prop · GT03200 · 2006-04-18 00:00:00 — Regeringens bedömning: Det bör inte i detta sammanhang göras någon ändring beträffande placeringen av borgenärsuppgifterna. Regeringen avser emellertid att i ett andra steg komplettera det nu framlagda förslaget genom att lägga fram förslag om att de borgenärsuppgifter som är av offensiv natur skall överföras från till . Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att skall befrias från samtliga borgenärsuppgifter. Vissa av uppgifterna skall läggas på i fråga om samtliga allmänna mål. Andra borgenärsuppgifter skall läggas på respektive debiterande myndighet. De debiterande myndigheterna skall bl.a. själva göra en bedömning om det är meningsfullt att vända sig till med en ansökan om verkställighet. De debiterande myndigheterna skall också ansvara för de avgifter som debiterar, i den mån avgifterna inte kan tas ut av gäldenären. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. Ungefär hälften av remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag, men närmare en tredjedel avstyrker. De som avstyrker är till stor del myndigheter som är direkt berörda av förslagen i egenskap av debiterande myndigheter. Vissa debiterande myndigheter, såsom och , är dock positiva till förslagen. har framfört ett antal synpunkter på den närmare utformningen av ett framtida system och tiden för genomförande av olika delar av förslagen. Till de remissinstanser som är mest uttalat negativa hör det dåvarande , och Radiotjänst i , som alla hanterar stora volymer av offentligrättsliga fordringar. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen konstaterar i sitt betänkande att kronofogdemyndigheternas dubbla roll har varit föremål för diskussion. I takt med att kronofogdemyndigheterna tilldelats nya arbetsuppgifter har den dubbla rollen blivit allt tydligare. Vidare konstaterar utredningen att fattat beslut om att avskaffa skatteförmånsrätten och att införa en ny företagsinteckning med begränsad förmånsrätt. Dessa förändringar skulle enligt utredningen med nödvändighet komma att leda till en mer aktiv såväl borgenärsroll som verkställande roll. Den konflikt som redan fanns inom kronofogdeor- ganisationen skulle således komma att accentueras. En utgångspunkt för utredningens förslag var att kronofogdemyn- dighetens opartiskhet i det verkställande och i övrigt borgenärsneutrala arbetet inte skulle kunna ifrågasättas. Utredningen menade att kravet på opartiskhet nödvändiggjorde att samtliga borgenärsuppgifter skiljs från kronofogdemyndighetens verkställande och i övrigt borgenärsneutrala uppgifter genom att flyttas över till annan myndighet eller på annat sätt. Enligt regeringens mening kan man inte bortse från den förhållandevis omfattande kritik som har riktats mot utredningens förslag i den här delen. Flera remissinstanser, bl.a. och Radiotjänst i , har redovisat uppfattningen att det kommer att medföra stora kostnadsökningar om debiterande myndigheter skall ta mera aktiv del i bevakningen av sina fordringar, och att det även kommer att leda till en försämring av indrivningsresultatet. Enligt , som i övrigt i det stora hela ställer sig bakom utredningens förslag, är det inte lämpligt att ålägga debiterande myndigheter ett ansvar för avgifterna hos , då detta kan leda till att myndigheterna blir alltför återhållsamma med att ansöka om verkställighet. påpekar också att det krävs förhållandevis lång förberedelsetid innan man kan genomföra sådana ändringar i regelverket som medför större förändringar av målflödet hos (överlämnande för indrivning respektive återredovisning). Av det som har kommit fram vid remissbehandlingen av utredningens förslag drar regeringen slutsatsen att ett antal frågor behöver utredas ytterligare innan det kan bli aktuellt att lägga fram förslag som skulle på något mera genomgripande sätt förändra de debiterande myndigheternas roll i indrivningsarbetet. Vissa förändringar bör dock göras så snart det är möjligt. Att under indrivningsskedet svarar för ett antal borgenärsuppgifter av offensiv natur är, åtminstone med det mera aktiva borgenärsuppträdande som myndigheten förväntas ha efter avskaffandet av förmånsrätten för skatte- och avgiftsfordringar, ägnat att i viss mån rubba förtroendet för myndighetens förmåga att uppträda på ett opartiskt sätt i verkställighetsarbetet. De offensiva borgenärs- uppgifterna, till vilka främst får räknas ansökan om och bevakning av fordringar i konkurs och vid likvidation samt prövning av frågor om ackord och borgenärsfrågor vid frivillig skuldsanering, bör därför, i ett andra reformsteg, föras över till . Regeringen räknar med att kunna lägga fram förslag i denna del så att de lagändringar som krävs kan träda i kraft . Regeringens förslag: Svarandens hemvist skall vara avgörande för vilken tingsrätt som är rätt forum vid överklagande av Har svaranden inte hemvist i skall beslut överklagas hos inte vara part i domstolen vid överklagande i utsökningsmål. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Bara ett fåtal remissinstanser har uttalat sig om Flertalet av dessa remissinstanser tillstyrker utredningens Hovrätten för anser det dock inte vara någon självklarhet att mål där svaranden inte har hemvist i skall prövas har föreslagit en teknisk utformning av forumbestämmelsen som avviker något från den som utredningen Vidare anser att det liksom skall föreskrivas att inte skall vara part i domstolen. Skälen för regeringens förslag: I likhet med utredningen anser regeringen att forumreglerna måste anpassas till den nya organisationen. De nya reglerna bör medföra en jämn och förutsebar tillströmning av mål till tingsrätterna som inte påverkas av var väljer att handlägga ärenden. Reglerna bör vara så enkla som möjligt och leda till att målen handläggs vid en tingsrätt som är geografiskt nära den enskilde som ärendet rör. Regeringen delar också utredningens uppfattning att det finns skäl att knyta an till regleringen i rätte- gångsbalken, som i många fall innebär att forumet bestäms utifrån partens folkbokföringsort eller i fråga om en juridisk person den plats där den har sitt säte eller där förvaltningen förs. handläggningen av överklaganden i utsökningsmål är koncentrerad till en tingsrätt i varje län, enligt den indelning som gällde före Någon ändring bör inte göras i Som Hovrätten för har varit inne på är det inte självklart att det i det enskilda fallet alltid är den lämpligaste lösningen att mål där svaranden inte har hemvist i prövas av I en stor del av fallen torde detta dock vara en lämplig lösning och det är svårt att se att man skulle kunna skapa en enkel och tydlig reglering av annan innebörd som skulle leda till ett bättre resultat. Enligt regeringens mening bör man behålla den nuvarande författningstekniska lösningen att regeringen bemyndigas att föreskriva vilka tingsrätter som är behöriga. Regeringens förslag medför ändringar i 2 kap. 15, 16 och 24 §§ samt 18 kap. 1 § utsökningsbalken. Det bör liksom föreskrivas att inte är part i domstolen vid överklagande i utsökningsmål. Fråga om behörig domstol uppkommer också vid ansökan till länsrätt om preskriptionsförlängning enligt 7 eller 8 § lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar m.m. prövas mål om sådan förlängning av den länsrätt inom vars domkrets målet om indrivning av Denna forumregel bör lämpligen ersättas med en bestämmelse utformad efter mönster av skattebetalningslagens (1997:483) regler om forum vid överklagande av beslut. 2005/06:200 Förslaget föranleder en ändring i 13 § lagen om preskription av Regeringens förslag: I sekretesslagen (1980:100) skall göras ändringen att vad som där sägs om exekutionsväsendet och till- synsmyndighet i konkurs i stället skall gälla och tillsynsmyndigheten i konkurs. Personuppgiftsansvaret för behandling av uppgifter i Krono- fogdemyndighetens verksamhet skall odelat ligga på Kronofogde- myndigheten. Endast skall få ta ut avgifter för att lämna ut uppgifter ur en databas. Utredningens förslag: Utredningen föreslår utöver vad som angetts ovan dels viss ändring i sekretessbestämmelsen för den exekutiva verksamheten, dels ändringar i bestämmelserna om ändamålen för behandling av uppgifter i utsöknings- och indrivningsdatabasen och i beskattningsdatabasen hos . Remissinstanserna har inte haft några synpunkter på de nu nämnda förslagen. Skälen för regeringens förslag Tryckfrihetsförordningens bestämmelser om allmänna handlingar En handling är enligt 2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen (TF) allmän om den förvaras hos en myndighet och är att anse som in- kommen till eller upprättad hos myndigheten. Av 2 kap. 6 § första stycket TF framgår att en handling anses inkommen till en myndighet när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. I 2 kap. 7 § TF föreskrivs såvitt nu är av intresse att en handling anses upprättad hos en myndighet när den har expedierats, eller om den inte har expedierats, när det ärende till vilken den hänför sig har slutbehandlats eller, om den inte hänför sig till visst ärende, när den har färdigställts av myndigheten. Av 2 kap. 8 § TF framgår bl.a. att om ett organ som ingår i eller är knutet till en myndighet överlämnat en hand- ling till ett annat organ inom samma myndighet skall handlingen inte anses som därigenom inkommen eller upprättad i annat fall än då organen uppträder som självständiga i förhållande till varandra. Inom kronofogdemyndigheterna finns olika verksamhetsgrenar som uppträder som självständiga i förhållande till varandra, nämligen verksamheten med utsökning och indrivning, den summariska processen, tillsynen i konkurser och handläggningen av skuldsaneringsärenden. Handlingar som lämnas mellan dessa verksamhetsgrenar blir senast genom överlämnandet allmänna i enlighet med vad som ovan sagts. Inom den nya, rikstäckande myndigheten kommer handlingar, liksom enligt gällande ordning, i regel att bli allmänna när de överlämnas mellan ovan nämnda verksamhetsgrenar eftersom dessa verksamhetsgrenar även inom kommer att uppträda självständigt i förhållande till varandra. När det gäller överlämnande av handlingar mellan olika kontor eller mellan ett kontor och huvudkontorsfunktionen vid det centrala kansliet i övrigt får en bedömning göras från fall till fall. Om ett kontor i just den fråga som handlingen rör intar en självständig ställning i förhållande till andra kontor och i förhållande till det centrala kansliet blir handlingen allmän genom överlämnandet (se prop. 1975/76:160 s. 151 ff.). Nästa fråga är vilken sekretess som kommer att gälla inom . I 9 kap. 19 § sekretesslagen (1980:100) finns bestämmelser om sekretess i kronofogdemyndigheternas exekutiva verksamhet. Med vissa viktiga undantag gäller sekretess med omvänt skaderekvisit för uppgifter i denna verksamhet. I kronofogdemyndig- heternas verksamhet med tillsyn i konkurser gäller enligt 8 kap. 19 § sekretesslagen, med visst undantag, sekretess med rakt skaderekvisit för uppgift om enskilds affärs- eller driftsförhållanden. I ett ärende om skuldsanering gäller enligt 7 kap. 35 § sekretesslagen sekretess med rakt skaderekvisit hos kronofogdemyndigheten för uppgift om enskilds personliga förhållanden. Sekretessen gäller dock inte beslut i ärendet. Sekretessen gäller i princip både mot enskilda och mot andra myndig- heter samt mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet, om de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra (1 kap. 2 § och 3 § första och andra styckena sekretesslagen). Bestämmelserna om sekretess mellan och inom myndigheter innebär att handlingar i många fall endast kan lämnas ut mellan de olika myndigheterna inom exekutionsväsendet och mellan olika självständiga verksamhetsgrenar inom en och samma kronofogdemyndighet om stöd för detta kan hämtas i någon sekretessbrytande regel. Den bestämmelse som då närmast kommer i fråga är den s.k. generalklausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen. Den bestämmelsen föreskriver att sekretessbelagda upp- gifter får lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgifterna lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda. Det framgår av 1 kap. 3 § andra stycket sekretesslagen och förarbetena till generalklausulen att den även är tillämplig på uppgiftslämnande mellan olika verksamhetsgrenar inom en och samma myndighet. Generalklausulen ger särskilt utrymme för informationsut- byte när det är fråga om myndigheter med samma sakliga behörighet men med skilda lokala kompetensområden eller myndigheter som har närbesläktade funktioner och som båda har rättslig befogenhet att direkt fordra in de utväxlade uppgifterna (prop. 1979/80:2 Del A s. Den omständigheten att exekutionsväsendet nu föreslås organiserat som endast en myndighet innebär att de sekretessgränser som enligt 1 kap. 3 § första stycket sekretesslagen finns mellan de olika kronofogdemyndigheterna och mellan en kronofogdemyndighet och den del av som kommer att införlivas i kommer att försvinna som en följd av omorganisationen. Däremot kommer sekretess enligt 1 kap. 3 § andra stycket fortfarande att gälla mellan olika verksamhetsgrenar inom som är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra, dvs. sekretess kommer fortfarande att gälla mellan t.ex. den exekutiva verksamheten och den summariska processen. Av vad som anförts ovan beträffande generalklausulen i 14 kap. 3 § framgår att uppgifter som en kronofogdemyndighet har och som en annan kronofogdemyndighet behöver i sin verksamhet redan enligt gällande rätt i princip utan hinder av sekretess kan lämnas till den senare myndigheten med stöd av generalklausulen. Den nya rikstäckande kommer dock att ha betydligt fler anställda än var och en av de myndigheter som slås samman. Frågan hur en befattningshavare skall tillämpa sekretessreglerna i förhållande till sina arbetskamrater berörs i viss utsträckning i tidigare förarbeten till ändringar i sekretesslagen. 1990/91:111 om sekretess inom och mellan myndigheter på vårdområdet m.m. (s. 24) anför departements- chefen att sekretessreglerna inte anses utgöra något hinder mot att lämna uppgifter mellan befattningshavare hos en myndighet i den utsträckning som är normal och behövlig för ett ärendes handläggning eller verksamhetens bedrivande i övrigt. Departementschefen anför dock vidare att det av grunderna för sekretesslagen torde följa att en befattningshavare inte bör anse sig ha en obegränsad frihet att lämna uppgifter som omfattas av sekretess till andra anställda inom myndigheten. har också uttalat att det torde stå klart att en befattningshavare inte har någon obegränsad frihet att lämna uppgifter som omfattas av sekretess till sina arbetskamrater (1983/84 s. 262). uttalade att det å andra sidan är tydligt att sekretesslagen inte heller kan utgöra hinder mot att en handläggare rådfrågar andra befattningshavare om ett ärende, åtminstone inte om det framstår som objektivt försvarbart. Vidare måste uppgifter fritt kunna lämnas till dem som på ett eller annat sätt deltar i beredandet och avgörandet av ett ärende. Med hänsyn dels till att en befattningshavare således inte bör anse sig ha någon obegränsad frihet att lämna uppgifter till sina arbetskamrater, dels till de möjligheter till uppgiftsutbyte sinsemellan som kronofogdemyndigheterna har enligt generalklausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen, innebär omorganisationen i praktiken ingen förändring ur sekretessynpunkt. Vidare kommer de självständiga verksamhetsgrenarna även i fortsättningen att kunna utbyta uppgifter med tillämpning av generalklausulen. Bildandet av den rikstäckande föranleder, som framgår av det anförda, inte några andra ändringar i sekretesslagen än att orden kronofogdemyndighet respektive kronofogdemyndig- heter i olika böjningsformer byts ut mot i motsvarande böjningsform och att ordet tillsynsmyndighet byts ut mot tillsynsmyndigheten. Detta föranleder ändring i 5 kap. 1 §, 7 kap. 35 §, 8 kap. 19 § samt 9 kap. 17 och 19 §§ sekretesslagen. Bestämmelser om behandling av personuppgifter och andra uppgifter hos kronofogdemyndigheterna finns i lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet. När det gäller Prop. 2005/06:200 åtkomsten till uppgifterna i databaser för personalen vid och är det angeläget för regeringen att framhålla att personuppgiftslagens (1998:204) allmänna bestämmelser om grundläggande krav på och säkerhet vid behandling m.m. av personuppgifter innebär att olika åtgärder måste vidtas som bl.a. minimerar riskerna för oacceptabla integritetsintrång. I sitt yttrande över det betänkande som låg till grund för nuvarande lagstiftning uttalade Datainspektionen bl.a. att förslaget ställer krav på att den i fråga om säkerhetsåtgärder person- uppgiftsansvariga myndigheten sätter upp klara och tydliga gränsdrag- ningar i fråga om vilka personer som skall ha tillgång till vilka uppgifter. Detta är, enligt regeringens mening, än viktigare med den nya organisationen. Det som sagts nu innebär t.ex. att åtkomsten till uppgifterna i databaser måste begränsas till olika behörig- hetsnivåer, vilket i sin tur innebär att det i praktiken på samma sätt som är ett begränsat antal personer som får tillgång till samtliga uppgifter. Personuppgiftsansvaret för behandling av uppgifter i kronofogde- myndigheternas verksamhet är delat mellan kronofogdemyn- digheterna och . Skälet till det är att viss behandling sker centralt hos , medan annan behandling sker hos de regionala myndigheterna. Med den organisatoriska lösning som regeringen nu föreslår måste även den behandling som sker centralt anses utföras av eller för dess räkning. Personuppgiftsansvaret bör därför odelat ligga på . Vidare bör, som utredningen föreslog, endast få ta ut avgifter för att lämna ut uppgifter ur en databas. har i egenskap av chefsmyndighet möjlighet till direktåtkomst till uppgifter ur kronofogdemyndigheternas databaser som behövs för verkets styrning och uppföljning. Dessa möjligheter bör inte påverkas av att blir en myndighet som är knuten till . Riskerna med att låta behålla direktåtkomst för angivna ändamål är, av de skäl som regeringen anförde i prop. 2002/03: 99 s. 237 och 238, små. Regeringen bedömer att kan behålla nuvarande möjlighet till direktåtkomst tills vidare och att denna fråga får övervägas tillsammans med frågan om de offensiva borgenärsuppgifterna i reformens andra steg. roll i förhållande till bör dock anges på ett sätt som överensstämmer med vad som föreslagits i avsnitt 8.1. Regeringens förslag föranleder ändringar i sak i 1 kap. 5 § samt 2 kap, 2, 26 och 30 §§ ovan nämnda lag. Utredningens övriga förslag till ändringar i sak i bestämmelserna om sekretess och dataskydd är föranledda av överflyttningen av borgenärsuppgifter från kronofogdemyndigheterna till och andra debiterande myndigheter. Det är därför inte aktuellt att nu lägga fram förslag i dessa delar. Regeringens bedömning: Det är inte aktuellt att nu ta ställning till utredningens övriga förslag. Skälen för regeringens bedömning: Utöver de förslag som har behandlats har utredningen lagt fram förslag i en rad andra frågor. Förslagen är till stor del kopplade till att föreslås få en renodlat judiciell funktion vid verkställigheten, utan några borgenärsuppgifter. Detta öppnar en möjlighet att avskaffa nuvarande skillnader i handläggningen mellan allmänna och enskilda mål, och att utmönstra dessa begrepp ur utsökningslagstiftningen, vilket utredningen föreslår. Som redan nämnts föreslås att den debiterande myndigheten själv skall avgöra om det finns skäl att ansöka om verkställighet för en obetald fordran. Det föreslås vidare att en offentligrättslig fordran i likhet med en privaträttslig skall handläggas för ansökan och därefter återredovisas till sökanden om inte en s.k. förnyelseansökan görs. Pågår löneutmätning vid den ettåriga handläggningstidens utgång skall handläggningstiden förlängas med . I de allmänna målen kan kronofogdemyndigheten bevilja uppskov med utmätning eller med vidare åtgärd. Ett sådant beslut kan förenas med avbetalningsplan och tagande av säkerhet. Utredningens förslag innebär att denna möjlighet skall finnas kvar och utvidgas till att omfatta även sådana privaträttsliga fordringar som handläggs i allmänt mål. Utredningen föreslår att termen uppskov ersätts med anstånd. Parallellt med denna möjlighet skall enligt utredningens förslag den debiterande myndigheten ha möjlighet att träffa betalningsuppgörelser i fråga om offentligrättsliga fordringar och förena dessa med avbetalningsplan och tagande av säkerhet. Utredningens förslag innefattar också att en möjlighet till s.k. säkerhetsutmätning återinförs. En sådan möjlighet fanns tidigare men avskaffades kring mitten av . Skälet var att förfarandet i praktiken kommit till ringa användning. Slutligen föreslår utredningen att , i stället för som länsrätten, skall få besluta om preskriptionsförlängning. Som redan berörts hänger många av de nu nämnda förslagen samman med att helt befrias från borgenärsuppgifter och att det i det sammanhanget sker en större omläggning av målflödet. Det är därför inte aktuellt att nu ta ställning till förslagen. Något behov av att ge debiterande myndigheter en möjlighet att träffa betalningsuppgörelser finns t.ex. inte så länge fordringarna skall överlämnas för indrivning efter förfallodagen och därefter ligga kvar hos Kronofogdemyn- digheten till dess de preskriberas, om inte betalning sker. Förslaget om att återinföra säkerhetsutmätning skulle kunna genomföras , men det är enligt regeringens mening naturligt att låta ett ställningstagande i den frågan anstå till dess det finns förutsättningar för att ta upp de övriga, mera vittgående förslag som utredningen lagt fram vad gäller handläggningen av utsökningsmål. Förslaget att låta besluta om preskriptionsförlängning Prop. 2005/06:200 skulle i och för sig också kunna tas upp i det här sammanhanget. Förslaget har dock mött starkt kritik från åtskilliga remissinstanser och det saknas enligt regeringens mening anledning att nu ta upp denna fråga. 9.1Förslagens konsekvenser för små företags villkor Hur samråd har skett med näringslivet och med myndigheter som särskilt berörs framgår av avsnitt 3 Ärendet och dess beredning. Vilka synpunkter som därvid kommit fram redovisas i respektive avsnitt. Ett av huvudsyftena med reformen är att åstadkomma ökad flexibilitet i fråga om lokaliseringen av arbetsuppgifter. Genom detta blir det som redan anförts lättare att skapa bärkraftiga enheter med minskad sårbarhet och förbättrade förutsättningar för kompetensutveckling (se avsnitt 8.1). Reformen ger också förbättrade förutsättningar för att genom materiell styrning åstadkomma ett mera likformigt beslutsfattande och en enhetlig rättstillämpning. Detta kommer naturligtvis alla intressenter till godo. Genom den reglering som föreslås av forumfrågan vid överklagande av beslut säkerställs att det i praktiken inte blir någon skillnad jämfört med dagens ordning i fråga om t.ex. avstånd till den domstol där överprövningen sker. Genom att handläggningen av vissa typer av ärenden kan komma att koncentreras till ett mindre antal kontor än i dagens organisation, där handläggningen sker på minst ett kontor i varje region, kan det inträffa att handläggningen inte sker på det kontor som ligger närmast till för gäldenären. I ett skriftligt förfarande som t.ex. den summariska processen, har detta ingen större betydelse. I fråga om den största verksamhetsgrenen, indrivning, gäller som redan framhållits att den i betydande utsträckning är lokalt anknuten (se avsnitt 8.3). Några större förändringar i lokaliseringen av sådan verksamhet kommer därför inte att bli aktuella, åtminstone inte i de delar där lokaliseringen är av betydelse för dem som direkt berörs av handläggningen. De arbetsuppgifter som behöver utföras i samband med att bildas ligger inom ramen för det löpande arbetet för de olika verksamhetsområdena. De tillkommande kostnader som uppkommer i ett inledningsskede kan därför täckas inom ramen för den ordinarie medelstilldelningen.