukdom eller om de se- nare i livet har risk för att utveckla sjukdomen, regleras i lagen (1991:114) om användning av viss genteknik vid allmänna hälsounder- Enligt lagen fordras det ett särskilt tillstånd för att undersöka människors arvsmassa med analys av genernas DNA eller RNA, om un- dersökningen utgör eller ingår som ett led i en allmän hälsoundersökning. Tillstånd får lämnas endast om undersökningen är inriktad på att söka kunskap om sjukdomsförhållanden som är av allvarlig art eller annars av särskild betydelse för hälso- och sjukvården. ersatt av motsvarande bestämmelser i lagen om genetisk integritet m.m. innehåller emellertid inte något förbud mot genetiska tester av könstillhö- righet som utförs för annat ändamål än en allmän hälsoundersökning. Ett förbud mot könstester är inte helt problemfritt. inte skulle utföras av svenska funktionärer, skulle det bl.a. kunna ge un- derlag för tvekan om internationella tävlingar över huvud taget får ordnas inom i det fallet att man vet att förbjudna tester kommer att utfö- Prop. 2005/06:64 ras på svenskt territorium av annan personal. Med hänsyn till att det