prop · GT03180 · 2006-03-29 00:00:00 — Enligt de valbarhets- och behörighetsvillkor som uppställs krävs att en nämndeman skall vara svensk medborgare, vara folkbokförd i en kommun eller ett län som hör till domstolens domkrets, vara myndig och inte ha förvaltare enligt . Vidare får vissa yrkeskategorier med anknytning till rättsväsendet inte vara nämndemän. Det gäller bl.a. domare, åklagare, polismän och advokater. Från skyldigheten att tjänstgöra som nämndeman uppställs undantag för den som fyllt eller uppger något giltigt hinder (4 kap. 6 § RB och 20 § LAFD). Upphör en nämndeman att vara valbar eller behörig förfaller uppdraget. Rätten får entlediga en nämndeman som fyllt och inte längre önskar kvarstå som nämndeman. Detsamma gäller nämnde- man som uppvisar giltigt hinder (4 kap. 8 § första stycket RB och 21 § första stycket LAFD). Rätten har således endast möjlighet att entlediga en nämndeman när denne är skyldig att tjänstgöra. gällde ett valbarhetsvillkor som föreskrev att en nämndeman inte fick vara i konkurstillstånd. togs detta bort. I samband därmed gjorde regeringen följande uttalanden. Som garanti för nämnde- mäns lämplighet torde konkursvillkoret sakna nämnvärd betydelse. I praktiken ligger garantin i att kommunernas fullmäktige inte väljer andra personer än sådana som anses lämpade för uppdraget. Den föreslagna ändringen innebär att nämndemannauppdrag inte förfaller om han försätts i konkurs. Det torde däremot kunna förutsättas att en nämndeman som råkar i konkurs inte kommer att kallas till tjänstgöring så länge konkurstillståndet varar (prop. 1969:44 s. 378). I doktrinen uttalas att det även i övrigt kan finnas skäl för rätten att underlåta att kalla in en nämndeman till tjänstgöring, t.ex. om vederbörande är misstänkt för ett brott av icke bagatellartad beskaffenhet (Fitger, , s. 4:17). Enligt 20 kap. 4 § (BrB) får den som valts till sådant uppdrag hos stat eller kommun med vilket följer myndighetsutövning av rätten skiljas från uppdraget, om han har begått brott för vilket är stadgat fängelse eller däröver och han genom brottet har visat sig uppenbarligen olämplig att inneha uppdraget. Denna bestämmelse är tillämplig på nämndemän. Bestämmelsen tillkom med tanke på uppdragstagare som inte kan skiljas från sitt uppdrag genom avskedande eller genom att uppdraget återkallas. Det är inte någon förutsättning att brottet begåtts efter det att förtroendemannen valts eller fått uppdraget. Det saknas rättsfall som avser tillämpningen av den aktuella bestämmelsen beträffande nämndemän. En riksdagsledamot skiljdes med stöd av den aktuella bestämmelsen från sitt uppdrag efter att ha fällts till ansvar för grovt bedrägeri. En annan riksdagsledamot skiljdes från sitt uppdrag efter att ha dömts för bl.a. misshandel och olaga hot. Skiljande från uppdrag med stöd av denna bestämmelse är att betrakta som en särskild rättsverkan av brott och frågan skall självmant prövas av rätten i samband med brottmålet. Någon särskild talan om skiljande från uppdrag kan inte väckas. I den nya kommunallagen som trädde infördes en bestämmelse om att fullmäktige skall befria en förtroendevald från uppdraget om denne önskar avgå och det inte finns särskilda skäl mot det (4 kap. 9 § kommunallagen [1991:900]). Det finns en grundläggande skyldighet att ta emot ett kommunalt förtroendeuppdrag och att inneha uppdraget under hela mandatperioden. Den som vill avgå måste därför utverka ett beslut av fullmäktige (prop. 1990/91:117 s. 167). Bestämmelsen är inte direkt tillämplig på nämndemän. Det förekommer ändå att fullmäktige godtar en nämndemans begäran om entledigande. Andra offentliga uppdragstagare och vissa anställda inom rättsväsendet Med den nya kommunallagen infördes en bestämmelse om att fullmäktige får återkalla uppdraget för en förtroendevald om denne har vägrats ansvarsfrihet eller genom en dom som har vunnit laga kraft har dömts för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver (4 kap. 10 § kommunallagen). I propositionen konstaterades att det var viktigt för allmänhetens förtroende för de kommunala förvaltningarna att det fanns ett system för utkrävande av ansvar. Händelser som skulle kunna leda till ansvar var i och för sig sällsynta. Regeringen ansåg dock att det var principiellt viktigt att det fanns en yttersta garanti för att ansvar skulle kunna utkrävas. När det gällde begången brottslighet som grund för avsättning ansåg regeringen att den omständigheten att en domstol enligt föreskriften i 20 kap. 4 § BrB hade möjlighet att avsätta en förtroendevald inte borde hindra att samma möjlighet gavs till fullmäktige (prop. 1990/91:117 s. 61 f.). Beträffande riksdagsledamöter gäller att självmant skall pröva om en riksdagsledamot är behörig (4 kap. 7 § RF). Den som förklaras obehörig är därmed skild från sitt uppdrag. I övriga fall kan en riksdagsledamot skiljas från sitt uppdrag endast om han genom brott har visat sig uppenbarligen olämplig för uppdraget (20 kap. 4 § BrB). Kravet på att domare i princip skall vara oavsättliga brukar betecknas som en särskild rättssäkerhetsgaranti. Enligt 11 kap. 5 § regeringsformen får ordinarie domare skiljas från tjänsten endast om de genom brott eller grovt eller upprepat åsidosättande av tjänsteåliggande har visat sig uppenbarligen olämpliga att inneha tjänsten. Den som är i konkurstillstånd eller som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § får inte heller utöva domarämbete (4 kap. 1 § andra stycket RB). Enligt lagen (1994:261) om fullmaktsanställning får en ordinarie domare avstängas från arbetet i vissa fall, t.ex. om en åtgärd vidtas för att åtal skall väckas mot honom för en gärning som kan antas medföra avskedande eller om han inte fullgör sina arbetsuppgifter tillfredställande och detta beror på sjukdom eller liknande. I och med den s.k. ämbetsansvarsreformen placerades beslutanderätten i fråga om bl.a. avskedande och avstängning hos respektive arbetstagares anställningsmyndighet. Beträffande vissa högre statliga befattningshavare ansågs det emellertid inte lämpligt att sådana frågor skulle bedömas av deras kollegor på myndigheten med vilka befattningshavaren samarbetade och inte sällan hade att i kollegial sammansättning fatta beslut. Därför inrättades som en fristående auktoritativ instans. beslutar i frågor om bl.a. avskedande av vissa högre befattningshavare inom rätts- och polisväsendet, skatteförvaltningen och högskoleområdet. Ärendena vid nämnden inleds genom en anmälan. En sådan anmälan skall göras av den myndighet som normalt skall pröva frågor om anställningens upphörande. Enskilda har inte rätt att inleda ett ärende hos nämnden och nämnden har inte heller rätt att på eget initiativ ta upp ett ärende. Beslut av kan inte överklagas i administrativ ordning. Den som är missnöjd med ett beslut av kan dock väcka talan i enlighet med lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. har utvecklat en praxis för i vilka fall brottslighet leder till att beslut fattas om att en domare skall avskedas. Enstaka bötesbrott har inte ansetts utgöra tillräcklig grund för att avskeda en domare. När påföljden är strängare än böter har det dock ofta ansetts stötande att domaren får behålla anställningen. Arbetsdomstolen har i sin praxis uttalat att en domare som gjort sig skyldig till uppsåtligt förmögenhetsbrott inte uppfyller de krav som måste ställas på honom eller henne som domare och att detta i princip gäller även om brottet var mindre allvarligt. Endast om brottet framstår som en engångshändelse förorsakad av ett tillfälligt svaghets- eller sjukdomstillstånd eller då brottet på annat sätt av särskilda skäl framstår som ursäktligt kan domaren undgå avskedande. Lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS) gäller både för domare som inte omfattas av lagen om fullmaktsanställning och för notarier. Enligt 18 § LAS får en arbetstagare avskedas om han har grovt åsidosatt sina åligganden mot arbetsgivaren. beslutar om avskedande av icke ordinarie domare medan vid beslutar om avskedande av notarier. Lagen om anställningsskydd gäller även för åklagare och polismän. Beträffande åklagare beslutar i frågor om bl.a. avskedande medan vid beslutar i sådana frågor avseende polismän. En polisman eller åklagare som är missnöjd med ett beslut som innebär att han eller hon blivit avskedad kan väcka talan mot beslutet i enlighet med reglerna i lagen om rättegång i arbetstvister. Arbetsdomstolen har vid åtskilliga tillfällen framhållit att det beträffande polismän, med tanke på polisens uppgift att förebygga brott och utreda begångna brott, är särskilt viktigt att de avhåller sig från att själva begå brott. Att polismän åtnjuter allmänhetens förtroende har ansetts vara en förutsättning för att polisen skall kunna fullgöra sina uppgifter (AD 2/2004). Ett ordningsvaktsförordnande kan återkallas om ordningsvakten med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter inte längre uppfyller kravet på lämplighet. I förarbetena till lagen om ordningsvakter anfördes att kravet på laglydnad måste sättas högt och att brott i tjänsten därför alltid bör leda till att frågan om återkallelse aktualiseras. Prövningen bör också, om brottet inte är bagatellartat, som regel medföra att förordnandet återkallas. Brott i tjänsten är mer diskvalificerande än andra brott. Utrymmet för att låta bli att återkalla förordnandet får anses större om brottet begåtts utanför tjänsten (prop. 1979/80:122 s. 70 f.). I flera länders rättssystem kan en lekmannadomare, som inte längre anses lämplig för uppdraget, tämligen enkelt strykas från de listor från vilka lekmannadomare väljs ut för tjänstgöring. I tillämpas en ordning som innebär att tingsrätten skall befria en nämndeman från uppdraget om denne förlorar sin behörighet eller annars blir olämplig att sköta ett nämndemannauppdrag. Beslutet fattas med en juristdomare och tre nämndemän. Nämndemannen skall beredas tillfälle att yttra sig. Nämndemannen kan överklaga beslutet till hovrätten. 7.2.2Regler om entledigande och avstängning införs Regeringens förslag: En nämndeman som bedöms vara olämplig för sitt uppdrag skall kunna entledigas eller stängas av från tjänstgöringen. Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens (avsnitt 8.2 i betänkandet). Kommittén föreslår även att en nämndeman skall vara skyldig att upplysa om sådana förhållanden som kan antas påverka uppdraget (avsnitt 8.2.5 i betänkandet). Remissinstanserna: De flesta remissinstanser är positiva till att det införs regler om entledigande och avstängning. Länsrätten i efterlyser en bättre beskrivning av gällande rätt och det reformbehov som mot denna bakgrund kan anses föreligga. Kammarrätten i anser att den föreslagna bestämmelsen om upplysningsskyldighet visserligen är motiverad men att den är alltför oprecis för att kunna få avsedd effekt. Skälen för regeringens förslag Regler om entledigande och avstängning har domstolsföreträdare framhållit behovet av regler om entledigande och avstängning av olämpliga nämndemän. Inom ramen för en enkätundersökning som genomförts av kommittén lämnade några domstolar exempel på situationer när en nämndeman bedömts som olämplig för uppdraget. De exempel som nämndes gäller både brotts- misstankar och annan mer allmän olämplighet, bl.a. att nämndemannen på grund av ålder eller sjukdom inte kan hålla sig vaken under rättegången eller att nämndemannen gör sig skyldig till upprepad frånvaro eller sen ankomst. Som tidigare framhållits är det av stor vikt att endast lämpliga personer väljs till nämndemän. Det är också viktigt att en vald nämndeman är lämplig för uppdraget . De som enligt nuvarande ordning väljs till nämndemän är normalt sett väl lämpade för uppdraget. Även om det inte är vanligt förekommande kan det dock inträffa något som gör att en nämndeman inte längre framstår som lämplig. Det saknas tydliga regler om hur man skall hantera en sådan situation. En nämndeman kan inte utan giltigt hinder entledigas på egen begäran. Enligt bestämmelser får domstolen i övrigt endast entlediga en nämndeman om denne är valbar eller behörig eller om tjänstgörings- skyldigheten annars upphört. Kommunallagens bestämmelser om kommunalt förtroendevalda är inte tillämpliga. Bestämmelsen i 20 kap. 4 § BrB om att uppdragstagare kan skiljas från uppdraget som särskild rättsverkan av brott har ett begränsat tillämpningsområde. Åklagaren eller domstolen måste också få kännedom om att den åtalade har ett sådant uppdrag. Därtill kan frågan om avskiljande endast prövas i samband med åtal. Någon särskild talan om entledigande får inte föras. Det förekommer att en del domstolar på eget initiativ fattar beslut om entledigande även i andra situationer än när nämndemannens valbarhet eller behörighet har upphört. Vid fall av mer allvarlig olämplighet, t.ex. vid misstanke om brott, förekommer det också att domstolar fattar beslut om att nämndemannen under en inte skall kallas till tjänstgöring. Som en åtgärd från domstolens sida synes också förekomma att en nämndeman som visat sig olämplig för fortsatt tjänstgöring uppmanas att avsäga sig sitt uppdrag. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att rättsläget bör klargöras genom införandet av en särskild reglering om entledigande och avstängning av nämndemän som är lämpliga för uppdraget. Kommittén föreslår att en nämndeman skall vara skyldig att upplysa om sådant som kan antas påverka uppdraget. Kommittén motiverar sitt förslag med att en nämndeman kan ha dömts för ett brott vid en annan domstol än den där han eller hon tjänstgör. Kommittén anser att en nämndeman även bör vara skyldig att upplysa om sådana förhållanden som påverkar hans eller hennes valbarhet eller behörighet. Med ett lagfäst lämplighetskrav för nämndemän samt nya regler om entledigande och avstängning anser regeringen att garantier skapas för att endast lämpliga personer kommer att tjänstgöra som nämndemän. Regeringen anser inte att kommitténs förslag om en upplysnings- skyldighet skulle bidra ytterligare i detta hänseende. En person som undanhåller att han eller hon är dömd för brott eller saknar behörighet för uppdraget kan inte förväntas lämna sådana uppgifter enbart av det skälet att det finns en i lag föreskriven upplysningsskyldighet. Regeringens förslag: En nämndeman som genom att begå brott eller på annat sätt har visat sig uppenbart olämplig för uppdraget skall entledigas. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att en nämndeman som genom ett lagakraftvunnet avgörande dömts för brott till annan påföljd än böter skall entledigas (avsnitt 8.2.38.2.5 i betänkandet). Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser efterlyser mer flexibla grunder för entledigande än vad som föreslås av kommittén. anser att en nämndeman som lider av t.ex. åldersdemens eller sjukdom bör kunna entledigas. anser att beslut om entledigande bör kunna fattas vid de mest allvarliga fallen av olämplighet och inte bara vid lagakraftvunna brottmålsdomar. Kammarrätten i anser att även administrativa sanktioner bör kunna föranleda entledigande. anser att konkurstillstånd regelmässigt bör leda till entledigande. Riksåklagaren, för Nedre och Länsrätten i framhåller risken för en dubbelreglering såvitt avser den föreslagna regeln om entledigande och bestämmelsen i 20 kap. 4 § BrB. Skälen till regeringens förslag: Avsikten med att införa en regel om entledigande av nämndemän är att kunna vidta ändamålsenliga åtgärder mot en nämndeman vars medverkan i den dömande verksamheten riskerar att skada allmänhetens förtroende för rättskipningen. Vid utformningen av en sådan regel måste man enligt regeringen beakta det förhållandet att en nämndeman som deltar i den dömande verksamheten är en självständig domare som liksom en juristdomare har individuell rösträtt. Misstanke får inte ens uppkomma om att en nämndeman entledigas för att han eller hon uppfattas som misshaglig. Grunderna för entledigande av nämndemän måste därför tillgodose högt ställda krav på rättssäkerhet. På grund av det anförda anser regeringen att grunderna för entledigande av nämndemän bör utformas med utgångspunkt från vad som gäller för ordinarie domare. Kommitténs förslag om att en nämndeman som dömts för brott till annan påföljd än böter skall entledigas innebär att det skulle ställas högre krav på nämndemän än på ordinarie domare när det gäller att avhålla sig från att begå brott. Kommittén anser att detta är motiverat av att nämndemännens medverkan i sig skall bidra till att upprätthålla medborgarnas förtroende för domstolarnas verksamhet. I likhet med kommittén anser regeringen att en nämndeman som dömts för brott till annan påföljd än böter i normalfallet bör entledigas. Regeringen anser dock inte att det är lämpligt att koppla frågan om entledigande direkt till det utdömda straffet på det sätt som kommittén föreslagit. Å ena sidan kan en brottslig gärning för vilket annan påföljd än böter dömts ut t.ex. ligga långt tillbaka i tiden eller ha varit föranledd av starkt ömmande omständigheter. Å andra sidan bör en nämndeman som t.ex. återfaller i tillgreppsbrott eller begår brott mot tystnadsplikten kunna entledigas från sitt uppdrag även om påföljden stannat vid böter. När det gäller frågan om tidpunkten för sakens avgörande anser regeringen att beslut om entledigande i regel bör fattas först sedan det föreligger en lagakraftvunnen dom eller ett godkänt strafföreläggande. Det finns dock inte något lagfäst krav på lagakraftvunnen dom för att en juristdomare, som påstås ha begått brott, skall kunna avskedas. Regeringen anser därför inte att det finns skäl att i lag införa ett särskilt krav på ett lagakraftvunnet avgörande för att en fråga om entledigande av nämndemän skall kunna prövas. En annan sak är att det i normalfallet troligen kommer att krävas att det föreligger en lagakraftvunnen dom för att nämndemannen skall entledigas på grund av brott. I likhet med bl.a. och Länsrätten i anser regeringen att även annat olämpligt beteende än begången brottslighet i vissa fall bör kunna leda till entledigande. Den som blivit föremål för administrativa sanktioner, t.ex. skattetillägg, kan befinna sig i en sådan svår situation att han eller hon får anses uppenbart olämplig för nämndemannauppdraget. En nämndeman som vid upprepade tillfällen uppvisar ett olämpligt beteende eller tillstånd och dessutom inte rättar sig efter påpekanden bör också kunna entledigas. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att en nämndeman skall kunna entledigas om han eller hon har begått brott eller på annat sätt visat sig uppenbart olämplig att inneha sitt uppdrag. har anfört att konkurstillstånd regelmässigt bör leda till entledigande. I likhet med tingsrätten anser regeringen att en person som befinner sig i konkurstillstånd inte bör tjänstgöra som nämndeman. Regeringen anser dock inte att konkurstillstånd bör utgöra en särskild grund för entledigande utan att den i stället får anses rymmas under sådana förhållanden som visar att en person är uppenbart olämplig för uppdrag som nämndeman. Frågan om skiljande från uppdraget enligt 20 kap. 4 § BrB prövas endast i samband med brottmålet. Vid tillämpning av den här föreslagna regeln kommer det i normalfallet föreligga en lagakraftvunnen dom. Det torde inte finnas anledning att inleda ett ärende om entledigande på grund av brott om nämndemannens uppdrag har prövats eller kan komma att prövas med anledning av ett väckt åtal eller en inledd förundersökning. Det bör dock inte införas något uttryckligt hinder mot att tillämpa den föreslagna regeln om entledigande även om frågan om nämndemannens uppdrag kan komma att prövas enligt 20 kap. 4 § BrB eftersom det i undantagsfall kan finnas anledning att entlediga en nämndeman direkt. Det kan t.ex. vara uppenbart att det aktuella beteendet bör leda till att nämndemannen entledigas oavsett utfallet av brottmålsprövningen. Mot den angivna bakgrunden anser regeringen att det inte finns något behov av att särskilt reglera förhållandet mellan den föreslagna regeln om entledigande och 20 kap. 4 § BrB. Regeringens förslag: En nämndeman skall kunna stängas av från tjänstgöringen om han eller hon 1.är föremål för ett ärende om entledigande, 2.är föremål för förundersökning eller står under åtal för brott som vid fällande dom kan antas leda till entledigande, eller 3.i övrigt uppvisar ett beteende eller ett tillstånd som bedöms skada allmänhetens förtroende för rättskipningen. Beslut om avstängning enligt punkten 3 skall gälla , dock högst . Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att en nämndeman bör kunna stängas av om dennes tjänstgöring bedöms skada allmänhetens förtroende för rättskipningen. Beslutet skall gälla , högst (avsnitt 8.2.6 i betänkandet). Remissinstanserna: Det flesta remissinstanser uttalar sig inte särskilt i denna fråga. anser att det i allvarligare fall bör finnas en möjlighet att stänga av en nämndeman för hela den återstående mandatperioden. och anser att det bör finnas en möjlighet till avstängning . anser att det bör finnas en möjlighet att fatta ett interimistiskt beslut om avstängning. Skälen för regeringens förslag Kommittén föreslår att en nämndeman skall kunna stängas av från tjänstgöring när fråga är om brott eller andra beteenden eller tillstånd som bedöms skada allmänhetens förtroende för rättskipningen. Vid utformningen av grunderna för avstängning av nämndemän anser regeringen att man bör beakta vad som gäller för juristdomare. Som tidigare nämnts får ordinarie domare stängas av från arbetet bl.a. om ett förfarande inleds som syftar till att han skall avskedas eller om en åtgärd vidtas för att åtal skall väckas mot honom för en gärning som kan antas medföra avskedande (10 § lagen [1994:261] om fullmaktsanställning). I motsvarande situationer bör det också vara möjligt att stänga av en nämndeman från tjänstgöring. Regeringen anser således att en nämndeman bör kunna stängas av från tjänstgöringen i avvaktan på att en fråga om entledigande slutligt prövas. Detsamma bör gälla om en nämndeman är föremål för en brottsutredning eller står under åtal för brott som vid en fällande dom kan antas leda till entledigande. Även när en nämndeman uppvisar ett olämpligt beteende eller tillstånd av mindre allvarligt slag än vad som kan föranleda ett beslut om entledigande kan omständigheterna vara sådana att han eller hon bör kunna stängas av från tjänstgöringen . Det kan t.ex. handla om nämndemän som vid upprepade tillfällen uteblir eller kommer för sent till sammanträden. Det är inte möjligt att uttömmande ange alla situationer där beslut om avstängning bör kunna fattas. Avgörande bör vara om nämndemannens medverkan i den dömande verksamheten bedöms skada allmänhetens förtroende för domstolen. I sådana situationer är det naturligt att domstolen i första hand tar kontakt med nämndemannen och påtalar vad som brustit i hans eller hennes beteende eller tillstånd. Först om det visar sig att nämndemannen inte förmår rätta sig efter en sådan tillsägelse bör det komma i fråga att besluta om avstängning. Till skillnad från kan dock regeringen inte se något behov av en möjlighet att stänga av en nämndeman i avvaktan på att frågan om avstängning slutligt avgörs. Kommittén föreslår att ett beslut om avstängning inte skall få gälla än . anser att det bör finnas en möjlighet att stänga av en nämndeman . Ett beslut om avstängning innebär i praktiken att den berörde nämndemannen inte får utföra sitt uppdrag. Det har således samma verkan som ett beslut om entledigande. En avstängning har dock till skillnad från ett entledigande provisorisk eller tillfällig karaktär. En avstängning på grund av att en nämndeman är föremål för ett ärende om entledigande bör pågå till dess att ärendet avgjorts. På samma sätt bör en avstängning på grund av att en nämndeman är föremål för förundersökning eller står under åtal pågå till dess att förundersökningen lagts ned eller åtalet prövats i domstol. Regeringen anser inte att det för dessa fall är nödvändigt med någon särskild föreskrift om tiden för avstängning.