prop · GU0313 · 2006-11-07 00:00:00 — Nettoomsättningen omfattar samtliga sålda varor och utförda tjänster, dvs. även sådana som är undantagna från mervärdesskatteplikt. Vidare bör definitionen av förädlingsvärde, i likhet med den i införda definitionen, medge att rörelsekostnaderna inte minskas med sådan nedsättning av skatt som medges enligt begränsningsregeln. Inköp av t.ex. inventarier och byggnader omfattas av mervärdes- skattens tillämpningsområde och därmed, till skillnad från vid t.ex. statis- tiska ändamål (rådets förordning (EG) nr 2223/96 av om det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i gemenska- pen, EGT L 310, 30.11.1996, s. 1, Celex 31996R2223), av definitionen i energiskattedirektivet. Även försäljningar av anläggningstillgångar om- fattas av mervärdeskattens tillämpningsområde. Det finns därmed ut- rymme i energiskattedirektivet för att medge avdrag för avskrivningar och nedskrivningar av tillgångar samt att ta med vinster och förluster vid försäljningar av sådana. Det förefaller rimligt att även medge att kost- nader för investeringar i anläggningstillgångar får dras av i form av av- skrivningar och nedskrivningar. Vad som skall beaktas är de företags- ekonomiska (planenliga) avskrivningarna. En följd av att medge avdrag för avskrivningar och nedskrivningar är att även försäljningar av anlägg- ningstillgångar i form av vinster och förluster skall ingå i bestämmandet av förädlingsvärdet. Lön till anställd personal och andra personalkostnader, såsom arbets- givaravgifter, utgör inte inköp som omfattas av mervärdesskattens tillämpningsområde och får därmed inte dras av. Detta är i överensstäm- melse med principerna om arbetskraftskostnad inom ramen för medlems- staternas räkenskaper. Inom ramen för definitionen i energiskatte- direktivet får medlemsstaterna tillämpa mer restriktiva begrepp. Det finns därmed inga hinder för att jämställa kostnader för t.ex. inhyrd personal med personalkostnader. Företag hyr i varierande utsträckning in personal som komplement till eller i stället för att ha egen anställd personal. Kostnader för inhyrd personal särredovisas dock ej. Det kan även uppkomma problem att skilja uthyrning av personal från konsulttjänster. Företeelsen torde dock beröra endast ett mindre antal av de aktuella företagen. För att inte gynna dessa företag i förhållande till företag som har egen anställd personal samt för att inte ge incitament till skattedrivna konstruktioner, bör kostnader för inhyrd personal i likhet med regle- ringen i jämställas med kostnader för anställd personal. Enligt praxis inom mervärdesskatteområdet gäller att räntor som betalas till ett företag som ersättning för inlåning på bank- konto eller placeringar i värdepapper såsom statsobligationer eller bank- Prop. 2006/07:13 certifikat eller räntor som uppbärs av ett bolag som ersättning för lån, till skillnad från vad som gäller för utdelningar, omfattas av mervärdes- skattens tillämpningsområde. Detta eftersom betalningen av dessa räntor, till skillnad från t.ex. utdelningar, utgör vederlag för tillhandahållande av kapital till förmån för tredje man (se dom av i mål C- 333/91, Sofitam, 1993, s. I-3513, punkt 13, dom av i mål C-306/94, Régie dauphinoise, 1996, s. I-3695, punkt 17, dom av i mål C-142/99, Floridienne och Berginvest, 2000 s. I-9567, punkt 26, och dom av i mål C-77/01, Empresa de (), 2004, s. I-04295, punkt 49, 65, 67 och 69). Detta gäller när de berörda transaktionerna genomförs i affärsmässigt eller kommersiellt syfte, som bland annat kännetecknas av en vilja att få avkastning på det investerade kapitalet (punkt 67). Det finns utrymme i energiskattedirek- tivet att inom ramen för definitionen av förädlingsvärde medge avdrag för räntekostnader och som följd av detta föreskriva att ränteintäkter tas upp. har funnit att det för bedömningen av om ett företag skall anses energiintensivt eller ej i praktiken inte innebär någon skillnad om avdrag medges för räntekostnaderna eller ej. Det förefaller ändå rimligt att, i likhet med lagstiftningen i , medge avdrag för räntekostnader och följaktligen föreskriva att ränteintäkter tas upp. Energiskattedirektivet medger möjlighet att bestämma förädlingsvärdet för en företagsenhet. Definitionen av företagsenhet kan närmast jämföras med begreppen verksamhet och verksamhetsgren som används i redovisnings- och skattelagstiftning (se även avsnitt 6.4). Företagen bör ges möjlighet att välja att bestämma förädlingsvärdet för verksamhet eller verksamhetsgren. 6.8Minimiskattenivåer uttrycks i euro Regeringens förslag: De minimiskattenivåer för bränslen som alltid skall betalas vid skattenedsättning enligt 0,8-procentsregeln skall anges i euro. Omräkning av beloppen i euro skall ske enligt den kurs i svenska kronor av euro som gällde den första vardagen i oktober året innan och som offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Svenska () anser att regelmässigt skall informera om aktuella minimiskatte- nivåer i svenska kronor, som skall beaktas vid tillämpningen av 0,8- procentsregeln. Skälen för regeringens förslag: Energiskattedirektivet anger minimi- skattenivåerna för bränslen i euro. För att undvika lagändringar med anledning av valutakursförändringar bör nivåerna även i LSE anges i euro. Behovet av minimiskattenivåer angivna i svenska kronor bör han- teras genom att en omräkning kan göras vid beräkningen av nedsätt- Prop. 2006/07:13 ningen för varje kalenderår. Omräkning av beloppen i euro skall ske enligt den kurs i svenska kronor av euro som gällde den första vardagen i oktober året innan och som offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning. kan informera om de aktuella minimiskattesatserna i svenska kronor som gäller för ett visst kalenderår. SPI anser att regelmässigt skall informera om aktuella minimiskattenivåer i svenska kronor. Regeringen konstaterar att det in- formationsbehov SPI nämner torde kunna hanteras genom normala informationsverksamhet. Förslaget föranleder ändringar i 9 kap. 9 § LSE. 7.1Ändrad tid för ansökan om återbetalning av skatt Regeringens förslag: Den tidsgräns som finns i lagarna om skatt på gödselmedel, om tobaksskatt, om alkoholskatt och om skatt på energi be- träffande när ansökan om återbetalning av skatt skall lämnas till Skatte- verket ändras från inom ett till efter utgången av kalenderåret respektive kalenderkvartalet. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Länsrätten i finner det mycket till- fredsställande att tiden för att inge en ansökan om återbetalning av skatt förlängs. och Lantmännen energi tillstyrker förslaget. anför att utökningen av ansökningsfristen till innebär en avsevärt utökad kredittid för de företag som fått för stor nedsättning enligt ett preliminärt beslut enligt 9 kap. 9 b § LSE. Bakgrunden till regeringens förslag: Den som inte är skattskyldig kan när de skattepliktiga produkterna används för ett skattebefriat ändamål eller där skatt av någon annan anledning inte skall betalas i i vissa fall hos ansöka om återbetalning av betald skatt. Bestämmelser om återbetalning av skatt regleras i 8 § andra stycket lagen (1984:1776) om skatt på gödselmedel (LSG), 29 § andra stycket och 30 § tredje stycket lagen (1994:1563) om tobaksskatt (LTS), 28 § andra stycket, 29 § tredje stycket och 30 § andra stycket lagen (1994:1564) om alkoholskatt (LAS) samt 9 kap. 7 §, 8 a § andra stycket, 9 § femte stycket och 10 § tredje stycket liksom 11 kap. 12 § tredje stycket och 13 § tredje stycket lagen (1994:1776) om skatt på energi (LSE). Gemensamt för dessa bestämmelser är att ansökan om återbetalning, nedsättning eller kompensation skall omfatta en period om antingen ett kalenderkvartal eller en 12-månadersperiod och skall lämnas till Skatte- verket efter kvartalets eller 12-månadersperiodens utgång. Den aktuella begränsningen i tiden har dock av olika anledningar lett till att skatt i vissa fall betalas trots att varorna använts för ett skattebefriat ändamål eller i fall där skatt av någon annan anledning inte skall betalas i har i en skrivelse till regeringen (dnr Fi2005/3394) Prop. 2006/07:13 påpekat att en återkommande situation, där skatt i vissa fall betalas trots att varorna använts för ett skattebefriat ändamål, är att en upplagshavare har gjort avdrag för skatt med hänvisning till 32 § första stycket 10 LAS eller 7 kap. 1 § första stycket 5 LSE och att det vid kontroll visar sig att förutsättningar för sådant avdrag inte förelegat, eftersom köparen inte varit godkänd skattebefriad förbrukare. När underkänner upplagshavarens avdrag debiterar denne i stället köparen ett belopp motsvarande den skatt som påförs. I fall har förflutit för beslut, finns det ingen möjlighet för köparen att ansöka om återbetalning. Detta medför att köparen tvingas betala skatt även om varorna använts för ett skattefritt ändamål. Eftersom ansökan om återbetalning kan göras först efter att beslutat att inte godta upplagshavarens avdrag, blir möjligheten att ansöka om återbetalning avhängig av när gör kontrollen och hur det tar för att fatta beslut. I ovan angiven skrivelse har vidare påpekat att även andra situationer kan leda till att ansökningar om återbetalning av skatt kom- mer in . De flesta ansöker om återbetalning varje kvartal. Vissa söker i stället en gång , genom att skicka in fyra ansökningar . Beträffande de senare fallen beskriver att sökan- den kan gå miste om återbetalning av skatt, om det vid tiden för ettårs- fristens utgång inträffar något som medför hinder för sökanden att skicka in ansökan. Sådana för sent inkomna ansökningar ger upphov till ett flertal domstolsärenden, framför allt i länsrätt. Skälen för regeringens förslag: Den främsta orsaken till att fristen bör förlängas beror på de situationer som enligt ovan uppkommer i samband med att underkänner ett avdrag hos en skattskyldig vilket medför att köparen av varan som en följd av detta i stället är berättigad till återbetalning av skatt. Tidsfristen för ansökan om åter- betalning av skatt har då inte sällan redan löpt ut. Tidsfristen bör mot bakgrund av detta därför förlängas. En utvidgning av tidsgränsen för att ansöka om återbetalning av skatt bör kunna förlängas till . Då möjliggörs återbetalning av skatt även vid omprövning inom en tvåårs- frist. Även i övrigt är det lämpligt att bestämma tidsfristen för återbetal- ning av skatt till . Tidsfristen för möjligheten att ansöka om återbetalning av skatt enligt de aktuella lagarna bör vara konsekvent. Tidsgränsen för när ansökan om återbetalning av skatt skall lämnas till ändras därför från till efter utgången av kalenderåret respektive kalenderkvartalet. ifrågasätter förlängningen av återbetalningstiden avseende rätten till skattenedsättning enligt den s.k. 0,8-procentsregeln. Enligt regeringens mening har emellertid inte några starka skäl framkommit för att frångå en konsekvent hantering av återbetalningsmöjligheterna i de aktuella lagarna. Förslaget föranleder ändringar i 8 § LSG, 29 och 30 §§ LTS, 2830 §§ LAS samt 9 kap. 7 §, 8 a §, 9 §, 9 b § och 10 §, liksom 11 kap. 12 och 13 §§ LSE. Återkallelse av godkännande som skattebefriad Regeringens förslag: Godkännande av skattebefriad förbrukare skall få återkallas om förbrukaren begär det. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag: infördes bestämmelser som innebär att skattefria inköp av alkohol och bränsle endast kan göras av den som av beskattningsmyndigheten god- känts som skattebefriad förbrukare (prop. 2000/01:118, bet. 2000/01:SkU26, rskr. 2000/01:240). Endast den som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig får godkännas som skattebefriad förbrukare (s. 89). När bestämmelserna om skattebefriad förbrukare infördes angavs bl.a. vilka förutsättningar som skulle vara uppfyllda för att ett godkännande av skattebefriad förbrukare skulle återkallas (a. prop. s. 95 f). De förutsättningar som då ansågs kunna föranleda att godkännande återkallades framgår av § lagen (1994:1564) om alkoholskatt (LAS), liksom av 8 kap. 3 § lagen (1994:1776) om skatt på energi (LSE). Enligt dessa bestämmelser får ett godkännande av skattebefriad förbrukare återkallas om förutsättningarna för godkännande inte längre finns, alkoholvaror eller bränslet används för annat ändamål än som anges i godkännandet, förbrukaren inte fullgör sina skyldigheter om bokföring enligt vissa angivna bestämmelser eller förbrukaren inte medverkar vid skatterevision enligt skattebetalnings- lagen (1997:483). I propositionen Program för energieffektivisering, m.m. infördes bestämmelser om godkännande av skattebefriad förbru- kare av elektrisk kraft i 11 kap. 11 c § LSE (prop. 2003/04:170 s. 32 f.). Bestämmelserna om återkallande av godkännande av skattebefriad förbrukare motsvarar delvis den reglering som gäller för återkallande av godkännande som skattebefriad förbrukare av bränsle (a. prop. s. 33 och 93). gäller enligt 11 § LAS och 4 kap. 5 § LSE avseende godkännande av upplagshavare eller av skatteupplag att det sådant god- kännande får återkallas även om bl.a. upplagshavaren begär det. Det finns inget skäl till varför det inte, som således gäller för godkän- nande av upplagshavare, skall finnas en bestämmelse om att ett godkän- nande av en skattebefriad förbrukare skall kunna återkallas om förbru- karen begär det. Mot bakgrund härav föreslås därför att ett sådant god- kännande skall få återkallas om en förbrukare begär det. Förslaget föranleder ändringar i § LAS samt 8 kap. 3 § och 11 kap. 11 c § LSE. 7.3Beskattning av externt producerad värme som används i viss industriell verksamhet Regeringens förslag: Möjligheten till återbetalning av delar av skatten på bränsle och el som förbrukats vid framställning av externt producerad värme, som levererats för tillverkningsprocessen i indust- riell verksamhet eller för yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet, utvidgas till att också omfatta återbetalning av hela skatten på bränsle och el som förbrukats i vissa industriella processer. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Plast- & Kemiföretagen, Svensk Fjärrvärme och Plast- & Kemiföretagen och Svensk Fjärrvärme anser dock att även el som förbrukas för s.k. hjälpkraft bör omfattas av förslaget i syfte att fullfölja ambitionen att undvika en konkurrenssnedvridande beskattning. Bakgrunden till regeringens förslag: I 6 a kap. 1 § LSE finns be- stämmelser om skattebefrielse för bränsle som används för vissa närmare angivna ändamål. Sålunda får ett företag som förbrukar bränsle för fram- ställning av mineraloljeprodukter, kolbränslen, petroleumkoks eller andra produkter för vilka skatteplikt har inträtt för tillverkaren full befrielse från såväl energi- och koldioxidskatt som svavelskatt (se 6 a kap. 1 § 6 LSE; jfr de förslag till ändrad lydelse av paragrafen som föreslås i avsnitt 4.3). Befrielse från hela energiskatten och av koldioxid- skatten gäller vidare för förbrukning som sker i tillverkningsprocessen i industriell verksamhet eller i yrkesmässig jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet (se 6 a kap. 1 § 911 LSE). Vad gäller energi- skatten på el gäller full skattebefrielse vid framställning av produkter som avses i 6 a kap. 1 § 6 och en lägre energiskattesats om tillämpas för förbrukning som sker i tillverkningspro- cessen i industriell verksamhet eller i yrkesmässig jordbruks-, skogs- bruks- eller vattenbruksverksamhet (se 11 kap. 3 § första stycket 1, 9 § 3 samt 12 § LSE). El som används för distribution av externt producerad värme genom s.k. hjälpförbrukning (t.ex. pumpar, fläktar, motorer till transportörer, m.m.) får, enligt tolkning, inte räknas med i underlaget för skatteåterbetalning enligt 9 kap. 5 § LSE (jfr RSV Sp 1999:1, avsnitt 12). I syfte att undvika konkurrenssnedvridningar i värmeproduktionen finns i 9 kap. 5 § LSE regler som innebär att det inte har någon betydelse från skattesynpunkt om ett företag själv producerar den energi som an- vänds vid tillverkningsprocessen i industriell verksamhet eller i yrkes- mässig jordbruks-, skogsbruks- eller vattenbruksverksamhet eller om företaget köper energin från en extern producent, vanligen ett kraft- värme- eller fjärrvärmeverk. Det förekommer också i viss utsträckning att ett energibolag förvärvar värmeanläggningen hos ett industriföretag och driver den värmeproduktionen i sin regi. Enligt bestämmelsen med- ges värmeproducenten i de nu angivna fallen återbetalning av skatt på el respektive bränsle i samma utsträckning som det nedsättningsberättigade företaget själv skulle ha haft rätt till nedsättning om företaget bedrivit Prop. 2006/07:13 värmeproduktionen i egen regi. har i en skrivelse till på- pekat att skattereglerna vid framställning av mineraloljor enligt 6 a kap. 1 § 6 LSE är gynnsammare om företag som framställer mineraloljor väljer att själv producera den värme som används i de industriella processerna än om värmen köps in från en extern leverantör. I det förstnämnda fallet medges full skattebefrielse för de bränslen respektive el som används, medan endast den delvisa skattebefrielse som gäller vid all industriell tillverkning kommer den externt producerade värmen till del. Vidare anser bolaget att någon inskränkning till att endast omfatta el som omvandlats till värme inte bör gälla för beräkningen av återbetalning av energiskatt på el som använts för att framställa externt producerad värme. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att skattereglerna i möjligaste mån utformas så att olika former av konkurrenssnedvridning undviks. En lika behandling bör således eftersträvas av beskattningen av värme som används för olika skattebefriade användningsområden. Det är därför lämpligt att nu utvidga möjligheterna för en värmeproducent, som levererar värme till ett företag som använder värmen för ett skattebefriat ändamål, att även i andra fall än som omfattas av reglerna i 9 kap. 5 § LSE ges rätt till återbetalning av skatten på den el och de bränslen som gått åt för att framställa värmen. har påpekat bör sådan rätt ges för värme som levererats för förbrukning vid fram- ställning av produkter som avses i 6 a kap. 1 § 6. Värmetillförsel från en extern leverantör kan också ske till andra industriella processer, vars bränsleförbrukning omfattas av full skattebefrielse. Det kan röra sig om t.ex. olika metallurgiska processer, även om de höga temperaturer som krävs i dessa processer oftast gör fjärrvärme till ett mindre lämpligt alternativ. Även sådana värmeleveranser bör dock, i den mån de före- kommer, omfattas av de utvidgade möjligheterna till skatteåterbetalning. Med s.k. hjälpförbrukning av el som sker i samband med värme- produktionen avses t.ex. drift av pumpar och fläktar som i och för sig är nödvändiga för att driva en värmeanläggning men som inte kan anses direkt användas för värmeproduktion. Skatt på sådan hjälpförbrukning får , enligt tolkning av gällande rätt i sina rekommen- dationer RSV Sp 1999:1, avsnitt 12, inte räknas med i det skattebelopp som kan återbetalas vid externa värmeleveranser till tillverknings- industrin eller för växthusuppvärmning. Regeringen finner för närva- rande inte skäl att lägga fram förslag till en sådan lagändring som Plast- & Kemiföretagen och Svensk Fjärrvärme yrkat. Förslaget föranleder ändringar i 9 kap. 5 § LSE (jfr punkten 2 av övergångsbestämmelserna). I syfte att uppnå överensstämmelse med gemenskapsrätten införs en energiintensitetsbedömning som ett grundläggande kriterium för vilka företag som har rätt till skattenedsättning enligt 9 kap. 9 § lagen (1994:1776) om skatt på energi. Beräkningarna av om kraven på energiintensitet uppfylls kan visserligen innebära en något ökad börda för de berörda företagen och . kan konstateras att den nya regeln bygger på uppgifter som företagen lämnar till , varför den administrativa bördan för både företagen och verket sammantaget blir låg. Regeringen har således bemödat sig om att utforma ett system som i möjligaste mån undviker dubbelarbete vid framtagandet av nödvändiga uppgifter. Enligt bedömning medför förslaget att ett tiotal växthusföretag, som får skattened- sättning enligt 0,8-procentsregeln, går miste om denna nedsättning då de inte längre uppfyller kravet på energiintensitet. Beloppsmässigt rör det sig dock i samtliga dessa fall om endast en skattenedsättning på några som inte kommer företaget till godo. Övriga företag, som får nedsättning av koldioxidskatten genom 0,8-procentsregeln, bedöms uppfylla de nu föreslagna kraven på energiintensitet. De ändringar av förfarandereglerna som föreslås berör aktörer som i flertalet fall är skattskyldiga för energiskatter och bedöms inte i någon högre grad öka företagens arbetsbörda. Vid utformningen av det sätt som föreslagna fall av skattebefrielse skall komma företagen till del, har regeringen särskilt beaktat den administrativa bördan för före- tagen. Sålunda föreslås i flera fall undantag från skatteplikt och inte av- drag i deklaration eller återbetalning av betald skatt. Den tidsgräns , beträffande när ansökan om återbetalning av skatt enligt olika punktskattelagar skall lämnas till , ändras till . Detta är en förbättring för sökandena som ges ökade möjlig- heter att ta tillvara sin rätt. Förslaget om beskattning av externt producerad värme som används i viss industriell verksamhet är positivt ur företagens synvinkel, så till vida att konkurrenssnedvridningen mellan olika former av värmeproduktion minskas. Förslagen om utvidgad skattefrihet för bränslen i metallurgiska och mineralogiska processer innebär minskad risk för konkurrenssnedvrid- ningar, dels i förhållande till aktörer i andra länder där bränslen för aktuell användning endast undantagsvis beskattas, dels mellan liknande processer. I allt väsentligt sker en miljöstyrning som motsvarar den hit- tillsvarande skatten genom att EU:s system för handel med utsläppsrätter omfattar de berörda anläggningarna. Övriga förslag bedöms inte ge upp- hov till några särskilda miljöeffekter. Förslagen som gäller beskattning av bränslen får offentligfinansiella effekter på vissa områden. Förslagen som avser en utvidgad skattefrihet till samtliga skattepliktiga bränslen som används i metallurgiska pro- cesser samt en anpassning av betydelsen av begreppet metallurgisk pro- cess innebär marginella offentligfinansiella effekter. Anledningen är att bränslena används inom anläggningar som omfattas eller kommer att om- fattas av EU:s handelssystem med utsläppsrätter. I budgetpropositionen (prop. 2005/06:1) föreslogs att koldioxidskatten slopas helt för de bränslen som förbrukas i industrianläggningar samt för högeffektiv kraftvärme som omfattas av handelssystemet. Koldioxidskatten för bränslen som förbrukas i övriga anläggningar i energisektorn föreslogs sättas ned med belopp som motsvarar per kg koldioxid. Budget- försvagningen bedömdes till i prop. 2005/06:1. har dock ännu inte kunnat behandla lagförslaget eftersom det först måste godkännas av kommissionen från statsstödssynpunkt. Enligt ekonomiska vårproposition (prop. 2005/06:100) är avsikten fortfarande att koldioxidskatten skall slopas för bränslen som förbrukas i anläggningar som omfattas av utsläppshandel, men åtgärden senareläggs till . Det är regeringens bedömning att , sedan erforderligt statsstödsgodkännande erhållits, kan ta upp förslaget till fortsatt behandling med tillämpning i enlighet med vad som aviserats, d.v.s. (se prop.2006/07:1). I och med den handelsperiod för utsläppsrätter som inleds 2008 skall en breddad definition tillämpas av vilka förbränningsanläggningar som skall ingå i handelssystemet (se prop. 2005/06:184 s. 83 ff., bet. 2005/06:MJU15, rskr. 2005/06:343, SFS 2006:645). Budgetförsvagningen beräknas till när antalet anläggningar som omfattas av utsläppshandel ökar (se prop. 2006/07:1).