prop · GT03133 · 2006-03-22 00:00:00 — Därmed ligger myndigheternas sats- ningar i nivå med den höga ambitionsnivå som Försvarsberedningen föreslår. Enligt regeringen bör utbildnings- och övningsverksamheten minst motsvara dagens nivå och vara obligatorisk för nyckelpersoner vid myndigheter. Regeringen avser att uppdra åt att utarbeta förslag till inriktning för samhällets utbildnings- och övningsverksamhet. bör även utforma förslag till en systematisk utbildnings- och övningsplan för samhället. Varning till allmänheten genom mobiltelefoner Dagens system med varning till allmänheten via radio, TV och utomhusvarning bör kompletteras. På regeringens uppdrag har lämnat förslag till hur olika kommunikationstjänster i mobiltelefonsystem kan användas vid kriser för att varna och informera allmänheten. Detta skall kunna ske både i och då människor med hemvist i drabbas av kriser utomlands. Regeringen avser att uppdra åt att i samråd med Krisberedskaps- myndigheten och vidareutveckla förslaget samt föreslå ett stegvis införande. Översyn av samhällets resurser vid kriser En förutsättningslös översyn av samordningsvinster mellan offentliga maritima resurser, inklusive en översyn av myndighets- strukturer och myndighetsansvar, bör genomföras. Det finns betydande synergier i att utgående från uppgifter, förmågor och resurser merutnyttja, samutnyttja respektive samordna berörda myndigheters kompetens, infrastruktur, ledningsresurser, materiel och personal samt verksamhetsplanering. En liknande översyn bör genomföras rörande samhällets användning av helikoptertjänster. Det finns relativt stor tillgång till helikoptrar, både i offentlig och i privat ägo. Däremot finns det skillnader i beredskap, bemanning, kapacitet och utrustning vilket innebär att helikoptrarna endast kan utföra vissa typer av insatser som i första hand är definierade utifrån den enskilda organisationens behov. Det samordningsarbete för helikoptertjänster som sker på initiativ bör kunna tjäna som grund för en översyn av hur de samlade helikopterresurserna kan samutnyttjas, samfinansieras och lokaliseras i syfte att effektivisera användandet. Regeringen anser att en översyn av den samlade underrättelseverksam- hetens och säkerhetstjänstens struktur och organisation bör ske. Vidare bör möjligheterna att utveckla formerna för och innehållet i inriktningen, styrningen och finansieringen av underrättelse- och säkerhetstjänsten ses över. Informationen om samhällets säkerhet bör enligt regeringen påbörjas redan i skolan. Utbildningen skulle enligt regeringen kunna ske inom ramen för gymnasieskolans utbildning om säkerhetspolitik, försvar och krisberedskap. Utbildningen bör hållas samman i ett tema om samhällets säkerhet samt kompletteras med praktisk utbildning om hur man kan skydda sig själv och hjälpa andra i en olycks- eller krissituation. Frivilligas medverkan i säkerhetsarbetet Det frivilliga engagemanget är centralt för att samhället skall kunna värna grundläggande värden, skydda befolkningens liv och hälsa samt värna samhällets funktionalitet. Frivilliga organisationer bör kunna få Prop. 2005/06:133 stöd till information och utbildning som stärker samhällets säkerhets- arbete och utvecklar medborgarnas möjligheter att vidta egna säkerhets- åtgärder. Regeringen avser att låta pröva möjligheten av en utbildning för frivilliga som tar till vara människors vilja att hjälpa till vid kriser och som kan genomföras med hjälp av frivilligorganisationer. Vidare avser regeringen att se över hur man bättre kan ta till vara den kompetens som frivilliga har förvärvat genom yrkes- och pliktutbildning. Formerna för ett administrativt stöd för att kartlägga dessa kompetenser bör klarläggas. För att ytterligare ta till vara de frivilliga resurser som finns i samhället bör, utöver de frivilliga försvarsorganisationerna, även andra demokra- tiskt uppbyggda organisationer kunna medverka i säkerhetsarbetet. Krav på robusthet i samhällsviktig verksamhet Samhällsviktiga verksamheter skall kunna upprätthålla en grundläggande funktionalitet vid extraordinära händelser. Krav på förmåga för samhälls- viktig verksamhet bör formuleras för att tydligare styra arbetet med att identifiera lämpliga åtgärder. Regeringens strategi för informationssäkerhet bör utvecklas till att även omfatta förmågan att kunna upptäcka, ingripa mot och agera i samband med störningar i samhällsviktiga IT-system. En ökad säkerhet och ett förbättrat integritetsskydd bör eftersträvas. En handlingsplan för informationssäkerhet bör utarbetas med utgångspunkt i en nationell strategi för informationssäkerhetsarbetet. För att stärka samhällets säkerhet bör ett nationellt program för säker- hetsforskning upprättas som även beaktar nationella styrkeområden och pågående internationella forskningssatsningar. bör få ett ansvar för att, i samverkan med Verket för Innovationssystem, kartlägga, följa upp och i vissa fall beställa relevant behovsmotiverad forskning, utvecklingsverksamhet och analyser. är det gemensamma radiokommunikationssystemet för de så kallade blåljusmyndigheterna. Användarkretsen för detta system bör utökas till att gälla fler myndigheter och aktörer som verkar för att stärka samhällets arbete med ordning, säkerhet och krisberedskap. Dagens gränsöverskridande hot innebär att allt fler kriser kräver inter- nationellt samarbete. Detta samarbete stärker säkerhet. bör verka för att förmågan att hantera kriser stärks ytterligare både inom ramen för EU-samarbetet och inom internationella organisationer. Erfarenheterna från stormen visar att förmågan och formerna för att ta emot internationella förstärkningsresurser och att samarbeta med andra länder vid kriser måste utvecklas. Denna uppgift ligger i första hand på central nivå. Det konsulära samarbetet för att bistå EU-medborgare i tredje land har förstärkts . Flodvågskatastrofen har inneburit en ytter- ligare fokusering på detta samarbete. Regeringen anser att det är viktigt att EU:s övriga krishanteringsförmågor kan utgöra en stödresurs för de konsulära samarbetsstrukturerna. Regeringen gav ett särskilt uppdrag till i syfte att stödja utlandsmyndigheter och nödställda i utlandet. Uppdraget har lett till att nu har en ständig beredskap att, på , skicka en bedömnings- styrka till en katastrofplats. kan en behovs- anpassad styrka på upp till 50 personer skickas ut. Styrkan kan etablera en samordningsstab för att stödja rekognosering av hjälpbehovet, insats- planering och samordning av den svenska hjälpen. Staben skall också initialt kunna fungera som ett centralt informationscenter samt ge kris- stöd och sjukvård i inledningsskedet. 4 En strategi för säkerhet 4.1En samlad syn på säkerhet Regeringens bedömning: Att stärka samhällets säkerhet kräver att det som skall skyddas, vad som hotar och medlen för att stärka säkerheten ses i ett sammanhang. Denna helhetssyn bör genomsyra verksamhet över hela kedjan från orsaksförebyggande och sårbarhetsreducerande till hanterande och återuppbyggande verksamhet. Arbetet bör bedrivas utifrån en strategi som tar sin utgångspunkt i: -mål för säkerhetsarbetet, -hot mot säkerheten och -medel för att stärka säkerheten. Målen för säkerhet bör vara att värna -befolkningens liv och hälsa, -samhällets funktionalitet samt -förmågan att upprätthålla grundläggande värden som demokrati, rättssäkerhet samt mänskliga fri- och rättigheter. Försvarsberedningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens bedömning. Skälen för regeringens bedömning Säkerhet berör individen, samhället och det internationella samfundet. I denna säkerhetsstrategi ligger tyngdpunkten på samhällets säkerhet, dvs. händelser och förhållanden som enskilda individer saknar förutsättningar att själva hantera fullt ut och som skadar samhällets funktionalitet. Således handlar individens säkerhet i det här sammanhanget om sådant som går utöver vardagliga störningar och som berör det svenska sam- hället till väsentliga delar. Att stärka samhällets säkerhet är en angelägenhet för flera aktörer; individer, företag, organisationer, kommuner, landsting, statliga myndig- heter, regering och riksdag. Det som görs internationellt för att möta dagens hot, vår aktiva medverkan i exempelvis FN, EU och , liksom vårt samarbete med Nato, stärker också vår säkerhet. Vi bär gemensamt ansvaret för vår säkerhet. Det är viktigt att skapa en balans mellan förväntningar och ansvar. Det offentliga har ett huvud- ansvar för säkerhet. Enskilda individer och företag har även de ett ansvar och därmed en viktig roll i säkerhetsarbetet. Det offentliga har ett ansvar att tydliggöra, ta tillvara och att organisera arbetet på bästa sätt. måste individer och företag hålla sig själva informerade om relevanta risker och hot, och vilka krav det ställer. Det internationella samfundets kollektiva ansvar för säkerheten så som det kommer till uttryck i bl.a. , bör också understrykas. Kollektiv säkerhet är beroende av ett effektivt samarbete i enlighet med folkrätten för att hantera gränsöverskridande hot. Ingen stat kan stå ensam. Det är viktigt att det fortsatta arbetet med att stärka vår säkerhet tar sin utgångspunkt i en samlad syn på målen för, och hoten mot vår säkerhet, samt på våra medel för att stärka denna. De tre delarna måste ses i ett sammanhang. Mål för vår säkerhet Regeringen anser att målen för vår säkerhet bör vara att värna befolkningens liv och hälsa, förmågan att upprätthålla grundläggande värden som demokrati, rättssäkerhet samt mänskliga fri- och rättigheter. Den demokratiska rättsstaten, liksom hälso- och sjukvården, informations- och kommunikationssystemen, energiförsörjningen, flödena av varor och tjänster, och annan samhällsviktig verksamhet är förutsättningar för ett fungerande samhälle och får inte bryta samman. Hot mot vår säkerhet Hoten mot vår säkerhet förändras ständigt, nya risker och utmaningar tillkommer. Det internationella samfundet har en allt mer enad bild av vilka dessa hot är . säkerhet har på ett avgörande sätt stärkts genom den europeiska integrationen och utvecklingen i vårt närområde. finns det ett antal hot mot vår säkerhet. Hoten av är ofta gränslösa och komplexa. Hot och händelser kan få konsekvenser för och beröra flera samhällssektorer. Vid en terroristattack eller en omfattande naturkata- strof kan exempelvis både räddningsinsatser och konsulära insatser komma att efterfrågas. Ett större elavbrott innebär stora problem för telekommunikationer, men påverkar även verksamheten inom bl.a. vård och omsorg, samt våra betalningssystem. IT-system, som ofta stöder andra verksamheter, är också känsliga för elavbrott. Hot kan sprida sig över nationsgränser. Regionala väpnade konflikter, terrorism och förekomsten av massförstörelsevapen hotar internationell säkerhet, och därmed också vår. Sviktande statsstrukturer kan utgöra en arena för illegal handel med vapen, trafficking och annan organiserad brottslighet, som kan sprida sig till andra länder. Händelser som innebär hot och allvarliga risker kan vara svåra att förutse och uppstå plötsligt. Ett utbrott av allvarlig smitta i andra delar av världen kan drabba . Det är viktigt att alltid bibehålla en öppenhet för vad som kan komma att bli ett hot framöver och förbereda sig för det oväntade. Ett ökat internationellt samarbete har betydelse i detta sammanhang. Medel för att främja vår säkerhet Ett brett säkerhetsarbete måste omfatta allt från orsaksförebyggande och sårbarhetsreducerande till förhindrande, hanterande och återuppbyggande åtgärder. Med denna kedja av säkerhetsbyggande blir det tydligt att vår politik för säkerhet berör många fler politikområden än försvarspolitiken och utrikespolitiken, som traditionellt sett varit centrala för vårt säkerhetsarbete. berörs t.ex. även bistånds-, kriminal-, miljö-, social-, arbetsmarknads-, folkhälso-, transport-, närings- och hälso- och sjukvårdspolitiken. Vi kan minska risken för regionala väpnade konflikter, terrorism och vissa naturkatastrofer genom riktade åtgärder mot krisernas grundorsaker inom ramen för politiken för en rättvis och hållbar global utveckling. har slagit fast behovet av att förebygga väpnade konflikter genom att angripa dess grundorsaker som fattigdom, brist på demokrati och mänskliga rättigheter, och utnyttjandet av naturresurser. Politiskt samarbete och insatser som stärker demokratiska institutioner och främjar långsiktig ekonomisk utveckling i vår omvärld måste fortgå. Det är också viktigt att vårt internationella engagemang ökar kvinnors delaktighet i arbetet med att förebygga, hantera och lösa konflikter. Det är mycket angeläget att hjälpa stater, som har behov härav, att reformera sina säkerhetssektorer liksom att göra insatser för avväpning, demobilisering och återintegrering av forna soldater. Åtgärder för att förhindra spridning av massförstörelsevapen är av allra största betydelse. Icke-spridningsfördraget och konventionerna om kemiska och biologiska vapen är legala hörnstenar i detta. Det är likaså avgörande att begränsa tillgången till och den illegala handeln med lätta vapen. En viktig del i det orsaksförebyggande arbetet är åtgärder för att hantera miljöproblem, bl.a. utarmning av jordar, klimatförändringar och vattenbrist, som kan hota global, nationell och mänsklig säkerhet. Sådana miljöproblem kan leda till konflikter, eller bidra till att förstärka andra faktorer, såsom fattigdom, sociala klyftor, spridning av smittsamma sjukdomar, vilka kan skapa instabilitet. Klimatförändringar kan påverka vattenflöden och skapa risk för översvämningar eller ge upphov till andra naturkatastrofer. Brist på demokrati och brott mot mänskliga rättigheter är, vid sidan av resursknapphet, sned ekonomisk fördelning och bristen på deltagande- processer, en av de främsta orsakerna till interna konflikter. Att människor har en dräglig social och ekonomisk tillvaro är en viktig faktor som bidrar till politisk stabilitet. För ekonomiskt marginaliserade människor är fattigdom och frånvaro av mänsklig säkerhet intimt sammankopplade. utgör faktorer som är förknippade med fattigdom, t.ex. brist på mänskliga fri- och rättigheter, makt och deltagande, också konkreta grogrunder till att konflikter växer fram och fortgår. Åtgärder för att minska segregation, diskriminering och socialt utanförskap kan bidra till att motverka att sådana företeelser leder till eller utnyttjas som förevändning för att främja extremism och våldsanvändning riktade mot enskilda eller samhällets institutioner. Åtgärder som främjar dialog mellan människor med olika kulturell och etnisk bakgrund är viktiga instrument för att motverka processer som kan leda till destruktiv radikalisering hos såväl grupper som individer, vilket i sin tur kan leda till våldsamma beteenden med konsekvenser för samhällets säkerhet. Detta är ett fenomen som vi sett bl.a. i samband med terroristdåden i . Sårbarheter i samhället kan minskas genom att våra system görs mer robusta och att olika säkerhets- och kontrollåtgärder vidtas. För att förhindra stora tekniska störningar, oavsett vilken orsaken är, behöver vi stärka viktig infrastruktur i form av el- och telenät och transportssystem liksom de system som stöder dem, t.ex. IT och reparations- och driftspersonal. Det är mer kostnadseffektivt att beakta säkerhetsaspekter redan vid uppbyggandet av nya system än att åtgärda brister i efterhand. Vi måste vidare upprätthålla en beredskap för att kunna motverka spridningen av farliga ämnen och allvarlig smitta. Kriser hanteras, förutom genom att förhindra en händelseutveckling som är på väg att inträffa, genom att bemöta deras konsekvenser. Konsekvenshantering involverar med nödvändighet flera verksamheter som exempelvis räddningstjänst, akutsjukvård och polisinsatser. Därför är det viktigt att vi fortsätter att utveckla vår förmåga att genomföra sådana komplexa och sektorsövergripande insatser. Med effektivare underrättelse- och brottsbekämpande arbete, stärkt gränskontroll och åtgärder mot penningtvätt blir vi också bättre på att förhindra terroristattacker och organiserad brottslighet. Insatser som stärker rättssäkerheten och gränskontrollen i andra länder, kan dessutom på ett effektivt sätt bidra till att stärka säkerhet. har ett militärt försvar för att vi inte långsiktigt kan utesluta ett militärt angreppshot, med de utomordentligt allvarliga konsekvenser som ett sådant angrepp skulle få. Regeringen står kvar vid sin bedömning att ett enskilt militärt väpnat angrepp i alla dess former direkt riktat mot Prop. 2005/06:133 bedöms som osannolikt . vårt militära försvar har med detta som utgångspunkt förändrats. Våra insatsförband måste vara välutbildade och övade för att vara användbara här och , både internationellt och nationellt. Det är angeläget att vi förbättrar vår förmåga att bidra till det breda spektrum av fredsfrämjande insatser som genomförs internationellt, inte minst multifunktionella insatser där samverkan mellan militära och civila komponenter är central. Därigenom bidrar vi också till fred och utveckling i vår omvärld. Genom att verka för ett nära samspel mellan akuta fredsfrämjande insatser och andra kapacitetsstärkande åtgärder för fred och utveckling tar vi ett ansvar för den långsiktiga återuppbyggnaden i ett konflikt- område. Bredden i EU:s instrument gör EU till en viktig aktör i gränssnittet mellan säkerhet och utveckling. Inrättandet av en fredsbyggandekommission inom FN kan också vara ett betydelsefullt bidrag till dessa ansträngningar. Återuppbyggnad kan också handla om att återställa raserad infrastruktur eller återskapa förtroendet i ett samhälle som drabbats av en naturkatastrof eller en terrorattack. Därigenom bidrar vi till att undanröja grogrunden för nya eller nygamla konflikter och kriser. 4.2Ett förändrat sätt att arbeta med säkerhet Regeringens bedömning: Säkerhetsfrågor bör i större utsträckning be- handlas i ett tvärsektoriellt perspektiv. Försvarsberedningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens bedömning. Skälen för regeringens bedömning Nuvarande struktur för arbetet med säkerhet är, trots de för- ändringar som genomförts , mycket komplex. Ansvaret för säkerhet är fördelat på ett flertal departement, myndigheter och organisationer inom olika samhällssektorer. Sektorisering förstärks av det moderna samhällets allt högre krav på specialisering, kostnads- effektivitet, o.s.v. Emellertid kan en sektorisering försvåra möjligheterna att bedöma och begränsa konsekvenser av tvärsektoriell karaktär, liksom att göra avvägningar, prioriteringar och åtgärder utifrån den politiska ambitionen att stärka säkerhet. För att möta de förändrade krav som ställs och ta tillvara de möjlig- heter som ges, föreslår regeringen ett förändrat sätt att fortlöpande arbeta med säkerhet. Att organisera vårt kontinuerliga säkerhetsarbete Vi måste organisera vårt kontinuerliga arbete så att en helhetssyn på säkerhet främjas. Förutsättningarna för att ta tillvara synergier och undvika onödig dubblering av aktörer och verksamheter måste förbättras. har en central roll i den statliga förvaltningen för att Prop. 2005/06:133 motverka negativa effekter av sektoriseringen. är en förutsättning för ett effektivt arbete med säker- hetsfrågor. För att säkerställa auktoritet och genomslagskraft i arbetet med säkerhet är det av stor betydelse att säkerhetsfrågorna får en god orga- nisatorisk och politisk förankring. På detta sätt kan man höja frågornas status och kompetensen på området. Därmed skapas förutsättningar för samordning mellan aktörer som arbetar med olika säkerhetsfrågor. En utveckling där säkerhetsfrågor hanteras mer samlat ligger också i linje med utvecklingen inom EU. Att utveckla styrning och uppföljning av det kontinuerliga säkerhetsarbetet En utvecklad syn på säkerhet ställer höga krav på hur vi analyserar, inriktar och följer upp den verksamhet som sammantaget stärker vår säkerhet. Vi måste använda etablerade metoder bättre men också hitta nya former. Säkerhet bör beaktas även när sektorsvisa strategier och handlings- planer utformas för att uppnå andra mål. Biståndspolitiken, där sam- banden mellan utveckling och säkerhet betonas, är i detta avseende ett bra exempel på hur säkerhet kan bli en integrerad del i en verksamhet även där säkerhet inte är huvudmålet. En metod som bör prövas är att handlingsplaner som specifikt behandlar säkerhet regelbundet tas fram inom alla berörda sektorer. 5 Ett stärkt system för krishantering 5.1Utgångspunkter för samhällets krishantering Regeringens bedömning: En förutsättning för en snabb och effektiv krisledningsförmåga är att det finns tydliga, tillämpbara principer och en enkel och välkänd organisatorisk struktur. På lokal och regional nivå samt inom enskilda sektorer fungerar systemet för ledning och samordning av insatser ofta bra. Den nationella samordningen behöver utvecklas, liksom insatserna för att bistå den lokala och den regionala nivån. Formerna för att ta emot internationella förstärkningsresurser samt att samarbeta med och bistå andra länder behöver utvecklas. Att utveckla den nationella krisledningsförmågan ändrar inte den särskilda och grundläggande betydelse som ansvarsprincipen har eller betydelsen av områdesansvaret på lokal och regional nivå. Försvarsberedningens bedömning: Överensstämmer i stort med regeringens bedömning. Skälen för regeringens bedömning Samhällets krishanteringsförmåga bygger på samverkan mellan aktörer på lokal, regional och nationell nivå samt inom och mellan enskilda sektorer. Med utgångspunkt i sektorsspecifika författningar agerar varje aktör utifrån sin roll, uppgift och befogenheter. Insatserna utförs och aktörerna är starkt beroende av varandra varför det är viktigt med samordning. Dagens struktur för krishantering bygger på sektorsansvar och geografiskt områdesansvar som syftar till att säkerställa samordningen. Denna struktur ligger fortsatt fast men arbets- former och organisation behöver utvecklas. Samordning och samverkan måste fungera i alla situationer även i de som inte identifierats i förväg. Berörda aktörer måste kunna hantera händelser som präglas av stor osäkerhet och krav på ett sektorsövergripande krishanteringsarbete. Oavsett om det är eller ett annat land som drabbas, och oavsett vilken typ av kris som inträffar, t.ex. en terrorattack, pandemi, naturolycka, eller regional väpnad konflikt, kan erfarenheter från tidigare kriser bidra till att identifiera möjliga problem och peka på lösningar för att stärka krishanteringsförmågan. Egna och andras erfarenheter från kriser är ett viktigt kunskapsunderlag som stärker samhällets säkerhet och förbättrar krishanteringsförmågan. Det svenska systemet för ledning, samordning och samverkan av insatser vid kriser fungerar ofta bra på lokal och regional nivå, samt inom enskilda sektorer. Den nationella samordningen behöver utvecklas, liksom insatser för att kunna bistå den lokala och regionala nivån. Regeringen anser att det är viktigt att den nationella förmågan till samordning av insatser förbättras. Vid kriser som kräver nationell ledning och samordning krävs en tydlig ansvars- och uppgiftsfördelning och en väl fungerande central organisation. Huvuddelen av kriserna kan hanteras av lokala och regionala aktörer, i vissa fall med stöd av den nationella nivån. Den nationella nivåns insatser kommer således att variera utifrån krisens art och omfattning. Att utveckla den nationella krisledningsförmågan ändrar inte den särskilda och grundläggande betydelse som ansvarsprincipen har eller betydelsen av områdesansvaret på lokal och regional nivå. Det är viktigt att alla samhällsinstitutioner har en förmåga att hantera kriser som inträffar inom deras ansvarsområde. Förmågan och formerna för att ta emot internationella förstärknings- resurser och att samarbeta med andra länder vid kriser måste utvecklas. Detta bekräftas av erfarenheter från krishanteringen efter stormen . Denna internationella samverkan är primärt en uppgift för den centrala nivån. Begreppet svåra påfrestningar på samhället i fred har använts sedan regeringens proposition Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred (prop.