prop · GT03106 · 2006-03-01 00:00:00 — Sammanfattning: och har accepterat gällande regelverk på området för ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer och kommer att anta nya lagar som träder i kraft vid anslutningen. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Bakgrund: För att bestämmelserna om fri rörlighet för personer skall omfatta även yrken som är reglerade i det mottagande landet krävs att medlemsstaterna erkänner varandras yrkeskvalifikationer. Dessa kvalifikationer definieras i regel genom krav på särskilda examens- eller kompetensbevis. Med stöd av artiklarna 47 och 52 i EG-fördraget har rådet antagit ett stort antal direktiv som syftar till ömsesidigt erkännande av sådana examens- och kompetensbevis. Direktiven utgörs dels av sektorsdirektiv, som omfattar vissa yrken, dels av två mer generella direktiv, som omfattar alla övriga yrken. Sektorsdirektiven innebär att medlemsstaterna har harmoniserat sin lagstiftning på respektive yrkesområde samt antagit gemensamma regler för utbildningarnas omfattning och, i några fall, för deras närmare uppläggning. Dessa direktiv omfattar följande yrkesgrupper: läkare, tandläkare, sjuksköterskor i allmän hälso- och sjukvård, farmaceuter (apotekare), barnmorskor, veterinärer och arkitekter. För läkare finns förutom regler för samordningen av grundutbildningen också gemensamma regler för allmänpraktiserande läkare samt för vissa specialister. Vidare finns ett direktiv som reglerar tillträde till ett stort antal verksamheter inom handel, hantverksyrken och vissa tjänsteområden (och rådets direktiv /42/EG av om införande av en ordning för erkännande av kvalifikationer för de former av yrkesverksamhet som omfattas av direktiven om liberalisering och övergångsåtgärder samt om komplettering av den allmänna ordningen för erkännande av kvalifikationer). Detta direktiv reglerar de krav, som en medlemsstat har rätt att ställa när det gäller tillträde till ovan nämnda yrkesverksamheter i form av kvalifikationer som förvärvats genom yrkeserfarenhet i en annan medlemsstat. Vidare kan krav ställas på allmän kommersiell kunskap, krav på vandel och konkursfrihet. Slutligen finns också två mer generella direktiv, som omfattar alla övriga yrken som är reglerade (rådets direktiv /48/EEG av om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar studier och rådets direktiv /51/EEG av om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv /48/EEG). Syftet med direktiven är att möjliggöra för en medborgare i en medlemsstat att utöva ett i en annan medlemsstat reglerat yrke. Detta skall enligt direktiven medges under förutsättning att personen i fråga har rätt att utöva samma eller motsvarande yrke i sitt hemland. Advokatyrket omfattas av dessa generella direktiv när det gäller rätten att bli fullt erkänd som advokat i enlighet med värdlandets lagar. Därutöver finns ytterligare två direktiv för advokater. Det ena gäller friheten att tillhandahålla tjänster och det andra är ett s.k. etableringsdirektiv som ger rätt att etablera sig som advokat i ett annat medlemsland under sitt hemlands titel på samma villkor som värdlandets egna advokater. Förhandlingsresultatet: och har accepterat gällande regelverk på området och kommer att anta nya lagar som träder i kraft vid anslutningen. De nya medlemsstaterna har också varit tvungna att anpassa de utbildningar som omfattas av sektorsdirektiven till de gällande direktiven. I många fall har omfattande förändringar varit nödvändiga. Samtliga nya utbildningar har ännu inte kommit igång och därmed dröjer det innan personer med de nya utbildningarna, som helt uppfyller direktivens krav, kommer ut på arbetsmarknaden. Genom att ytterligare två länder ansluts till unionen tillförsäkras dessa medborgare rätten att få sina yrkeskvalifikationer erkända i på samma villkor som övriga EU-medborgare, liksom svenska medborgare ges motsvarande rättigheter i de nya medlemsstaterna. Flera medlemsstater har tvingats genomföra radikala förändringar av vissa utbildningar, som omfattas av de särskilda s.k. sektorsdirektiven, eftersom de inte har uppfyllt de minimikrav som uppställts i direktiven. godkänner inte många av de äldre yrkeskvalifikationerna utan kräver mer eller mindre omfattande kompletteringsutbildningar. Genom utvidgningen blir skyldigt att godkänna personer med äldre utbildningar, främst inom hälso- och sjukvårdssektorn, som har viss angiven yrkeserfarenhet. Sammanfattning: när det gäller samordningen av medlemsstaternas sociala trygghetssystem kommer att gälla i och från anslutningsdagen. Remissinstanserna: anför att erfarenheterna av den senaste utvidgningen med tio nya medlemsstater leder till bedömningen att och anslutning inte kan medföra Prop. 2005/06:106 några särskilda konsekvenser för socialförsäkringen. Bakgrund: Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpning av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen innehåller regler som samordnar medlemsstaternas sociala trygghetssystem. Reglerna gäller för personer som omfattas eller har omfattats av en eller flera medlemsstaters sociala trygghetssystem. Reglerna innebär bl.a. att man inte skall gå miste om förmåner eller rättigheter som har tjänats in i ett annat medlemsland. Förordningen ger också dessa personer rätt till likabehandling med landets egna medborgare i fråga om social trygghet. Förordningen syftar inte till att harmonisera medlemsstaternas system för social trygghet. Rådets förordning (EG) nr 859/2003 av om utvidgning av bestämmelserna i förordning (EEG) nr 1408/71 och förordning (EEG) nr 574/72 till att gälla de medborgare i tredje land som enbart på grund av sitt medborgarskap inte omfattas av dessa bestämmelser, ger tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i ett medlemsland rätt till likabehandling med EU-medborgare i förhållande till reglerna i förordningen (EEG) nr 1408/71. Förhandlingsresultatet: och har accepterat att tillämpa regelverket från och med anslutningsdagen. Stora krav ställs därmed på de nya medlemsstaterna att stärka de administrativa förutsättningarna för samordning i enlighet med förordningen (EEG) nr 1408/71. 7.3Etableringsfrihet och fri rörlighet för tjänster Sammanfattning: Såväl som har fått övergångsperioder när det gäller att uppfylla miniminivån i investerarskyddsdirektivet, t.o.m. och t.o.m. . övergångsperiod som och har fått i fråga om miniminivån på deras investerarskydd kan föranleda att Finans- inspektionen måste informera svenska konsumenter om denna begränsning i investerarskyddet när det gäller vissa värdepapperstjänster från företag i de nya medlemsstaterna. Bakgrund: Den fria rörligheten för tjänster grundas på artikel 49 i EG- Den sekundärrättslagstiftning som finns på området rör främst På bankområdet har en rad direktiv antagits för att genomföra den inre marknaden för banktjänster. bestämmelser om etablering av verksamhet och drivande av gräns- överskridande verksamhet inom EU samt grundläggande regler om tillsynen av kreditinstitut. Det finns även gemensamma regler om startkapital för drivande av denna typ av verksamhet och om kapitaltäckning för såväl kreditrisker som marknadsrisker. regler för att förhindra engagemang mot en kund. Med undantag för reglerna om kapitaltäckning för marknadsrisker har de gemensamma reglerna sammanförts i ett direktiv, och rådets direktiv /12/EG av om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (kreditinstitutsdirektivet). Särskilda redovisningsregler för kreditinstitut finns i rådets direktiv /635/EEG av om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finansiella institut. Det finns också ett direktiv om garanti av insättningar, nämligen och rådets direktiv /19/EG av om system för garanti av insättningar (insättningsgarantidirektivet), enligt vilket det skall finnas insättarskydd upp till en viss miniminivå () i alla medlemsstater. Vad gäller försäkringsområdet antogs inom liv- och skadeförsäkringsområdet direktiv som innebar en minimiharmonisering av reglerna om auktorisation och övriga krav som skall gälla för etablering i medlemsstaterna. Dessa direktiv följdes under slutet av 1980- talet och av direktiv som innehåller regler om möjligheten att sälja försäkringar över nationsgränserna utan etablering i mottagarlandet (gränsöverskridande verksamhet). Slutligen antogs direktiv vars målsättning var att genomföra en inre marknad på försäkringsområdet. Direktiven syftade till att genomföra principerna om en enda auktorisation och om hemlandstillsyn. Dessa direktiv har kompletterats och ändrats . De direktiv som avser livförsäkring har numera sammanförts till ett enda direktiv. Det finns också regler om redovisning i försäkringsföretag och om tillsyn av försäkringsgrupper. När det gäller försäkringsförmedlare finns gemensamma regler som innebär att en försäkringsförmedlare som är registrerad i en medlemsstat får etablera sig och driva gränsöverskridande verksamhet i andra medlemsstater. Genom och rådets direktiv /41/EG av om verksamhet i och tillsyn över tjänstepensionsinstitut införs en gemensam reglering av sådana institut som inrättats utifrån syftet att tillhandahålla tjänstepension. På trafikförsäkringsområdet finns fem direktiv (i direktiven används benämningen motorfordonsförsäkring). I de tre första direktiven regleras skyldigheten att ha försäkring för motordrivna fordon samt ges närmare bestämmelser om försäkringens omfattning. Det fjärde direktivet, som genomförts i svensk rätt genom lagstiftning som trätt i kraft , innehåller särskilda bestämmelser som syftar till att göra det enklare att få ersättning från en trafikförsäkring för en skada som inträffat i ett annat land än det där den skadelidande är bosatt. Ett femte direktiv antogs . För att förverkliga den inre marknaden på värdepappersområdet antogs ett direktiv om investeringstjänster inom värde- pappersområdet. Direktivet, som omfattade värdepappersföretag, ersattes av och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /611/EEG och 93/6/EEG och och rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv 93/22/EEG, vilket utöver värdepappersföretagen reglerar även Prop. 2005/06:106 marknadsplatserna. För värdepappersföretagen gäller även det tidigare i samband med bankområdet nämnda direktivet om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut. På värdepappersområdet finns även gemensamma regler om upprättande, granskning och spridning av prospekt vid upptagande av värdepapper till handel på en reglerad marknad eller vid erbjudanden av värdepapper till allmänheten. När det gäller skyddet för en investerares tillgångar i investeringsverksamhet finns och rådets direktiv /9/EG av om system för ersättning till investerare (investerarskyddsdirektivet). Direktivet syftar till att skapa ett skydd för investerares tillgångar om ett kreditinstitut eller värdepappersföretag går i konkurs eller på annat liknande sätt sätts ur stånd att fullgöra sina ekonomiska åtaganden. Investerarskyddet skall uppgå till . Slutligen finns gemensamma regler om bl.a. investerings- fondverksamhet, finansiella säkerheter och marknadsmissbruk. Förhandlingsresultat: Såväl som har fått övergångsperioder när det gäller att uppfylla miniminivån i investerarskyddsdirektivet, t.o.m. och t.o.m. . Fri rörlighet för kapital Sammanfattning: och har beviljats en övergångsperiod under vilka övriga EU-medborgare eller juridiska personer inte har rätt att köpa jordbruksfastigheter i dessa Avseende fritidsfastigheter har de båda länderna beviljats en övergångsperiod med motsvarande restriktioner från Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Bakgrund: Fri rörlighet för kapital är en av de fyra friheterna i EG- fördraget och utgör en viktig del av den inre marknadens funktion. fria rörligheten för kapital omfattar dels kapital- och betalnings- överföringar, dels transaktioner avseende tillgångar såsom fastigheter, företag och portföljinvesteringar. Dessutom ingår bestämmelser om betalningssystem och penningtvätt. Fri rörlighet för kapital regleras i artiklarna 5660 i EG-fördraget. Enligt artikel 56 i EG-fördraget skall alla restriktioner för kapitalrörelser eller för betalningar mellan medlemsstaterna samt mellan medlems- staterna och tredjeland vara förbjudna. Förbudet mot begränsningar för kapitalrörelser innebär dock inte att länderna inte kan ha olika kontroller av kapitalrörelser, till exempel för att förhindra lagbrott. Förhandlingsresultatet: Både och har accepterat att tillämpa regelverket i kapitlet med ett par undantag. förhandlingarna i samband med den förra utvidgningen tillämpades en grundläggande princip om att de tio nya medlemsstaterna skulle ges möjlighet att behålla sina nationella regler för Detsamma har gällt vid förhandlingarna med Prop. 2005/06:106 och . Principen för övergångsregler har varit densamma, nämligen att en övergångsperiod bör vara möjlig för förvärv av jordbruksfastigheter och för förvärv av fritidsfastigheter. och har följaktligen beviljats en övergångsperiod under vilka övriga EU-medborgare eller juridiska personer inte har rätt att köpa jordbruksfastigheter (omfattar jordbruks-, skogsbruks- och skogsmark) i dessa länder. Avseende fritidsfastigheter har de båda länderna beviljats en övergångsperiod med motsvarande restriktioner från anslutningsdagen. När det gäller förvärv av fast egendom kan konstateras att i sin förhandling om ett EU-medlemskap fick en övergångsperiod för utländska förvärv av fritidsfastigheter. För vidkommande är bedömningen att övergångsperioderna i huvudsak berör privatpersoner och att inga negativa konsekvenser på detta område uppkommer. Sammanfattning: Förhandlingarna på detta område har rört skyddet för immateriella rättigheter och resulterat i en särskild bestämmelse om parallellimport av läkemedel samt vissa tekniska anpassningar av vissa Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Bakgrund: Det gemensamma regelverket under detta kapitel omfattar associationsrätt, redovisningsrätt och revision samt immaterialrätt. hör även frågor om tillämplig lag för avtalsförpliktelser samt frågor om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på De två sistnämnda frågorna har tidigare reglerats av två konventioner, nämligen Romkonventionen om domstols behörighet och Brysselkonventionen om avtalsförpliktelser. bestämmelserna i dessa konventioner inkorporerats i . Regelverket på området består av ett stort antal direktiv och flera Förhandlingsresultatet: och har accepterat att tillämpa regelverket i detta kapitel från anslutningsdagen med beaktande av vissa övergångslösningar vilka beskrivs nedan. I förhandlingarna med och har skyddet för immateriella rättigheter diskuterats. Diskussionerna har resulterat i en särskild bestämmelse om parallellimport av läkemedel samt vissa tekniska anpassningar i fyra förordningar (rådets förordning (EG) nr 40/94 av om gemenskapsvarumärken, rådets förordning (EG) nr 6/2002 av om gemenskapsformgivning, rådets förordning (EEG) nr 1768/92 av den 18 om införande av tilläggsskydd för läkemedel samt och rådets förordning (EG) nr 1610/96 av 1996 om införande av tilläggsskydd för växtskyddsmedel). Flera läkemedel som har patentskydd i någon nuvarande medlemsstat har inte och kan inte få ett motsvarande skydd i För att patenthavare inte skall lida förluster på grund av Prop. 2005/06:106 detta har i anslutningsfördraget införts en regel som innebär att den som fick patentskydd för ett läkemedel då det inte var möjligt att få motsvarande skydd i någon av de nya medlemsstaterna, skall ha rätt att motsätta sig parallellimport från detta land. Det innebär en rätt att motsätta sig att ett läkemedel, som förts ut på marknaden i en sådan stat av patenthavaren (eller med dennes samtycke), importeras till och marknadsförs i en medlemsstat där patentskyddet gäller. Regeln kallas den specifika mekanismen. Genom förordning (EEG) nr 1768/92 infördes ett särskilt tilläggsskydd för patent på läkemedel. Förordningen innebär i princip att den som har ett läkemedelspatent kan få upp till extra skyddstid för produkten sedan patenttiden löpt ut. En ansökan om tilläggsskydd måste som regel göras från den dag då produkten fick sitt marknadsgodkännande. Ansökningstiden för tilläggsskydd kommer således att ha löpt ut för flera läkemedel när den aktuella förordningen börjar gälla i och . Det har därför införts en möjlighet för patenthavaren att kunna ansöka om tilläggsskydd i de nya medlemsstaterna, även efter den ordinarie ansökningstidens utgång. Motsvarande regler om tilläggskydd finns för patent på växtskyddsmedel. Problemet på varumärkesområdet har rört frågan om hur eventuella konflikter mellan gemenskapsvarumärken och nationella varumärken skall hanteras. Den lösning som har uppnåtts innebär att skyddet för gemenskapsvarumärken utsträcks till de nya medlemsstaterna vid anslutningen. Detta innebär att innehavaren av ett nationellt varumärke i en av de nya medlemsstaterna inte kan få ett gemenskapsvarumärke ogiltigförklarat på grund av förväxlingsrisk men att innehavaren under sådant förhållande har möjlighet att utverka ett förbud mot användning av gemenskapsvarumärket i den nya medlemsstaten. Motsvarande lösning har införts även beträffande gemenskapsformgivningar och nationella formgivningar. Sammanfattning: har begärt övergångslösningar för vissa skattebestämmelser där syftet är att underlätta regional utjämning. Därutöver gäller särskilda övergångsbestämmelser för omstruktureringen Remissinstanserna: LO pekar på den risk som ligger i att har fått regionalt investeringsstöd och strukturstöd. skattebefrielse och investeringsstöd från strukturfonderna leder till omstruktureringar till orter som troligen inte har de ekonomiska förutsättningarna för den verksamheten. Bakgrund: om konkurrens rör frågor om konkurrensbegränsande avtal mellan företag och missbruk av dominerande ställning (artiklarna 8182 i EG-fördraget), statligt stöd till näringslivet (artiklarna 8788 i EG-fördraget), offentliga företag och företag med särskilda rättigheter (artikel 86 i EG-fördraget) samt statliga Prop. 2005/06:106 monopol av kommersiell karaktär (artikel 31 i EG-fördraget). Omfattande sekundärrättsliga bestämmelser finns på konkurrens- respektive statsstödsområdena. De nya medlemsstaterna har ställts inför uppgiften att anpassa den nationella lagstiftningen i berörda delar, bygga upp tillräcklig administrativ kapacitet och säkerställa att regelverket också tillämpas på ett trovärdigt sätt. Förhandlingsresultatet: och har accepterat att tillämpa regelverket inom konkurrensområdet för anslutning. har dock medgivits följande övergångslösningar. Till och med kan behålla vissa undantagsbestämmelser enligt lag om frihandelsområden för företag, förutsatt att berörda företag har tecknat handelskontrakt med berörda områdesförvaltningar före . Undantagsbestämmelserna utgör statsstöd och kan tillämpas såsom regionalt investeringsstöd där maximal stödnivå inte får överstiga av berättigande kostnader. I den mån det är fråga om små eller medelstora företag kan stödnivån vara . För företag som bedriver verksamhet inom motorfordonsindustrin gäller en lägre stödnivå, max av stödberättigande kostnader. Den andra övergångslösningen för avser möjligheten att fortsätta tillämpningen av undantagsbestämmelser från bolagsbeskattning i samband med nya investeringar i vissa regionalt eftersatta områden. är sådana som erhållit s.k. investeringscertifikat före . Bestämmelserna kan tillämpas som längst till i tre av de eftersatta områdena, till i 22 av de eftersatta områden samt till i tre av de eftersatta områdena. De maximala stödnivåerna för stora företag, små och medelstora företag samt företag inom motorfordonssektorn överens- stämmer med dem som angivits ovan enligt undantagsbestämmelserna för företag i frihandelsområden. ges möjlighet att genomföra ett omstruktureringsprogram för stålindustrin. Övergångsbestämmelserna fastställer ramar för statsstöd som beviljats och utbetalats och fastställer villkor för stödets fördelning mellan berörda stålföretag. Villkor anges därutöver för anpassningen av produktionskapaciteten m.m. Om- struktureringsarbetet skall vara helt genomfört till . Jordbrukspolitiken är ett av EU:s mest omfattande politikområden och regelverket är mycket stort och detaljerat. Det gör att kapitlet omfattar en rad övergångslösningar som kommer att tillämpas på området. Generellt följer övergångsbestämmelserna de som förhandlades fram vid EU:s senaste utvidgning med tio nya medlemsstater. Den gemensamma jordbrukspolitiken kan, bortsett från vissa horisontella frågor, indelas i två delar. En del utgörs av de marknadsreglerande mekanismerna, I den delen ingår det omfattande stödsystemet till jordbruket som utgör en central del av EU:s gemensamma jordbrukspolitik. Den andra delen utgörs av frågor som rör bl.a. säkra livsmedel, veterinära frågor och djurskyddsregler. Därutöver finns program för miljö- och landsbygdsutveckling samt regler om växtskydd och utsäde. Med hänsyn till det omfattande regelverket beskrivs nedan endast de mest centrala områdena och kortfattade redogörelser lämnas för de viktigaste övergångslösningarna. Sammanfattning: Ett förenklat system för identifiering av jordbruksskiften och djur kommer att erbjudas och under som längst från anslutningen. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan. Bakgrund: Ett integrerat kontroll- och administrationssystem (IAKS) infördes . Systemet är datoriserat och innefattar identifiering av jordbruksskiften, system för identifiering av djur, stödansökningar samt ett integrerat kontrollsystem. Kontroll av stödmottagare sker såväl administrativt som fysiskt. Avvikelser medför sanktioner i form av minskat stöd till stödmottagaren. EG-fördragets bestämmelser om statligt stöd är enligt artikel 36 i EG- fördraget tillämpliga på produktion och handel med jordbruksprodukter endast i den mån rådet har beslutat detta. Rådet har dock fattat sådana beslut för merparten av alla jordbruksprodukter. Förhandlingsresultatet: Det krävs en omfattande administrativ kapacitet för att införa IAKS. och kommer därför, i likhet med de tio senaste medlemsstaterna, att inledningsvis erbjudas möjligheten till ett förenklat system (SAPS). Det förenklade systemet går ut på att stöden får betalas ut som schablonbelopp per hektar jordbruksmark. Systemet kommer att kunna förlängas i taget i maximalt för att sedan övergå till gårdsstödssystemet som regleras i rådets förordning (EG) nr 1782/2003 av om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare och om ändring av förordningarna (EEG) nr 2019/93, (EG) nr 1452/2001, (EG) nr 1453/2001, (EG) nr 1454/2001, (EG) nr 1868/94, (EG) nr 1251/1999, (EG) nr 1254/1999, (EG) nr 1673/2000, (EEG) nr 2358/71 och (EG) nr 2529/2001. Skulle IAKS inte ha genomförts kan detta innebära sanktioner mot medlemslandet som medför att den gradvisa ökningen av stöd från gemenskapen avstannar. När det gäller statliga stöd kommer för och , liksom vid den senaste utvidgningen, en generell övergångsregel att gälla för stöd som existerar redan vid anslutningen, s.k. befintliga stöd. efter anslutningen skall de nya medlemsstaterna anmäla alla existerande stöd till kommissionen. De stöd som har anmälts kommer sedan att betraktas som befintliga stöd enligt artikel 88.1 i EG- fördraget . Senast när löper ut skall stöden ha anpassats till vad som gäller enligt kommissionens riktlinjer för statliga stöd. Sammanfattning: Under förhandlingarna fastställdes kvoter och referenskvantiteter utifrån hur mycket och producerade . Dessa ligger till grund för EU- stöden i de nya medlemsstaterna. När det gäller direktstöden kommer det att ske en gradvis infasning med början på av den nivå som gäller i de nuvarande medlemsstaterna.