prop · GT03110 · 2006-03-22 00:00:00 — Barnperspektivet skall finnas med inom alla prioriterade arbetsområden i handlingsplanen. har åtagit sig att följa FN:s konvention om bar- nets rättigheter. sätter barnets mänskliga rättigheter, intressen och behov i centrum. Den genomsyras av tanken att barn skall respekteras och att samhällets insatser skall utgå från vad som är bäst för barnet. Insatser inom ramen för den generella välfärdspolitiken är basen för att förverkliga intentioner. Det är i dessa samman- hang särskilt viktigt att uppmärksamma det funktionshindrade barnets rätt att i första hand få vara barn, med liknande behov och intressen som varje flicka och pojke i allmänhet har under uppväxten. Till detta kom- mer att barn med funktionshinder dessutom har särskilda behov av stöd för att kompensera sina funktionsnedsättningar. Situationen för barn med funktionshinder uppmärksammas i högre grad än tidigare och flera studier där barnen själva och deras familjer får komma till tals har gjorts . Regeringen avser att överlämna en skrivelse med redogörelse för regeringens barnpolitik till . I skrivelsen redovisas åtgärder för barns och ungas rättigheter och intres- sen inom olika områden som rör deras liv. I skrivelsen ingår även redo- visningar som avser barn med funktionshinder. Den svenska ungdomspolitiken utgår från fyra perspektiv; resurs-, rättighets-, självständighets- och mångfaldsperspektivet. Mångfaldsper- spektivet innebär att all offentlig verksamhet för ungdomar bör bejaka mångfalden och sträva efter lika rättigheter och möjligheter för alla oavsett t.ex. socioekonomisk bakgrund, kön eller funktionshinder. Det handikappolitiska arbetet skall inriktas särskilt på att ge barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder förutsättningar för självständighet och självbestämmande. För att barn och ungdomar med funktionshinder skall ha samma möjligheter som andra och kunna ta del av sina rättigheter krävs att den omgivande miljön och samhället i stort är tillgängligt. Det är viktigt att det beaktas att även föräldrar kan ha funktionshinder och att ställen där barn vistas, till exempel lek- och idrottsplatser, fritidslokaler eller trafikmiljön är så tillgänglig som möjligt. Även hjälp- medel för lek spelar en central roll för utveckling och möjligheter till delaktighet för barn med funktionshinder. Det är särskilt viktigt att till- gängligheten beaktas i utbildningssituationen. Föräldrar till barn med omfattande funktionshinder har stort behov av stöd och insatser för att få familjens vardag att fungera. Det finns tecken på att familjens totala omsorgsansvar för barn med funktionshinder har ökat. Flera studier visar att många föräldrar saknar en samlad information om vilka stödinsatser som finns och vart man kan vända sig. Stödet och insatserna skall vara utformade så att de passar hela familjen vilket bl.a. innebär individuella lösningar, ett begränsat antal inblandade personer och att insatser samordnas. Regeringen kommer att särskilt uppmärk- samma barnfamiljernas situation framöver. Det har blivit alltmer uppenbart att kvinnor och män inte är delaktiga på samma villkor, att möjligheterna till inflytande inte är desamma för båda könen och att självständighet och oberoende inte har samma innebörd för kvinnor med funktionshinder som för män. Kvinnors och mäns roller och livsvillkor skiljer sig också åt på många sätt. Det innebär att regler, ruti- ner, bedömningar och lagtolkningar får olika konsekvenser för kvinnor respektive män. Det gäller också i hög grad flickor/kvinnor och pojkar/män med funktionshinder. Den samlade kunskapen om jämställd- hetsperspektiv på handikappfrågorna måste öka och jämställdhets- perspektivet skall genomsyra det fortsatta arbetet med att genomföra handlingsplanen. Detta är inte bara en rättvisefråga utan handlar också om att höja kvaliteten i de insatser som görs. Kunskap om de skillnader som finns mellan flickor och pojkar, kvin- nor och män, skulle öka om det statistiska underlaget förbättrades. För att statliga och kommunala myndigheter skall kunna planera och prioritera åtgärder för att rätta till brister i verksamheten behöver de kunskap om de skillnader som finns mellan könen. En rad myndigheter har därför fått i uppdrag av regeringen i regleringsbreven att på olika sätt beakta och analysera kvinnors och mäns villkor. Så skall t.ex. i sin verksamhet belysa, analysera och beakta kvinnors och mäns villkor i förhållande till de jämställdhetspolitiska målen och verka för att jäm- ställdhetsperspektivet och de kunskaper som genereras vid jämställd- hetsanalyserna integreras i det praktiska arbetet hos huvudmännen. skall i sin redovisning av diskriminerings- ärenden beskriva hur många av dessa som rör kvinnor respektive män och flickor respektive pojkar. Handisam skall också särskilt följa upp jämställdheten inom handikappolitiken och uppmärksamma skillnader i levnadsvillkor för kvinnor och män med funktionshinder. uppmärksammade, inom ramen för en undersökning , brister i kommunernas beredskap för att ta emot våldsutsatta kvinnor med funktionshinder. Insatserna för att bekämpa hot och våld mot kvinnor måste kontinuerligt utvecklas och förstärkas. För att stärka bl.a. kommunernas insatser till våldsutsatta kvinnor och deras barn föreslog regeringen och samarbetspartierna i budgetpropositionen en satsning om . Inom ramen för dessa medel skall behoven hos våldsutsatta kvinnor med funktionshinder sär- skilt uppmärksammas. Regeringen har även tillsatt en särskild utredare för att se över stöd till våldsutsatta kvinnor och deras barn. Enligt regeringens bedömning behövs ytterligare fokus på insatser för våldsutsatta kvinnor som är dubbelt utsatta, till exempel kvinnor med missbruksproblem, kvinnor med funktionshinder och flickor med ut- ländsk bakgrund. överlämnar regeringen propositionen Makt att forma samhället och sitt eget liv nya mål i jämställdhetspolitiken (prop. 2005/06:155) till . Det övergripande målet för jämställdhets- politiken föreslås vara att kvinnor och män skall ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Regeringen framhåller i propositionen att målet gäller för alla människor i olika livssituationer och skeden i livet. Det gäller oberoende av ålder, etnicitet, sexuell läggning, funk- tionshinder eller var i landet man bor. Några av de åtgärder som redo- visas i denna skrivelse återkommer också i jämställdhetspropositionen. Med handlingsplanen för handikappolitiken infördes en struktur för det handikappolitiska arbetet. Betoningen ligger på att identifiera och undan- röja hinder, förebygga och bekämpa diskriminering och att ge barn, ung- domar och vuxna med funktionshinder förutsättningar för självständighet och självbestämmande. Förslag till åtgärder inom diskrimineringso- mrådet presenteras framförallt i skrivelsen En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 20062009 (skr. 2005/06:95). Arbetet inom handikappolitiken knyts därmed också allt närmare arbetet med att skydda och främja mänskliga rättigheter. Regeringen bedömer att det är viktigt att det fortsatta arbetet följer denna struktur för att nå resultat. Arbetet måste ske metodiskt och kommer att ta att genomföra. Ökat fokus på självständighet och inflytande En grundläggande del i perspektivskiftet är att människor med funktions- hinder skall ha ökat inflytande över det stöd och den service man är beroende av. Samhällets stöd och service är till för dem som behöver det. Det är en självklar rättighet att kunna ha inflytande över det stöd och service man är beroende av. Personer med funktionshinder och handi- kapporganisationerna besitter kunskap som är viktiga att ta till sig i verk- samheterna. hamnar den med funktionshinder i ett maktunderläge gentemot personal och beslutsfattare. Att få ökat ansvar och inflytande över sin egen situation är också centralt i många insatser, t.ex. rehabilitering. var det inte ovanligt att kvinnor och män med funktionshinder kunde ställas inför det faktum att beslut fattades utan samråd med den berörde. Detta är inte förenligt med den moderna handikappolitiken. Personliga ombud för personer med psykiskt funk- tionshinder är ett exempel på insats som skapar förutsättningar för enskilda att ta makten över sina liv. Rätten till självständighet och infly- tande över sin situation är särskilt viktig när det gäller barn med funk- tionshinder. Barn med funktionshinder löper ofta större risk för att bli begränsade i sin självständighetsprocess. Att få leka och pröva sig fram är en del av utvecklingsprocessen mot att bli självständig. Därför är det viktigt att barns miljöer, t.ex. lekplatser, är tillgängliga för alla. Samhäl- lets stöd, t.ex. personlig assistans, måste utformas så att det bidrar till frigörelse och självständighet och inte inskränker den. Regeringen kom- mer successivt att se över, analysera och vidta åtgärder för att de indivi- duella stöden skall leva upp till målsättningarna att skapa förutsättningar för människor med funktionshinder att bli självständiga och delaktiga på samma sätt som människor utan funktionshinder. Arbetet med att införliva handikapperspektivet i all verksamhet är något som måste pågå kontinuerligt. Det behövs ständig inventering och identi- fiering av de hinder som finns. Det är väsentligt att metoderna för att integrera handikapperspektivet i ordinarie verksamhet utvecklas för att arbetet skall få genomslag. Personer med funktionshinder har olika förutsättningar beroende på en mängd olika faktorer. Dels för att olika former och grader av funktions- nedsättningar i varierande utsträckning påverkar den enskildes liv. Dels för att faktorer som kön, social eller ekonomisk situation påverkar enskilda personers möjligheter i samhället. Att ha utländsk bakgrund kan också påverka möjligheterna. Språksvårigheter kan skapa hinder såväl i kontakter med myndigheter som i sökande efter information om stöd och service för personer med funktionshinder. Handikapperspektivet får inte innebära en utslätning som döljer det faktum att situationen ser olika ut för olika grupper och för individer med olika funktionshinder. Handlingsplanen omfattar alla personer med någon form av funktionshinder, såväl de som är synliga som de som är mer dolda för omgivningen. I själva arbetsmetodiken ligger att identifiera de hinder som finns och det stöd som kan behövas. Detta innebär även att i så hög grad som möjligt välja generella lösningar, som fungerar för så många som möjligt. Särskilda lösningar skall vara komplementet och inte huvudalternativet. Lösningar måste bygga på kunskaper om såväl miljö som de olika faktorer som sammantaget påverkar individens förutsätt- ningar. Politikens inriktning måste även få genomslag i de verksamheter som traditionellt har arbetat med insatser för personer med funktionshinder. För dessa verksamheter kan det ibland vara lätt att fortsätta arbeta efter upparbetade metoder och målsättningar. Det internationella samarbetet måste utvecklas. Globaliseringens verk- ningar slår igenom i allt högre grad. Därför blir det allt viktigare att tillsammans med andra länder arbetar för att handikappfrågorna stärks i det internationella samarbetet. skall vara pådrivande i det internationella arbetet och deltar i arbetet med en FN- konvention för funktionshindrades åtnjutande av de mänskliga rättig- heterna. I de olika EU-processerna gäller målsättningen att genom stärkt samarbete få gehör för ett svenskt synsätt på handikappfrågorna. Andra forum för ett utvecklat samarbete i handikappfrågorna är inom och . Många aktörer måste engageras För att genomföra handikappolitikens målsättningar krävs engagemang från många aktörer i olika delar av samhället. Sektorsmyndigheternas omvärldsanalyser har visat på komplexiteten och de faktorer som avgör de förutsättningar kvinnor och män med funktionshinder har. Många av de viktigaste besluten som berör människor med funktionshinder fattas på nivå. Det är viktigt att handikapperspektivet får tydligare genomslag på nivå. En framgångsfaktor är att respektive sektorsmyndighet arbetar gentemot sina nyckelaktörer på regional och lokal nivå. Verktyg som är särskilt anpassade för lokal och nivå kan behöva utvecklas i det handikappolitiska arbetet. Här kan det arbete som har bedrivits på statlig nivå med exempelvis tillgänglighet tjäna som exempel. Ökat fokus på arbetsmarknad och utbildning Regeringen menar att det är angeläget att särskilt sätta fokus på förutsättningarna för att personer med funktionshinder skall få samma möjligheter till utbildning och arbete som andra. Regeringen avser bl.a. att tillsätta en utredning för att göra en kartlägg- ning och analys av de insatser samhället erbjuder. Generellt sett har människor med funktionshinder svag förankring på arbetsmarknaden. Andelen arbetslösa är högre bland kvinnor än bland män. har arbetsmarknadssituationen för personer med funktions- hinder försämrats. Regeringen har funnit det viktigt att höja ambitio- nerna. Nya insatser har tillkommit liksom höjningar av lönebidraget. Arbetsmarknadspolitiken kan dock inte ensam förbättra situationen för personer med funktionshinder, utan en rad olika åtgärder behövs. Utbild- ningsnivån behöver höjas eftersom den är generellt lägre för personer med funktionshinder jämfört med befolkningen i övrigt. En viktig fråga för framtiden är att fler personer med funktionshinder ges möjlighet att utbildas inom högskolan. Arbetet med att förebygga och bekämpa dis- kriminering är prioriterat av regeringen liksom att förbättra tillgänglig- heten i samhället. Funktionshindrades rättigheter en del av arbetet för mänskliga rättigheter. I handlingsplanen togs tydlig ställning för att handikappolitiken skall bedrivas ur ett medborgarperspektiv. Människor med funktionshinder skall åtnjuta samma rättigheter och skyldigheter som andra. För att detta skall ske är det väsentligt att människor med funktionshinder garanteras de mänskliga rättigheterna. Regeringen menar att det är viktigt för genomförandet av handikapp- politiken att arbetet sker i nära samverkan med arbetet för mänskliga rättigheter. På detta sätt ökar förutsättningarna för att båda frågorna får genomslag. Det finns ett stort värde i att arbeta samordnat i stället för parallellt, t.ex. när det gäller diskrimineringsfrågor. Inom ramen för arbetet med mänskliga rättigheter skall handikapperspektivet vara en naturlig del i den kunskap och i de verktyg som utvecklas. Därför har regeringen i En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 20062009 (skr. 2005/06:95) lagt fram en rad förslag för att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna i . Det handlar också om att stärka samordningen och höja kunskapen och medvetenheten om mänskliga rättigheter. En av de viktigaste målsättningarna är att bekämpa diskriminering. Samordningen av handikappolitiken skall stärkas och förtydligas Handikappolitik är ett sektorsövergripande politikområde, vilket innebär att de handikappolitiska målen skall integreras inom andra politikom- råden. Därför måste arbetet samordnas. Inom har samordningsansvaret. En särskild interdepar- temental arbetsgrupp har i uppdrag att genomföra den nationella hand- lingsplanen. Samordningsansvaret för handikappolitiken innebär dels att bevaka det arbete som pågår och dels att vara pådrivande. I ansvaret lig- ger även att driva på inom olika områden för att de handikappolitiska målen genomförs inom respektive politikområde. Det är också viktigt att höja kunskapen och medvetenheten om hur handikapperspektivet skall införlivas inom olika politikområden. samord- ningsansvar skall bl.a. förtydligas. För att stärka samordningen har Handisam inrättats . Handisams uppgifter är bl.a. att samordna och stödja sektorsmyndig- heternas arbete, att utvärdera, förse regeringen med underlag för styr- ningen mot de handikappolitiska målen och stödja myndigheter och andra aktörer bl.a. genom riktlinjer och kunskapsspridning. Utvärdering av den handikappolitiska utvecklingen Arbetet med handikappolitiken förutsätter såväl löpande utvärdering som uppföljning. Inom de olika politikområdena utvecklas indikatorer för uppföljning och utvärderingar genomförs. Inom ramen för sektors- ansvaret har i uppdrag att arbeta för att levnadsförhållan- den för personer med olika funktionshinder systematiskt skall kunna beskrivas . Inom trafikområdet görs regelbundna mät- ningar av hur många personer med funktionshinder som nyttjar de olika trafikslagen. Inom arbetsmarknadspolitiken gör och kontinuerliga uppföljningar av arbetsmark- nadssituationen för personer med funktionshinder. har genomfört enkäter till barn och unga med funktionshinder. Dock sak- nas det en samlad uppföljning för hela det handikappolitiska området. Det ser regeringen som en brist och bedömer det angeläget att en sådan samlad uppföljning utvecklas. Myndigheten för handikappolitisk sam- ordning (Handisam) skall därför rapportera till regeringen om den handikappolitiska utvecklingen. Varje sektorsmyndighet bör bidra med underlag och uppföljningar inom sitt ansvarsområde. Indikatorer och nyckeltal som kan följas över tiden skall samlas in och utvecklas i sam- råd med sektorsmyndigheterna i den mån de saknas. Den kunskap som har i uppdrag att ta fram om levnadsvillkoren för perso- ner med funktionshinder skall bl.a. vara en del i Handisams uppföljning. Det skall göras regelbundna uppföljningar av de åtgärder som vidtagits i riktning mot måluppfyllelse inom respektive politikområde. Inför nästa uppföljning av handlingsplanen skall Handisam i samverkan med sek- torsmyndigheterna göra en fördjupad analys och utvärdering av handi- kappolitiken. Den fördjupade analysen skall innefatta analys och gransk- ning av levnadsvillkoren för personer med funktionshinder, samhällets samlade insatser samt förslag till nya insatser och åtgärder. Löpande upp- följning och utvärdering är viktiga redskap för att utveckla sektors- ansvaret. 4 Övergripande åtgärder i handlingsplanen 4.1Handisam ny myndighet för handikappolitisk samordning I den första uppföljningen av handlingsplanen som redovisades till riks- dagen konstaterade regeringen att det fanns ett behov av en över- syn av myndighetsstrukturen inom det handikappolitiska området (skr. 2002/03:25). I och med att Myndigheten för handikappolitisk sam- ordning (Handisam) bildades har en samlad samord- nings- och stödfunktion skapats. Myndigheten skapades genom att befintliga myndigheter inom sektorn omstrukturerades. Eftersom utbildningsstöd (Sisus) avvecklades som självständig myndighet, förblir antalet myndigheter inom området oförändrat. Handisams verksamhet är i stora delar knuten till de övergripande åtgärder som presenterades i handlingsplanen. Myndighetens roller kan Skr. 2005/06:110 sammanfattas till följande: Strategisk: Förse regeringen med underlag för styrningen mot de han- dikappolitiska målen. Samordnande: Samordna och stödja framför allt sektorsmyndigheter- nas arbete. Utvärderande: Utvärdera handikappolitiken utifrån ett tvärsektoriellt perspektiv i samverkan med andra myndigheter. Pådrivande: Huvudsakligen genom att utveckla riktlinjer för tillgäng- lighet där staten genom sina myndigheter skall vara ett föredöme. Stöd- och genomföranderoll: Stödja olika aktörer genom bl.a. kun- skapsspridning. Till myndighetens uppgifter hör även att bevaka och rapportera om den internationella utvecklingen samt vara behjälplig att uppfylla åtaganden inom ramen för skyddet av de mänskliga rättigheterna. I det arbetet bör ingå att utarbeta metoder för antidiskrimineringsstrategier i enlighet med regeringens skrivelse En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 20062009 (skr. 2005/06:95). Det är viktigt att påpeka att Handisams uppgifter inte fråntar någon annan myndighet deras ansvar för handikappolitiken. Mål och åtgärder enligt handlingsplanen (prop. 1999/2000:79): Ett nationellt tillgänglighetscenter för rådgivning, kunskapsuppbyggnad, utveckling och samverkan skapas. Med den nationella handlingsplanen föreslogs att handikappolitiken skall inriktas mot att identifiera och undanröja hinder för funktionshindrade medborgares möjligheter till full delaktighet och jämlikhet i samhället. Ett av de främsta hindren är bristande tillgänglighet. Statliga myndig- heter fick ansvar att gå före i utvecklingen mot ett tillgängligt samhälle. För att stödja utvecklingen fick () resurser för att bilda ett nationellt tillgänglighetscenter. Uppgiften var att fungera som samordnande, stödjande, rådgivande och pådrivande i arbetet för att göra samhället tillgängligt. Verksamheten som HO bedrivit inom ramen för det nationella till- gänglighetscentret har som en följd av att Handisam bildades övergått till den nya myndigheten. Myndighetens uppdrag inom tillgänglighetsom- rådet innebär att den skall stimulera och driva på utvecklingen mot ett tillgängligare . Handisam skall också följa myndigheters, kom- muners och andra samhällsaktörers utveckling inom tillgänglighetsom- rådet. Riktlinjer och kunskapsspridning om tillgänglighet HO fick i uppdrag att till ta fram ett underlag om krav på tillgänglighet för personer med funktionshinder till myndigheternas lokaler, information och övrig verksamhet. Detta ledde till att HO gav ut Riktlinjer för en tillgänglig statsförvaltning . I arbetet med att följa tillgänglighetsarbetet har behovet av att integrera jämställdhets- perspektivet uppmärksammats. För att förbättra informationen om till- gänglighet har en särskild webbplats öppnats. Här finns information, tips och råd om tillgänglig kommunikation och information, tillgängliga byggnader och utemiljö samt annan information som behövs för att göra verksamheten tillgänglig. Stöd till och uppföljning av sektorsmyndigheternas arbete HO fick i uppdrag att genom stöd och samordning bidra till att sektorsmyndigheterna kan definiera sina roller i relation till de handi- kappolitiska målen och redovisa förslag på etappmål. HO har haft löpande dialog och möten med sektorsmyndigheterna och har lämnat en lägesrapport för hur de olika sektorsmyndigheterna har bedri- vit arbetet. Handisam har övertagit ansvaret för detta arbete. Samlad bedömning och fortsatta insatser Staten skall vara ett föredöme och gå före i utvecklingen. För att uppnå resultat krävs också kunskap om vad man skall göra. De riktlinjer som HO tog fram har lett till ökad kunskap bland statliga myndigheter och andra samhällsaktörer om hur man kan arbeta för en ökad tillgänglighet. hade HO inom ramen för arbetet i tillgänglighetscentret i uppdrag att arbeta fram en metod för att följa tillgänglighetsarbetet i kommunerna. Handisam kommer att slutföra arbetet, som kommer att ha betydelse för de fortsatta insatserna inom tillgänglighetsområdet. Mål och åtgärder enligt handlingsplanen (prop. 1999/2000:79): Statliga myndigheter bör integrera handikapperspektivet i den ordinarie verksamheten. Myndigheterna bör se till att lokaler, verksamhet och information är till- gängliga för personer med funktionshinder. Handlingsplaner skall upp- rättas för detta. Myndigheternas ansvar för tillgängligheten Myndigheternas skyldigheter på det handikappolitiska området har regle- rats i förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken. Förordningen, som började gälla , föreskriver att de statliga myndigheterna skall utforma och bedriva sin verksamhet med beaktande av de handikappoli- tiska målen och särskilt verka för att deras lokaler liksom deras verksam- het och information är tillgänglig. För att uppfylla de krav som ställs i förordningen skall myndigheterna göra inventeringar av de hinder som skapar otillgänglighet och upprätta handlingsplaner. Ett konkret verktyg i detta arbete är de riktlinjer för en tillgänglig statsförvaltning som () tagit fram i samråd med myndigheterna. HO har på regeringens uppdrag genomfört årliga uppföljningar , av de statliga myndigheternas arbete med att integrera handi- kapperspektivet i sina verksamheter. En majoritet av myndigheterna har eller håller på att ta fram handlingsplaner för tillgänglighet.