prop · GT03168 · 2006-03-21 00:00:00 — skall med utgångspunkt från säkerhetsdokumen- tationen bedöma om tunneln uppfyller direktivets krav och, i före- kommande fall, meddela tunnelhållaren vilka förbättringar som behövs. Därefter skall tunneln tas i drift enligt det förfarande som beskrivs i avsnitt 7.9. Enligt regeringens mening kan de eventuella beslut av tunnelmyndigheten som behövs för att tunneln skall uppfylla kraven i direktivet fattas med stöd av 12 §. Någon särskild övergångsbestämmelse om detta behövs alltså inte. För en tunnel som är under byggande vid lagens ikraftträdande behövs dock en bestämmelse om att tunnelhållaren utan onödigt dröjsmål skall ge in föreskriven säkerhetsdokumentation. Artikel 11 avser tunnlar som är i drift . I fråga om sådana tunnlar skall tunnelmyndigheten göra en kontroll av om direktivets krav uppfylls. I den svenska språkversionen av direktivet har dessa datum kastats om i jämförelse med övriga språk- versioner. Regeringen har begärt att direktivet rättas i detta avseende. Det framstår inte som sannolikt att tunnelmyndigheten kan fullgöra sin kontrolluppgift inom den tid som anges i direktivet. Upp- giften bör i stället utföras före utgången av . I fråga om tunnlar i drift skall tunnelhållaren i förekommande fall före- slå nödvändiga åtgärder för att anpassa tunneln till kraven samt en plan för detta. Åtgärderna skall godkännas av tunnelmyndigheten. Eventuella ombyggnader skall vara avslutade . Om det är fråga om betydande ändringar krävs ett nytt godkännande av att tunneln öppnas för allmän trafik. Myndigheten skall godkänna en tunnel innan den får tas i drift och god- känna den som skall utses till säkerhetssamordnare. sammanställa och utvärdera rapporter om tunnelbränder och Dessutom kommer myndighetens uppgifter att bestå av Prop. 2005/06:168 löpande kontroller inom tillsynsverksamheten. Det är svårt att med någon säkerhet bedöma vilka resurser som behövs för tunnelmyndighetens verksamhet. Till en början kan det konstateras att antalet tillsynsobjekt är mycket begränsat. Vid lagens ikraftträdande kommer, såvitt kan bedömas, endast en tunnel att omfattas av lagen, nämligen i . Det finns inte heller något som talar för att antalet vägtunnlar som är mer än inom över- skådlig framtid kommer att bli särskilt stort. Arbetet med att godkänna en tunnel inför driftstart kommer i allt väsentligt att utgå från säkerhetsdokumentationen, vars innehåll tunnel- hållaren svarar för, och från säkerhetssamordnarens yttrande över denna. Även om dokumentationen är väl genomförd och inte behöver kom- pletteras i något avseende får det antas att materialet kommer att bli om- fattande och kräva en inte obetydlig arbetsinsats för genomgång och be- dömning. Det står dessutom klart att ärenden om godkännande av tunnlar kommer att bli ovanliga. Det kan därför i vissa fall vara svårt att upprätt- hålla kontinuitet och beredskap för uppgiften, vilket kan medföra ytter- ligare tidsåtgång. När det gäller löpande kontrollen torde den för varje enskild tunnel endast ta begränsade resurser i anspråk. Det kommer att krävas en bedömning av de tunnelkontroller som skall utföras minst samt en rapportering av tunnelbränder och tunnelolyckor . Därutöver måste myndigheten ha beredskap och rutiner för att kunna hantera såväl akuta situationer som förekomsten av brister i säkerheten. Dessa ärenden torde bli sällsynta. Det kan därför uppstå svårigheter upp- rätthålla den kunskap som krävs. Resursåtgången torde bli märkbar först om myndigheten ansvarar för flera tunnlar. Ärenden om godkännande av tunnelhållarens förslag till säkerhetssam- ordnare kommer att bli ovanliga. De kan dessutom antas bli av relativt enkel art och kräva endast begränsade resurser. Underlaget för rapporteringen till kommissionen kommer att tas fram av respektive tunnelhållare och sammanställas. Även detta kan antas kräva endast begränsade resurser. En samlad bedömning är att det inledningsvis krävs en inte obetydlig arbetsinsats för kunskapsuppbyggnad inom området och för utarbetande av rutiner men att verksamheten därefter, sedd över tiden, kan hanteras med relativt små resurser, dock med beredskap för kraftsamling vid oför- utsedda händelser. Regeringens bedömning är att de ökade arbetsinsatserna kan hanteras inom befintliga ekonomiska ramar för den eller de tunnelmyndigheter som regeringen utser. Om det visar sig att den nya lagstiftningen medför kostnadsökningar som inte är ringa, bör medel tillskjutas från utgiftsområde 22. Tunnelhållaren kommer i normalfallet att vara en statlig myndighet eller en kommun, men det är tänkbart att ett enskilt subjekt kan komma att bli huvudman för en tunnel som omfattas av den föreslagna Tunnelhållaren har till huvuduppgift att ansvara för driften av tunneln, Prop. 2005/06:168 såväl under projekterings- och byggandestadiet som efter öppnandet av tunneln för allmän trafik. Tunnelhållaren skall sammanställa den säker- hetsdokumentation som utgör grunden för säkerheten i tunneln och som skall ligga till grund för beslut om godkännande av tunneln för allmän trafik. Dokumentationen skall hållas uppdaterad, bl.a. med rapporter och analyser av tillbud och olyckor av större betydelse och en förteckning över och analys av genomförda säkerhetsövningar. Kraven på utformning av säkerhetsdokumentationen överensstämmer materiellt sett i huvudsak med motsvarande dokumentation i dagens läge. Det som är nytt är framför allt att säkerhetsdokumentationen skall hållas uppdaterad. Vidare gäller enligt LSO att det för tunnlar skall finnas en skriftlig redogörelse för brandskyddet. Den föreslagna regleringen kommer därför endast att medföra marginella merkostnader i denna del. Godkännandeförfarandet och kraven på regelbundna övningar och kontroller innebär nyheter. Godkännandeförfarandet kommer att medföra en viss tidsutdräkt innan en tunnel kan öppnas för trafik, men torde inte heller det komma att medföra mer än marginella merkostnader för tunnelhållaren. När det gäller regelbundna övningar och kontroller kommer de nya kraven att medföra en viss ökning av de kostnader som parterna har . Säkerhetssamordnarens arbete kommer att bekostas av tunnelhållaren. Särskilt dennes deltagande i utarbetandet av säkerhetsplaner och specifikationer för stomme, utrustning och drift kommer att medföra ökade kostnader. I fråga om större projekt kan det, särskilt under projekteringen, tänkas att säkerhetssamordnaren kan behöva arbeta på heltid. Det bör dock beaktas det mellan väghållaren och den kommunala organisationen för räddningstjänst förekommer en hel del av det slags samordningsarbete som säkerhetssamordnaren skall utföra, dock inte i den strukturerade form som föreslås. I jämförelse med den stora investering som en tunnel innebär, kommer kostnaden för säkerhetssamordnarens arbete under alla förhållanden att bli blygsam. Sammantaget torde inte de nya kraven i den föreslagna lagen nämnvärt påverka kostnaderna för projektering och byggande, men innebära en viss ökning av driftskostnaden jämfört med vad som gäller . Kostnaderna bör dock kunna hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Direktivets säkerhetskrav kan i avgörande delar anses beaktade redan i dagens tillämpning. De materiella delarna av direktivet kommer därför inte att innebära någon påtaglig ökning av kostnaderna för att bygga nya tunnlar. Eftersom lagen inte heller föreslås gälla retroaktivt för tunnlar i drift utanför TEN-vägnätet undviks också kostnader för ombyggnad av tunnlar, som i vissa fall skulle aktualiseras och kunna medföra om- fattande kostnader. Sammantaget bedöms det därför inte finnas något behov av ökade anslag för väginvesteringar till följd av den nya lagen. Enligt regeringens förslag skall de säkerhetskrav som en tunnel skall uppfylla enligt bilaga 1 till direktivet tas in i myndighetsföreskrifter. Det- samma kommer att gälla även i vissa andra avseenden med stöd av bemyndigandena i lagen. Enligt regeringen bör en myndighet också meddela vissa verkställighetsföreskrifter till lagen och den förordning som regeringen avser att utfärda. Regeringen avser att i förordning besluta om vilken myndighet som skall få bemyndigande att utfärda myndighetsföreskrifter. Säkerhetskraven är till stora delar givna genom utformningen av bilaga 1, vilket underlättar föreskriftsarbetet även om antalet regler är ganska stort. Oavsett vilken myndighet som får uppdraget att utfärda föreskrifterna kommer arbetet att bli omfattande. Rimligen behöver den myndighet som skall utfärda föreskrifterna samråda med andra myndig- heter och remittera och därefter bearbeta ett förslag till föreskrifter. Till detta kommer en viss arbetsinsats för att avgöra om och i så fall vilka verkställighetsföreskrifter som behövs. Arbetet med myndighetsföreskrifter kommer inledningsvis att kräva att resurser av viss omfattning avsätts. När föreskrifterna väl är på plats torde det löpande arbetet komma att bli väsentligt mindre krävande. De ökade arbetsinsatser som krävs med anledning av föreskriftsarbetet bör sammantaget kunna rymmas inom befintliga ekonomiska ramar. 10.5Den kommunala organisationen för räddningstjänst Den kommunala organisationen för räddningstjänst kommer att beröras genom kravet på medverkan i de årliga övningarna och i samband med säkerhetssamordnarens arbete, se avsnitt 7.10. Utgångspunkten är att varje deltagande myndighet eller organ skall svara för sina egna kostnader. Det är därför ofrånkomligt att det kommer att uppstå vissa kostnader för berörda kommuner i samband med övningarna. Flertalet övningar kan ske genom simuleringar eller vara partiella och bör medföra endast marginella kostnader för inblandade kommuner. De fullskaleövningar som skall genomföras kan däremot antas kräva insatser av personal och fordon och för utvärdering som resursmässigt inte är obetydliga och i vart kräver viss framförhåll- ning och planering i genomförandet. är antalet tunnlar som omfattas av den föreslagna lagen litet och koncentrerade till större städer där räddningstjänsten allmänt sett får anses ha större möjligheter att avdela resurser för övningarna. Vid en samlad bedömning får de resurs- krav som ställs på kommunerna, sedda över tiden, som helhet anses vara begränsade. Polismyndigheterna berörs genom kravet på medverkan i de årliga övningarna, särskilt de fullskaleövningar, som under så realistiska för- hållanden som möjligt skall genomföras . om kommunerna i föregående avsnitt kan antas gälla även för berörda Prop. 2005/06:168 polismyndigheter. Resurskraven får som, sedda över tiden, som helhet anses vara begränsade och kunna rymmas inom befintliga ekonomiska ramar. beslut föreslås kunna överklagas hos allmän för- valtningsdomstol, som därigenom tillförs en ny målgrupp. Målgruppen kommer att omfatta godkännande av säkerhetssamordnare, godkännande av att en tunnel tas i drift, beslut inom ramen för tillsynen, godkännande av kontrollenheter, undantag från säkerhetskraven och beslut enligt över- gångsbestämmelserna till lagen. Domstolarna kommer att tillföras flera typer av mål, varav vissa kan innehålla svårbedömda frågor. Det är dock fråga om ett begränsat antal tunnlar, företrädesvis belägna inom storstadsregionerna, som kommer att omfattas av den föreslagna lagen. Redan antalet beslut hos tunnelmyn- digheten i första instans kommer alltså att bli litet. Sammantaget får den ökade måltillströmningen hos de allmänna förvaltningsdomstolarna med anledning av den föreslagna lagen antas bli så liten att den ryms inom befintliga ekonomiska ramar. Bestämmelserna i den föreslagna lagen och de föreskrifter som kommer att meddelas med stöd av lagen berör i väsentliga delar endast tunnel- hållaren, som nästan uteslutande kommer att vara staten, genom Väg- verket, eller en kommun. Små företag berörs därför inte i detta avseende. Däremot kan det tänkas att små företag i viss utsträckning kommer att uppträda som kontrollenheter eller anlitas för att utföra riskanalyser. De krav som uppställs i förslaget skulle därför kunna bidra till en ny mark- nad för små företag. Det får dock antas att marknaden som helhet kommer att bli liten, eftersom det finns få tunnlar, och det endast undan- tagsvis torde finnas små företag som har den kompetens som krävs enligt direktivets krav. I den mån små företag vill kunna uppträda som kontrollenheter måste de godkännas av tunnelmyndigheten, vilket inne- bär en viss, men tämligen marginell, administrationskostnad för före- taget. Sammantaget kommer den föreslagna lagen inte att ha någon betydelse för små företag. 11.1Förslaget till lag om säkerhet i vägtunnlar I paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.2, anges lagens tillämpnings- område. Paragrafen genomför artikel 1 i direktivet. I paragrafen klargörs dels att lagen gäller vägtunnlar som är längre än , dels att lagen endast gäller säkerhet för trafikanter i sådana tunnlar. Genom begräns- ningen till trafikanter utesluts de säkerhetsfrågor som särskilt under byggskedet kan aktualiseras i förhållande till arbetsmiljön. De frågorna regleras således uteslutande i arbetsmiljölagstiftningen. När det gäller lagens tillämpning på befintliga tunnlar vid lagens ikraftträdande, se punkt 2 i övergångsbestämmelserna och författningskommentaren till den bestämmelsen. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Definitionerna av tunnelns längd och av TEN-vägnätet är hämtade från artikel 2.3 i direktivet. Lagen omfattar endast vägtunnlar. Det anges inte i direktivet vad som avses med väg, men detta följer av kopplingen till det transeuropeiska vägnätet. Eftersom lagen skall gälla även för tunnlar på det övriga väg- nätet görs en definition av vad som avses med väg. Definitionen är utformad med 2 § förordningen (2001:651) om vägtrafikdefinitioner som förebild. Utformningen medför att tunnlar exempelvis i industrianlägg- ningar eller i samband med gruvdrift, där det kan förekomma viss motor- fordonstrafik, inte omfattas av lagen. I dessa fall kan trafiken inte anses allmän. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.3, anges i punktform de för- hållanden för vilka närmare säkerhetskrav skall föreskrivas. Paragrafen utgår från artikel 3.1 och uppräkningen i punkterna 2 och 3 i bilaga 1 till direktivet samt har utformats med 2 § lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. som förebild. Genom bemyn- digandet i 16 § får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om de närmare kraven. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.4, genomför artikel 4.1 och 4.2 i direktivet. Enligt första stycket skall det för varje tunnel finnas en tunnelmyndighet. Det överlämnas till regeringen att bestämma vilken eller vilka myndigheter som skall vara tunnelmyndighet. Andra stycket innebär att tunnelmyndigheten skall ha ett tillsynsansvar för att, som det sägs i direktivet, alla aspekter på säkerheten i en tunnel beaktas. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.5, genomför artikel 5.1 i direktivet. I första stycket klargörs att det för varje tunnel skall finnas en tunnel- hållare som skall ansvara för driften av tunneln. Tunnelhållarens ansvar gäller från det att tunneln börjar projekteras. Med att en tunnel projekteras avses, i fråga om allmänna vägar, skedet efter det att plane- ringen är slutförd, dvs. när arbetet med att upprätta en arbetsplan påbörjas. Under detta stadium arbetas tunnelns huvudsakliga utformning och dimensionering fram. I fråga om gator, som inte är all- männa vägar, blir motsvarande tidpunkt när arbetet med en detaljplan påbörjas. Om en tunnel byggs utan att vara allmän väg och det inte heller finns någon detaljplan, får det överlämnas till rättstillämpningen att avgöra när projekteringsstadiet inträder. Andra stycket klargör att uppgiften som tunnelhållare följer med det ansvar för väghållningen på allmänna vägar som följer av väglagen (1971:948) och det ansvar för gatuhållningen på gator, som inte är all- männa vägar, som följer av PBL. skall i dessa fall inte utse någon tunnelhållare på det sätt som är förutsatt i direktivet utan den ansvarige anges direkt i lagen. Om det däremot är fråga om en annan väg skall tunnelmyndigheten utse en tunnelhållare. Med gata avses enligt PBL områden för fordons- och gångtrafik i sådana detaljplaneområden där kommunen skall vara huvudman för all- männa platser, se prop. 1986/87:1 s. 561. En sådan gata kan enligt 23 § väglagen (1971:948) vara allmän väg. Detsamma gäller om en detaljplan med kommunen som huvudman för allmänna platser läggs över ett område där en allmän väg går fram, jfr prop. 1985/86:118 s. 71 f och 82. I dessa fall är det dock väghållaren som är tunnelhållare enligt första punkten i stycket. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.5 och 7.6, anges på ett över- gripande sätt tunnelhållarens grundläggande uppgifter. Paragrafen genomför punkt 2 i bilaga 2 (säkerhetsdokumentationen), artikel 4.6 (planer för organisationen och driften samt förfaranden för stängning) och artikel 5.3 (olycksrapporter) i direktivet. Det närmare innehållet i den säkerhetsdokumentation som skall upp- rättas enligt första punkten kommer att meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen föreskriver med stöd av bemyndigandet i 16 §. När det gäller andra och tredje punkterna ställer direktivet krav på tunnelmyndigheten att se till att uppgifterna utförs. I paragrafen klargörs att det är tunnelhållaren som är ansvarig för utförandet. Om tunnel- hållaren brister i detta avseende kan tunnelmyndigheten med stöd av 13 § inom ramen för sin tillsynsverksamhet vidta åtgärder för att skyldigheten skall uppfyllas. Med planer för organisationen avses en beskrivning av vilken tunnel- personal som finns, hur den är organiserad och hur ansvarsfördelningen ser ut. Med planer för driften avses hur skötseln av tunneln är organise- rad, t.ex. när det gäller scheman för underhållsåtgärder, besiktningar m.m. Med att rutiner för stängning skall utarbetas avses att de åtgärder som behövs för att stänga tunneln skall vara så bestämda av tunnelhållaren att de i en nödsituation kan vidtas direkt och utan att osäkerhet uppkommer i genomförandet. I begreppet olyckor i fjärde punkten ingår även bränder. Punkten omfattar såväl trafikolyckor som olyckor knutna till driften av tunneln. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.7, genomför delvis artikel 6.1 i direktivet. I första stycket regleras hur säkerhetssamordnaren utses och på ett övergripande sätt vilken funktion denne har. Ett bemyndigande att meddela närmare föreskrifter om säkerhetssamordnarens uppgifter finns i 16 § första stycket 2. Bestämmelsen i andra stycket är en följd av direktivets krav att säker- hetssamordnaren skall ha en självständig ställning vid fullgörandet av sina uppgifter. Detta innebär dock inte nödvändigtvis att säkerhetssam- ordnaren måste vara organisatoriskt fristående från tunnelhållaren. Säkerhetssamordnaren kan alltså vara anställd hos tunnelhållaren. Bestämmelsen har utformats så att förbudet mot att hindra eller påverka säkerhetssamordnaren i tunnelsäkerhetsfrågor gäller inte bara säkerhets- samordnarens arbets- eller uppdragsgivare utan också den som för tunnelhållarens räkning t.ex. utför entreprenadarbeten i tunneln. Lagrådet har efterlyst ett klargörande av säkerhetssamordnarens ansvar. Med anledning av detta vill regeringen anföra följande. Att säkerhetssamordnaren skall ha en oberoende ställning innebär inte att denne kan överta det ansvar för driften av tunneln som tunnelhållaren har enligt 5 §. Driftsansvaret vilar alltid på tunnelhållaren. Däremot är det möjligt att säkerhetssamordnaren också, vid sidan av tunnelhållaren, i vissa situationer kan bli ansvarig för konstaterade brister i säkerheten. Säkerhetssamordnaren svarar dock inte i något avseende för brister som kan hänföras till en kontrollenhet. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.11, genomför delvis artikel 7 i direktivet. Med stöd av bemyndigandet i 16 § kommer närmare före- skrifter om kontrollenhetens verksamhet och uppgifter att meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Lagrådet har påpekat att kontrollenhetens ansvar bör klargöras. Regeringen vill i denna del anföra följande. Kontrollenheten kan inte överta det ansvar för driften av en tunnel som tunnelhållaren har enligt 5 § eller det ansvar som säkerhetssamordnaren har. Det är alltså tunnel- hållaren som i första hand är ansvarig för säkerheten i tunneln. Däremot svarar kontrollenheten i enlighet med allmänna skadeståndsrättsliga regler för utförandet av det uppdrag som den anlitats för. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.8, genomför punkt 1.2 i bilaga 2 till direktivet. Bestämmelsen innebär att tunnelmyndigheten, innan bygg- nadsarbeten inleds, skall kunna se till att tunneln är projekterad på ett sätt som överensstämmer med säkerhetskraven. Om det inte finns något att anmärka på behövs inte någon särskild åtgärd från tunnelmyndighetens sida. skall alltså inte fatta något beslut om god- kännande i detta skede. Däremot har tunnelmyndigheten naturligtvis möjlighet att ingripa inom ramen för sitt tillsynsansvar om det finns säkerhetsbrister på detta stadium i projekteringen. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.9, genomför artikel 4.4, artikel 12.4 och punkt 3 och 4.1 i bilaga 2 till direktivet. Innan en tunnel får öppnas för allmän trafik skall tunnelmyndigheten ta ställning till om säkerhets- kraven är uppfyllda genom att antingen godkänna eller underkänna att tunneln tas i drift. Med stöd av 13 § kan tunnelmyndigheten förena ett godkännande med villkor. godkännande krävs också om en tunnel, som tidigare tagits i drift, varit helt eller delvis avstängd på grund av betydande byggnadstekniska eller driftsmässiga förändringar och den därefter skall öppnas för trafik på nytt. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.10, genomför del av artikel 4.6 samt artikel 12.1 och 12.2. I paragrafen klargörs att det är tunnelhållaren som har ansvaret för att kontroller genomförs minst och att ansvaret omfattar tunnlar i drift. Om tunnelhållaren brister i detta av- seende kan tunnelmyndigheten inom ramen för sitt tillsynsansvar vidta åtgärder för att tunnelhållaren skall fullgöra sin skyldighet. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.10, genomför punkt 5 i bilaga 2 till direktivet. Med övningar i räddningsinsatser avses övningar som anknyter till inte bara räddningsinsatser enligt 1 kap. 2 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, LSO, utan även till insatser som tunnelhållaren själv gör, med utgångspunkt från enskildas skyldigheter enligt 2 kap. LSO, och till polisens medverkan. Bestämmelsen betonar just att övningarna skall genomföras gemensamt med samtliga inblanda- de parter. Övningar behöver bara genomföras i tunnlar som är i drift. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 7.4, ger tunnelmyndigheten möjlig- het att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att säker- hetskraven på tunnlar efterlevs. Paragrafen har utformats i nära anslut- ning till 5 kap. 2 § LSO. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.14. För andra beslut än sådana som rör öppnande av tunnlar för allmän trafik gäller den allmänna bestämmelsen om överklagande i 22 § förvaltningslagen (1986:223), dvs. att beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. I paragrafen klargörs att utgångspunkten är att beslut som har meddelats enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen gäller . Om det i ett visst ärende finns behov av det, får dock något annat beslutas. Beslut som gäller kan enligt 28 § för- valtningsprocesslagen (1971:291) inhiberas av allmän förvaltningsdom- stol. I paragrafen klargörs att regeringen i angivna avseenden får meddela föreskrifter utöver verkställighetsföreskrifter och föreskrifter med stöd av restkompetensen. Paragrafen har utformats så som Lagrådet har före- slagit. Regeringen får i de fall som anges i första stycket överlåta åt en förvaltningsmyndighet att meddela föreskrifter i dessa avseenden.