prop · GT03168 · 2006-03-21 00:00:00 — Dessa är på , vilken består av två tunnlar som är 3 långa, Muskötunneln på som är , Lundbytunneln på väg E6.21 som är och Gnistängstunneln på väg E6.20 som är . Två tunnlar har kommunalt huvudmannaskap. Dessa är Söderleds- tunneln och Klaratunneln i , vilka är 1 långa. Standarden på de statliga tunnlarna är relativt god och uppfyller i allt väsentligt direktivets krav. Muskötunneln, som endast har ett tunnelrör, har dock en lägre standard. Trafikmängden är dock liten och det finns restriktioner i fråga om högsta hastighet för trafik med lastbilar. De kommunala tunnlarna har också en något lägre standard. Båda tunnlarna står dock inför en upprustning. Det finns dessutom åtminstone 21 tunnlar som är kortare än . Av dessa har 16 statligt huvudmannaskap och 5 kommunalt huvud- Av de tunnlar som har statligt huvudmannaskap ingår två i Dessa tunnlar är Fredhällstunneln som är Prop. 2005/06:168 och en av tunnlarna på som är . tunnlar finns på /E20 genom . I byggs den s.k. Götaleden med en tunnel som är . Leden ingår i som ingår i TEN-vägnätet. I norra byggs den s.k. Norrortsleden på med två tunnlar som är ca 2 100 respektive . Väg 265 är inte en del av TEN-vägnätet. 6.1Plan- och bygglagen (1987:10) (1987:10), PBL, innehåller bestämmelser om plan- läggning av mark och vatten och om byggande. I det följande redovisas i huvudsak de regler som rör byggande. I lagen regleras ingående i vilka fall och på vilka villkor som vissa åtgärder får vidtas när det gäller olika slag av byggnader och andra anläggningar. I många fall får arbeten inte utföras utan att kommunen först har lämnat tillstånd, bygglov, till åtgärden. Bestämmelserna om bygglov finns i 8 kap. Kapitlet inleds med en beskrivning av bygglovspliktens omfattning. Enligt 2 § krävs bygglov för vissa anläggningar som inte är byggnader. Hit hör bl.a. anordnande av tunnlar som inte är avsedda för tunnelbana eller gruvdrift. Den materiella prövningen av en ansökan om bygglov sker sedan enligt 2 och 3 kap. eller, om det finns en detaljplan, enligt detaljplanen och 3 kap. I 2 kap. finns bestämmelser om allmänna intressen som skall beaktas vid planläggning och vid lokalisering av bebyggelse. Dessa bestämmel- ser tillämpas vid prövning av frågor om bygglov för åtgärder inom om- råden som inte omfattas av en detaljplan. Vidare skall bestämmelserna i 3 och 4 kap. tillämpas, vilka rör hushållning med mark- och vattenområden. Bestämmelserna i 3 kap. handlar bl.a. om krav på byggnader. Det som sägs i kapitlet om byggnader gäller också andra anläggningar än bygg- nader, såsom tunnlar. I 1 § ställs krav på byggnaders placering och utformning med hänsyn till stads- eller landskapsbilden och till natur- och kulturvärdena på platsen. Byggnader skall ha en lämplig yttre form och färg. Enligt 2 § skall byggnader vidare placeras och utformas så att deras avsedda användning inte inverkar menligt på trafiksäkerheten eller på annat sätt medför fara eller betydande olägenheter för omgivningen. Inverkan på grundvattnet skall beaktas så att skador för omgivningen begränsas. I fråga om byggnader som skall placeras under markytan skall dessutom i skälig omfattning beaktas att användningen av marken över byggnaderna inte försvåras. Enligt 3 kap. 3 § skall byggnader uppfylla de krav som anges i 2 och 2 a § lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. i den utsträckning som följer av föreskrifter som har utfärdats med stöd av 21 § den lagen. Bygglovsprövningen omfattar dock inte dessa krav, utan den är begränsad till att avse en prövning av lokaliseringen och den närmare placeringen och utformningen av byggnader och andra anläggningar. De tekniska egenskapskraven övervakas i stället genom ett från bygglovet fristående tillsyns- och kontrollförfarande. Det är bygg- som har ansvaret för att uppfylla de krav på egenskaper hos bygg- nader som anges i lagstiftningen. Det är också byggherrens ansvar att visa att byggnaderna uppfyller kraven. I 9 kap. finns bestämmelser om tillsyn och kontroll. Enligt 1 § skall byggherren se till att arbetena utförs enligt bestämmelserna i lagen och enligt föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av den. Där- med omfattas även lagen (1994:847) om tekniska krav på byggnadsverk, m.m. Kontrollförfarandet innefattar kvalitetsansvarig, bygganmälan, byggsamråd, kontrollplan och slutbevis. Enligt 2 § skall byggherren göra en bygganmälan minst arbetena påbörjas. En bygganmälan skall, utom för enkla åtgärder, vara skriftlig. När en bygganmälan har kommit in skall enligt 7 § skyndsamt kalla till byggsamråd, om det inte är uppenbart obehövligt. Byggsamråd skall alltid hållas om en byggherre begär det. Vid byggsam- rådet skall enligt 8 § en genomgång göras av arbetenas planering, nöd- vändiga åtgärder för besiktning, tillsyn och övrig kontroll för att bygg- naden skall uppfylla egenskapskraven och den samordning som behövs. Enligt 9 § skall vid byggsamrådet, eller möjligt därefter, om det inte är uppenbart obehövligt, besluta om en kontrollplan för arbetena. I kontrollplanen anges vilken kontroll som skall utföras, vilka intyg och övriga handlingar som skall uppvisas för nämnden och vilka anmälningar som skall göras till nämnden. Kontroll- planen kan överklagas av byggherren. tar inte på sig något ansvar för byggnadens egenskaper genom att besluta om kontroll- planen. Enligt 10 § skall utfärda ett slutbevis när bygg- har fullgjort sina åtaganden enligt kontrollplanen och nämnden inte funnit skäl att ingripa enligt 10 kap. Ett slutbevis är inte något god- kännande av byggnaden utan visar endast att byggherren har fullgjort sina åtaganden i förhållande till i samband med bygg- nadsarbetena. Den rättsliga innebörden av ett slutbevis är att nämnden inte kan kräva ytterligare bestyrkanden av byggnadens egenskaper. I 10 kap. finns bestämmelser om påföljder och ingripanden vid över- trädelser. Enligt 1 § skall ta upp frågan om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i lagen eller av föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. De ingripan- den som kan aktualiseras är förbud mot att fortsätta en viss åtgärd, före- lägganden för fastighetsägaren att vidta rättelse och handräckning för att vidta rättelse. De påföljder som kan aktualiseras är byggnadsavgift, sär- skild avgift och tilläggsavgift. I 16 kap. 1 § finns bemyndiganden för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att bl.a. meddela föreskrifter om byggnader m.m. som utöver 3 kap. behövs till skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa och för kontroll av att sådan föreskrifter efterlevs. I plan- och bygg- förordningen (1987:383) finns ett bemyndigande för att meddela de verkställighetsföreskrifter och ytterligare föreskrifter som behövs för tillämpningen av bestämmelsen om utformningen av bygg- Prop. 2005/06:168 nader i 3 kap. 2 § PBL. 6.2Lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. Lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. (BVL) gäller tekniska egenskapskrav på byggnader och andra anlägg- ningar samt byggprodukter. Med byggprodukter avses i lagen en produkt som är avsedd att stadigvarande ingå i ett byggnadsverk. som uppförs eller ändras skall uppfylla de egenskaps- krav som anges i 2 §. 1.bärförmåga, stadga och beständighet, 2.säkerhet i händelse av brand, 3.skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö, 4.säkerhet vid användning, 5.skydd mot buller, 6.energihushållning och värmeisolering, 7.lämplighet för avsett ändamål, 8.tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga, och 9.hushållning med vatten och avfall. I 3 § erinras om att reglerna i 9 och 10 kap. PBL om byggnadsarbeten, tillsyn, kontroll och påföljder skall tillämpas. Enligt 21 och 23 §§ får regeringen, eller den myndighet som rege- ringen bestämmer, meddela de föreskrifter som behövs för att byggnads- verk skall uppfylla egenskapskraven i lagen och för kontroll av att ut- färdade föreskrifter följs. I förordningen (1994:1215) om tekniska egenskapskrav på byggnads- verk, m.m. utvecklas de tekniska egenskapskraven närmare. Enligt för- ordningen har rätt att meddela de föreskrifter som behövs för tillämpningen av förordningens bestämmelser om egenskapskrav. Väg- verket har dock rätt att meddela föreskrifter i fråga om vägar och gator, med undantag för vägtunnlar. 6.3 Lagen (2003:778) om skydd mot olyckor Lagen (2003:778) om skydd mot olyckor (LSO) syftar till att i hela landet bereda människors liv och hälsa samt egendom och miljö ett med hänsyn till de lokala förhållandena tillfredsställande och likvärdigt skydd Med räddningstjänst avses i lagen de räddningsinsatser som staten eller kommunen skall ansvara för vid olyckor och överhängande fara för olyckor för att hindra och begränsa skador på människor, egendom eller Till räddningstjänsten hör också vissa räddningsinsatser som staten gör utan att det har inträffat någon olycka eller föreligger över- hängande fara för olycka. Enligt 1 kap. 2 § skall staten eller en kommun ansvara för en rädd- ningsinsats endast om det är motiverat med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständigheterna i övrigt. Lagen lägger i stället det primära ansvaret på den enskilde. Enligt 2 kap. 2 § skall ägare och nyttjanderättshavare till byggnader eller andra anläggningar i skälig omfattning hålla utrustning för släckning av brand och för livräddning vid brand eller annan olycka och i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att förebygga brand och för att hindra eller begränsa skador till följd av brand. Ägare av byggnader eller andra anläggningar där det med hänsyn till risken för brand eller konsekvenserna av brand bör ställas särskilda krav på en kontroll av brandskyddet, skall enligt 2 kap. 3 § lämna en skriftlig redogörelse för brandskyddet. I 4 § finns regler om skyldigheter för verk- samheter som innebär fara för att en olycka skall orsaka allvarliga skador på människor eller miljön. I sådant fall skall anläggningens ägare eller verksamhetsutövaren skyldig att i skälig omfattning hålla eller bekosta beredskap med personal och egendom och i övrigt vidta nödvändiga åtgärder för att hindra eller begränsa sådana skador. Verksamhetsut- övaren skall analysera riskerna för sådana olyckor. Enligt 2 kap. 3 § för- ordningen (2003:789) om skydd mot olyckor beslutar , efter samråd med kommunen, om vilka anläggningar som omfattas av kraven i 2 kap. 4 § i lagen. Kommunens skyldigheter anges i 3 kap. Dessa omfattar förebyggande verksamhet, ansvaret för räddningstjänsten med undantag för de insatser som staten svarar för enligt 4 kap. samt efterföljande åtgärder. Enligt 3 § skall kommunen ha ett handlingsprogram för den förebyggande verk- samheten. I detta skall anges målet för kommunens verksamhet, de risker för olyckor som finns i kommunen och som kan leda till räddningsinsat- ser samt hur den förebyggande verksamheten är ordnad och hur den planeras. Kommunen skall enligt 8 § även ha ett handlingsprogram för räddningstjänsten. Enligt 11 § skall kommunens uppgifter skötas av en eller flera nämnder. Enligt 16 § skall det i varje kommun finnas en rädd- ningschef som ansvarar för att räddningstjänsten är ändamålsenligt ordnad och som i regel är räddningsledare. Räddningsledaren har långt- gående befogenheter vid en räddningsinsats, såsom att besluta om när en räddningsinsats är avslutad, att anmoda någon att fullgöra tjänsteplikt enligt 6 kap. 1 § och, under vissa förutsättningar, att bereda sig tillträde till annans fastighet eller i övrigt göra ingrepp i annans rätt enligt 6 kap. 2 §. Regler om tillsyn finns i 5 kap. Tillsyn utövas av kommunen inom kommunens område och av inom länet. Statens räddnings- verk utövar den centrala tillsynen. För tillsynen har tillsynsmyndigheten enligt 2 § rätt att få tillträde till byggnader, lokaler och andra anlägg- ningar och att få de upplysningar och handlingar som behövs. Tillsyns- myndigheten får också meddela de förelägganden och förbud som behövs i enskilda fall för att lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Förelägganden och förbud får förenas med vite. I vissa fall kan myndigheten vidta åtgärder på den enskildes bekostnad. skall enligt 3 § lämna den hjälp som behövs för tillsynen. Enligt 10 kap. 1 § får regeringen dels meddela ytterligare föreskrifter som rör skydd för liv och hälsa, miljö samt utbildning i de avseenden som behandlas i lagen, dels överlåta rätten att meddela föreskrifter till en förvaltningsmyndighet eller en kommun. Detta har regeringen gjort i för- Prop. 2005/06:168 ordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. Ett exempel på detta är 2 kap. 1 § denna förordning. Enligt denna bestämmelse skall meddela föreskrifter om för vilka byggnader eller andra anläggningar en skriftlig redogörelse för brandskyddet skall lämnas och om vad en sådan redogörelse skall innehålla. Sådana föreskrifter finns i Statens räddningsverks föreskrifter (SRVFS 2003:10) om skriftlig redo- görelse för brandskyddet. Enligt dessa skall en skriftlig redogörelse för brandskyddet lämnas för tunnlar som är längre än och avsedda för allmän väg eller allmänna kommunikationsmedel. 6.4Väglagen (1971:948) Väglagen (1971:948) innehåller bestämmelser om allmänna vägar. Med allmänna vägar avses enligt 1 § i huvudsak vägar som anläggs enligt lagen eller enligt lagen genom särskilt beslut förändras till allmän. Med väghållning avses enligt 4 § byggande av väg och drift av väg. Enligt 5 § är staten väghållare för allmänna vägar. Genom särskilt beslut kan en kommun bli väghållare inom kommunen i dess helhet eller för vissa vägar eller vissa områden inom kommunen. Enligt 6 § är det Väg- verket som handhar väghållningen för statens räkning och har tillsyn över kommunernas väghållning. är, då staten är väghållare, den till hörande regionala förvaltning som rege- ringen bestämmer och, då kommunen är väghållare, den kommunala nämnd som kommunfullmäktige utser till det. Regler om byggande av väg finns i 1020 a §§. Den som vill bygga en väg skall först genomföra en förstudie som klarlägger den fortsatta plane- ringen. Därefter skall en vägutredning upprättas, om förstudien visar att flera alternativa vägsträckningar behöver studeras. För vissa vägbygg- nadsprojekt krävs även regeringens tillåtlighetsprövning enligt 17 kap. . Därefter upprättar väghållningsmyndigheten en arbetsplan, som i förekommande fall fastställs av . Byggandet av vägen får påbörjas först sedan arbetsplan har upprättats och, när det behövs, har blivit fastställd. Enligt 26 § skall allmänna vägar hållas i ett för samfärdseln tillfreds- ställande skick genom underhåll, reparation och andra åtgärder. I 3954 §§ finns särskilda ordnings- och säkerhetsföreskrifter. Dessa rör främst frågor om anslutning av enskild väg till allmän och om vilka åtgärder som får vidtas inom och i anslutning till vägområdet. I lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning finns bestämmelser om övervakningsutrustning, såsom TV-kameror för personövervakning. Enligt 5 § krävs tillstånd till allmän kameraövervakning för att en över- vakningskamera skall få vara uppsatt så att den riktas mot en plats dit allmänheten har tillträde. Frågan om tillstånd prövas av och skall avgöras efter en intresseavvägning mellan behovet av övervakning och den enskildes integritet. I vissa fall gäller undantag från tillstånds- Det gäller till exempel övervakning som utförs av vid Prop. 2005/06:168 trafikövervakning. I vägmärkesförordningen (1978:1001) finns bestämmelser om anvisningar för trafik på väg genom vägmärken, trafiksignaler, väg- markeringar m.m. Trafikförordningen (1998:1276) innehåller bestämmelser för trafik på väg. Enligt 10 kap. har kommunen eller möjlighet att meddela lokala trafikföreskrifter om bl.a. transport av farligt gods för en viss väg eller vägsträcka eller för samtliga vägar inom ett visst område. 7 Genomförande av EG-direktivet 7.1En lag om säkerhet i vägtunnlar Regeringens förslag: EG-direktivet skall i övergripande delar genom- föras genom en ny lag om säkerhet i vägtunnlar. Genom bemyndigan- den i lagen skall mer detaljerade föreskrifter meddelas i förordning och på myndighetsnivå. Lagen skall gälla parallellt med annan tillämplig lagstiftning. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: i anser att det finns oklarheter om hur de nya författningarna skall harmoniseras med andra författningar inom området för byggandet av vägar och tunnlar. Att flera lagar kommer att reglera samma område medför också att det föreligger risk för oklarheter som kan leda till en ineffektiv tillämpning och till att kompetensen splittras och försvagas. menar att sam- spelet mellan lagförslaget och befintliga lagar bör tydliggöras. anför att risken för konflikter mellan den nya lagen och lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. och lagen (2003:778) om skydd mot olyckor kan bli större än vad som bedöms i promemorian. Skälen för regeringens förslag De materiella bestämmelserna i direktivet kraven på säkerhetsåtgärder i bilaga 1, bestämmelserna om godkännande och dimensionering, säker- hetsdokumentation, idrifttagande, modifieringar och regelbundna övningar i bilaga 2 och bestämmelserna om signalering i tunnlar i bilaga 3 riktar sig till den som bygger eller låta bygga tunneln (byggherren) och den som svarar för driften av tunneln (tunnelhållaren). I båda fallen kan det berörda subjektet vara staten, kommunen eller en enskild. Enligt artikel 4 i direktivet har den administrativa myndigheten ansvaret för att alla aspekter på säkerheten i en tunnel respekteras och den skall vidta alla åtgärder för att säkerställa att direktivet följs. Myndigheten har befogenhet att i enlighet med förfarandet i bilaga 2 besluta om en tunnel skall få tas i drift och om att tillfälligt stoppa eller begränsa driften av en tunnel om säkerhetsföreskrifterna inte är upp- fyllda. Dessa befogenheter riktar sig mot tunnelhållaren som kan vara staten, en kommun eller en enskild. Enligt artikel 5 skall den administrativa myndigheten för varje tunnel utse ett offentligt eller privat organ till tunnelhållare. Tunnelhållaren skall ansvara för driften av tunneln. Regeringsformens bestämmelser om normgivning Enligt 8 kap. 3 § regeringsformen gäller att föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska för- hållanden, meddelas genom lag. Enligt 8 kap. 5 § gäller bl.a. att före- skrifter om kommunernas befogenheter och om deras åligganden meddelas genom lag. Från kravet på lagform för föreskrifter enligt 8 kap. 3 och 5 §§ görs vissa undantag i 8 kap. 7 §. Enligt denna paragraf kan regeringen, utan hinder av 3 och 5 §§ och efter bemyndigande i lag, genom förordning meddela föreskrifter i vissa ämnen. Hit hör bl.a. skydd för liv, personlig säkerhet och hälsa, kommunikationer, utformning av byggnader, anlägg- ningar och bebyggelsemiljö eller tillståndsplikt i fråga om åtgärder med byggnader och anläggningar samt trafik. När bemyndigar regeringen att meddela föreskrifter i ett visst ämne kan den enligt 8 kap. 11 § medge att regeringen överlåter åt en förvaltningsmyndighet eller åt en kommun att meddela bestämmelser i ämnet. Allt som ligger utanför det område som skall regleras genom lag, och som inte enligt grundlag skall meddelas av ligger, enligt 8 kap. 13 §, under regeringens kompetens, den s.k. restkompetensen. Till denna hör bl.a. föreskrifter om den statliga förvaltningen. Regeringen har också rätt att besluta föreskrifter om verkställighet av lag. I föreskrifter som meddelas enligt 8 kap. 13 § har regeringen rätt att överlåta åt en myndig- het under regeringen att meddela bestämmelser i ämnet. Enligt regeringens bedömning omfattas de föreskrifter som krävs för att genomföra direktivet och som riktas mot enskilda eller kommuner dels av bestämmelserna i 8 kap. 3 och 5 §§ regeringsformen, dels av det delegeringsbara området i 8 kap. 7 § regeringsformen. Författnings- regleringen kan alltså, efter bemyndigande, ske i förordning eller myndighetsföreskrifter. Nuvarande bemyndiganden i lag De materiella bestämmelser i direktivet som tar sikte på tunnlars bygg- nadstekniska utformning kan i och för sig meddelas i förordning med stöd av 16 kap. 1 § (1987:10), PBL, och 21 § lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m., BVL. De materiella bestämmelser i direktivet som tar sikte på åtgärder i övrigt till skydd mot brand och olyckor kan meddelas i förordning med stöd av 10 kap. 1 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, LSO. Direktivet omfattar även befintliga tunnlar på TEN-vägnätet. Det har således en retroaktiv verkan. Enligt 2 § BVL gäller de byggnadstekniska kraven byggnadsverk som uppförs eller ändras. Därigenom saknar regeringen stöd i bemyndigandet i 21 § BVL för att meddela föreskrifter för redan befintliga tunnlar. Som framgår av avsnitt 5 är en sådan tunnel, i , under byggande. Dessutom skulle en framtida förändring av TEN-vägnätet kunna innebära att flera befintliga tunnlar omfattas av direktivet. Direktivet ställer krav på att det för varje tunnel utses en tunnelhållare som skall ansvara för driften av tunneln. Detta ansvar gäller redan under projekteringen. Däremot finns det inget krav på att tunnelhållaren även skall vara tunnelägare. I praktiken torde dock tunnelägaren, väghållaren och tunnelhållaren komma att vara ett och samma subjekt. För allmänna vägar är driftsansvaret redan utpekat i väglagen (1971:948) och för gator som inte är allmänna vägar är kommunen ansvarig enligt PBL. Den administrativa myndigheten kan därför inte med stöd av nuvarande lag- stiftning bestämma vem som skall vara tunnelhållare. Direktivets bestämmelser om krav på en administrativ myndighet, säkerhetssamordnare och kontrollenhet samt om dessas verksamhet, uppgifter och ansvar kan hänföras till frågor om tillsyn och kontroll. Både 16 kap. 1 § PBL och 21 § BVL innehåller bemyndiganden om kontroll. I LSO finns ingen bestämmelse om kontroll, som är tillämplig på vägtunnlar. Enligt bemyndigandet i 10 kap. 1 § LSO får dock rege- ringen i de avseenden som behandlas i lagen meddela ytterligare före- skrifter som rör skydd för liv och hälsa, miljö samt utbildning. I fråga om tillsyn, kontroll och påföljder hänvisar BVL till 9 och 10 kap. PBL. PBL:s kontrollsystem gäller inom ramen för lagen och för föreskrifter, inklusive BVL, som meddelas med stöd av lagen. Om direktivets mate- riella krav genomförs med stöd av bemyndigandena i PBL och BVL följer således kontrollsystemet med. I LSO anges uttryckligen att det i första hand är kommunen som utövar tillsyn enligt lagen inom kom- munens område. Det följer direkt av PBL som BVL vilka organ som skall ha hand om tillsyn och kontroll enligt dessa lagar. Bemyndigandena i dessa lagar ger därför inte stöd för att skapa andra kontrollorgan när det gäller väg- tunnlar. Även i LSO regleras tydligt vem som ansvarar för tillsynen. Det är mycket osäkert om bemyndigandet i LSO ger stöd för att på förord- ningsnivå bygga upp ett särskilt kontrollsystem som är skilt från tillsynen enligt 5 kap. i lagen. Det får dessutom över huvud taget anses olämpligt att inom ramen för PBL, BVL och LSO bygga upp parallella men inte likställda kontrollsystem ett som i huvudsak regleras i lag och ett som i huvudsak regleras i förordning. Direktivet bör därför inte genomföras med stöd av bemyndigandena i PBL, BVL och LSO. En ny lag kompletterad med en förordning och myndighetsföreskrifter Ett alternativ är en förordning som utgår från nya eller kompletterande bemyndiganden i befintliga lagar. Det grundläggande problemet är dock detsamma som nämnts. Dessutom skulle mönstret i lagarna brytas. Inte heller anser regeringen att det bör komma i fråga att införa sektors- Prop.