prop · GT03205 · 2006-05-30 00:00:00 — Andelen kvinnor i tvångsvården är något större än inom den frivilliga vården. - Insatser som påverkar bestämningsfaktorn antog regeringens förslag till en nationell narkotika- 2001/02:91, 2001/02:SoU15, 2001/02:93). Handlingsplanen har resulterat i ökade insatser mot narkotikaproblemet på lokal, regional och nationell nivå. överlämnade regeringen en skrivelsen Insatser för narkotikabekämpning utifrån regeringens narkotikahandlingsplan (skr. 2004/05:152) med en redogörelse över insatser för narkotikabekämp- ning utifrån regeringens narkotikahandlingsplan. I skrivelsen redogörs för de insatser som genomförts mot narkotika inom ramen för narkotikahand- lingsplanen och inom ordinarie verksamhet. För att samordna insatserna för att uppnå målen i handlingsplanen tillsatte regeringen en särskild narkotikasamordnare som har fått till stånd en narkotikapolitisk kraftsamling samordnaren har i en skrivelse av- rapporterat insatserna för handlingsplanen för perioden 20022005 (dnr S2005/10485/FH). Framför allt har insatserna på den lokala och regionala nivån utvecklats positivt och flertalet kommuner har någon form av drogpolitisk handlingsplan. Samordningen och samarbetet mellan kommuner och landsting har ökat och de statliga bidragen har bl.a. an- vänts för att tillsätta särskilda drogsamordnare. Kommunernas respektive landstingens verksamhet har delvis fokuserats på insatser för ungdomar samt insatser inom missbrukarvården. Länsstyrelserna har fått en central position bl.a. genom fördelning av bidrag till narkotikapolitiska åtgärder i kommunerna och uppföljning av handlingsplaner. Regeringen har vidare beslutat att göra en särskild satsning för de tyngsta missbrukarna Sats- ningen benämns Ett kontrakt för livet. Den särskilda narkotikasatsningen inom kriminalvården har genererat kunskap och metoder i frågor som rör hur kriminalvårdens organisation skall kunna anpassas till och i högre grad motivera och behandla nar- kotikamissbrukande klienter. De brottsbekämpande myndigheterna har intensifierat insatserna för att minska narkotikautbudet i samhället. Rättsväsendet har till- förts kraftiga resursförstärkningar, bl.a. har polisen förstärkts med nästan . I den handlingsplan mot narkotika för perioden 20062010 som rege- ringen överlämnade till (prop. 2005/06:30) slås åter igen fast att det övergripande målet för narkotikapolitiken skall vara ett narkotikafritt samhälle. Narkotikapolitiska insatser skall riktas mot tillgången, och efterfrågan på, narkotika i syfte att minska nyrekryteringen till missbruk, förmå personer med missbruksproblem att upphöra med sitt missbruk samt att minska tillgången på narkotika. I handlingsplanen slår regeringen vidare fast att fortsatta insatser behövs för att förbättra samarbetet mellan olika myndigheter och mellan myndig- heter och organisationer, förbättra det förebyggande arbetet genom bl.a. metod- och kompetensutveckling, utveckla vårdinsatserna genom bl.a. metod- och kompetensutveckling, utveckla behandlingsperspektivet inom kriminalvården, effektivisera insatserna på kontrollområdet, förbättra metoderna för att följa narkotikautvecklingen och samhällets insatser samt för att öka det internationella samarbetet. FHI har fått i uppdrag att till presentera en samlad utvärdering av insatserna. I Folkhälsopolitisk rapport behandlas dopning inte som en bestäm- ningsfaktor för hälsa. Regeringens bedömning är dock att frågan bör behandlas på samma nivå som bestämningsfaktorerna med tanke på dop- ningens hälsoeffekter och under arbetet med folkhälsopolitiska rapport bör FHI bredda uppföljningen inom målområdet så att den även omfattar dopning och indikatorer som speglar utvecklingen inom dop- ningsområdet. - Samband mellan dopningsmissbruk och hälsa Bland biverkningarna av ett missbruk av androgena steroider märks en minskad testosteronprodukton, med minskade testiklar och sterilitet som följd, samt bröstkörteltillväxt. Hos kvinnor ses en ökad kroppsbehåring, bröstförminskning, utveckling av mörkare röst och ökad sexualdrift. För båda könen ökar risken för förhöjda blodfetter, leverskada samt hjärt- förstoring med risk för plötslig död. Vissa av dessa biverkningar kan bli bestående även om missbruket avbryts. Då användningen av preparaten upphör ses ofta en uttalad ångest och depressivitet. De kortsiktiga kropps- liga biverkningarna är välkända medan de långsiktiga riskerna är ofull- ständigt klarlagda. Den psykiska biverkan som uppmärksammats mest är en ökad aggressivitet som tar sig såväl verbala som kroppsliga uttryck och som kan vändas såväl inåt som utåt. Det finns vidare vetenskapliga studier som pekar på ett starkt samband mellan missbruk av androgena steroider och annat missbruk. - Utvecklingen av dopningsmissbruk kom dopning som fenomen och användandet av dopningspreparat att uppmärksammas alltmer eftersom det blev uppenbart att användandet av sådana preparat inte längre var begränsat enbart till idrottsrörelsen utan även fanns i andra delar av samhället, bl.a. med anknytning till kroppsbyggnad och träning på gym. Erfarenhet av anabola steroider är tämligen ovanlig bland såväl unga som vuxna. Åren 19932003 svarade en procent av pojkarna i årskurs 9, och färre än av flickorna, i (CAN:s) skolundersökningar att de prö- vat anabola steroider. undersökning ändrades frågeställningen, något som delvis kan förklara att andelen uppgår till för pojkarna och en procent för flickorna. Enligt undersök- ningar av den vuxna befolkningen är det cirka en procent som använt anabola steroider. Erfarenheterna av tillväxthormon är ännu mer begränsad jämfört med anabola steroider. Däremot har beslagen av dopningspreparat och därmed också antalet lagförda personer ökat då helårsstatistik rörande brott mot dopningslagen tillkom. Den svenska lagstiftningen har gradvis skärpts. trädde lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel i kraft. Den gäller all hantering av syntetiska anabola steroider, testosteron och dess derivat, tillväxthormon samt preparat som påverkar kroppens egen produktion av testosteron och tillväxthormon. kriminaliserades även bruket av sådana preparat som straffskalan skärptes. - Samband mellan bestämningsfaktorn och hälsa Vid ökad tillgänglighet till spel ökar också det totala spelandet i landet och leder därmed till ett ökat antal spelberoende. Spelens utformning såsom snabb återkoppling mellan insats och utfall, att spelandet sker kontinuer- ligt och spänningsnivån är faktorer som påverkar spelaren att spela mer. Spelets utformning kan också påverka spelaren att överskatta den egna skickligheten och därmed spela mer. Spelautomater är det dominerande spelet bland problemspelare. Fler spelberoende än andra spelare har en socialt instabil uppväxt. Depressioner, alkoholproblem och personlighetsstörningar är också visat sig vara vanligare bland spelberoende. Många personer med spelproblem saknar insikt om sina problem och förhållandevis få personer söker hjälp för sitt spelande. Ofta uppmärksammas spelproblemen först i samband med kriminalitet eller när anhöriga söker hjälp. I är de flesta I , och finns sedan 2004 öppenvårdsprojekt där man erbjuder behandling i grupp enligt kog- Ungdomar spelar generellt mindre än vuxna. Trots det får unga spelare oftare problem med sina spelvanor. Introduktion av nya spel, reklam och marknadsföring av olika spelformer verkar ha störst genomslag bland ung- domar som redan har spelproblem. Ungdomar med spelproblem påverkas också i större utsträckning än andra ungdomar av en ökad tillgänglighet av - Utvecklingen av bestämningsfaktorn Spelberoende personer beskrivs ofta som personer som har uppenbara svårigheter att avhålla sig från spel och vars spelande får allvarliga konse- Med problemspelare avses ofta personer som har fått mer än enstaka problem på grund av sitt spelande, men som inte nått upp till krite- rierna för spelberoende. Forskningen om omfattningen av spelproblem är relativt begränsad. stor svensk studie (m.fl. 1999) genomfördes under 19971998 och visade på att ca 70 000110 000 personer (1,11,) i åldern kunde klassificeras som problemspelare och ytterligare ca 25 00050 000 personer (0,40,) som kunde klassificeras som spelberoende (patologiska spelare). Bolaget spels mätningar visar på en ökning av antalet spelberoende till ca 45 000 . FHI:s nationella folkhälsoenkät , där frågor om spelvanor ingick, har av männen och av kvinnorna riskabla spelvanor. Det är troligt att omfattningen av problemspelandet har ökat under Utvecklingen på spelmarknaden expanderar och den huvud- sakliga satsningen sker på spel som har flera riskfaktorer från spelberoen- Framförallt automatspel och spel på Internet har utvecklats har pokerspel på Internet uppmärksammats mycket i media och det finns tecken på att detta ökat markant framförallt bland ungdomar. Mycket talar för att den snabba återkopplingen mellan insats och utfall samt att spelet är anonymt och har inslag av skicklighet leder till ett ökat antal människor riskerar att bli spelberoende. - Insatser som påverkar bestämningsfaktorn Flera samverkande åtgärder kan ha en dämpande effekt på utvecklingen av spelberoende, trots att spelandet ökar. En ökad samverkan mellan , som svarar för den centrala tillsynen av spelmark- naden utgör ett led i insatserna mot spelberoende. Fler myndigheter och samhällsaktörer kommer att bli berörda allteftersom kunskaperna om spelberoende ökar. 4.11Bekämpning av mäns våld mot kvinnor Regeringens bedömning: Mäns våld mot kvinnor är ett allvarligt sam- hällsproblem som utgör ett hot mot kvinnors hälsa, välbefinnande och till och med liv. Att bekämpa denna form av könsrelaterat våld är en fråga som prioriteras högt. Problemet med mäns våld mot kvinnor kan hanteras inom ramen för folkhälsopolitikens befintliga målstruktur. Under arbetet med sitt be- fintliga uppdrag inför nästa folkhälsopolitiska rapport bör Statens folk- hälsoinstitut fortsätta analysera och vid behov vidareutveckla bestäm- ningsfaktorer och indikatorer avseende mäns våld mot kvinnor. Statens folkhälsoinstituts förslag: Frihet från könsrelaterat våld bör bli ett nytt delmål inom folkhälsopolitiken. Remissinstanserna: De remissinstanser som kommenterat frågan stöd- jer Statens folkhälsoinstituts förslag. Skälen för regeringens bedömning: Mäns våld mot kvinnor är ett allvarligt samhällsproblem som utgör ett hot mot kvinnors hälsa, välbefinnande och till och med liv. Mörkertalen är stora när det gäller att uppskatta förekomsten av våld mot kvinnor i befolkningen. Förutom fysiska skador för de drabbade kränks även den personliga integriteten i övrigt på ett mycket destruktivt sätt. Våldet på- verkar den psykiska hälsan och möjligheterna till ett gott liv. antogs i (FN:s) generalförsamling en deklaration om avskaffande av våld mot kvinnor. I denna deklaration erkändes våld mot kvinnor som ett hinder för att uppnå jämställdhet, utveckling och fred. FN definierar våld mot kvinnor enligt följande: Varje könsrelaterad vålds- handling som resulterar i fysisk, sexuell eller psykisk skada eller lidande för kvinnor, samt hot om sådana handlingar, tvång eller godtyckligt fri- hetsberövande, vare sig det sker i det offentliga eller privata livet. () har klassificerat mäns våld mot kvinnor som en folkhälsofråga. är ett av få länder i världen som har en speciell lagstiftning när det gäller mäns våld mot kvinnor i nära relationer. Brottet definieras som upprepade straffbara gärningar som riktar sig mot närstående kvinnor (grov kvinnofridskränkning) eller mot barn och andra närstående personer (grov fridskränkning). Insatser för bekämpning av mäns våld mot kvinnor Regeringen prioriterar bekämpningen av mäns våld mot kvinnor. I arbetet för att motverka kvinnors utsatthet verkar rege- ringen inom flera olika politikområden. satsar regeringen och samarbetspartierna för att stödja kvinnojoursverksamhet, ombildningen av Rikskvinnocentrum till ett nationellt och kvinnors organisering. skall totalt fördelas av länsstyrelserna till lokal kvinnojoursverksamhet. Kommunerna kommer under detta år att tillsammans med ideella kvinno-, tjej- och brottsofferjourer kunna ansöka om medel hos för att utveckla omhändertagandet av våldsutsatta kvinnor och deras barn. Det är viktigt att verka för att förbättra möjligheterna att ta emot våldsutsatta kvinnor med utländsk bakgrund, funktionshinder eller missbruk. Regeringen har vidare beslutat att låta genomföra en kartläggning av verksamheter som arbetar med att få våldsamma män att upphöra med våldsutövning samt verksamheter som riktar sig till våldsutsatta barn och unga. Härvid skall förslag lämnas på hur dessa skall kunna samordnas med liknande verksamheter för våldsutsatta kvinnor. Regeringen har tillsatt en särskild utredare med uppgift att göra en över- syn av stöd till våldsutsatta kvinnor (dir. S 2005:4). I utredningen skall stödet till våldsutsatta kvinnor med missbruksproblem eller funktionshinder samt våldsutsatta kvinnor och flickor med utländsk bakgrund särskilt beaktas. kommer utredaren bl.a. att lämna förslag till hur stöd till våldsutsatta kvinnor och deras barn skall kunna stärkas och förbättras. För att ge en bättre bild av den faktiska brottsligheten har regeringen givit (Brå) i uppdrag att genomföra en återkommande nationell brottsoffer- och trygghetsundersökning. Förhopp- ningen är att undersökningen skall ge en tydligare bild av förekomsten av mäns våld mot kvinnor. Resultatet av den första undersökningen skall presenteras . Eftersom kunskapen om våld och sexuella övergrepp mot funktionshindrade är otillräcklig har regeringen i regleringsbrevet för aviserat att regeringen avser att ge Brå i upp- drag att, i samråd med och Myndigheten för handikappolitisk samordning, kartlägga förekomsten av våld mot funk- tionshindrade. pågår även ett arbete inom rättsväsendet som bl.a. syftar till att modernisera rättsväsendets informationsförsörjning. Ett resultat av arbetet kommer vara att det i kriminalstatistiken kommer att kunna redo- visas uppgifter om gärningsmännens respektive brottsoffrens kön. Också inom polisväsendet bedrivs ett omfattande arbete för att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Fram höjde regeringen anslagen till polisen med och aviserade även ett tillskott för perioden 20062007 med ca . Detta innebär ett bety- dande resurstillskott för polisen och ökade möjligheter att bekämpa våldet mot kvinnor. Jämställdhetspolitiska initiativ Skr. Att bekämpa mäns våld mot kvinnor är en del av regeringens arbete för jämställdhet och en central fråga inom jämställdhetspolitiken. Regeringens jämställdhetspolitiska mål fastställdes i propositionen Delad makt delat ansvar (prop. 1993/94:147, bet. 1993/94:AU17, rskr. 1993/94:290) där det bl.a. slogs fast att frihet från sexualiserat (köns- relaterat) våld skall vara ett av delmålen för jämställdhetspolitiken. I den jämställdhetspolitiska proposition som lämnades till föreslogs ett omformulerat delmål på detta område: att mäns våld mot kvinnor skall upphöra. Kvinnor och män, flickor och pojkar, skall ha samma rätt och möjlighet till kroppslig integritet. Bakgrunden till detta delmål är att regeringen anser det vara viktigt med ett förtydligande av det faktum att det oftast är en manlig förövare bakom det våld som kvinnor utsätts för. Det tidigare använda begreppet är könsneutralt och döljer både offer och förövare. Det omformulerade delmålet förtydligar ytterligare regeringens engagemang i denna fråga. En särskild utredare tillkallades för att finna formerna för en ombildning av Rikskvinnocentrum vid Akademiska sjuk- hus för kvinnor som våldtagits och misshandlats till ett nationellt kun- skapscentrum. Ett förslag till ombildning presenterades i betänkandet Nytt nationellt , ombildning av RKC (SOU 2004:117). Det nationella kunskapscentrumet för frågor om mäns våld mot kvinnor har remissbehandlats och bereds inom (dnr N2004/1056/JÄM). Mäns våld mot kvinnor ett folkhälsoproblem Att mäns våld mot kvinnor upphör är en förutsättning för en god utveck- ling av hälsoläget i . Insatserna på detta område har inverkan på flertalet av folkhälsopolitikens målområden. I propositionen Mål för folkhälsan (prop. 2002/03:35), som antogs av , slogs fast att folkhälsopolitikens övergripande nationella mål skall vara att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. I propositionen presenterades inga förslag till delmål. I Folkhälsopolitisk rapport (dnr S2005/7557/FH) föreslår () att frihet från könsrelaterat våld bör införas som ett folkhälsopolitiskt delmål horisontellt över alla målområden. Upphörandet av mäns våld mot kvinnor är ett mål för regeringens politik (se ovan). Därför kan nyttan av att införa ett nytt, liknande mål ifrågasättas. Regeringen konstaterar också att FHI:s förslag inte är förenligt med den folkhälsopolitiska målstrukturen. Delmål bör endast relateras till av riks- dag eller regering antagna mål (se avsnitt 2.4). Det är sannolikt att det föreslagna delmålet skulle riskera att urvattna folkhälsopolitikens befint- liga målområden, i första hand målområde 8 Trygg och säker sexualitet och reproduktiv hälsa. Regeringen anser det vara av stor vikt att mäns våld mot kvinnor lyfts fram som ett folkhälsoproblem. I detta sammanhang är det även viktigt att uppmärksamma kvinnor som kan befinna sig i en särskilt utsatt situation, som exempelvis äldre, kvinnor med funktionshinder eller utländsk bak- Problemet med mäns våld mot kvinnor bör beaktas i det uppdrag Skr. 2005/06:205 regeringen har givit FHI om att göra en översyn av folkhälsopolitikens bestämningsfaktorer och indikatorer (se avsnitt 6.3). sitt befintliga uppdrag inför nästa folkhälsopolitiska rapport bör FHI fort- sätta analysera och vid behov vidareutveckla bestämningsfaktorer och indikatorer avseende mäns våld mot kvinnor. Så kallat hedersrelaterat våld Synen på kvinnors och mäns roller och rättigheter skiljer mellan olika grupper i samhället. Regeringen framhöll i propositionen Makt att forma samhället och sitt eget liv (prop. 2005/06:155, s. 90) att de insatser som genomförs inom integrationspolitiken skall präglas av ett tydligt köns- perspektiv. Insatserna som redovisas i den propositionen har kopplingar till flera av folkhälsopolitikens målområden. Ett uppmärksammat problem är att såväl flickor och unga kvinnor som pojkar och unga män kan utsättas för s.k. hedersrelaterat våld och hot från sina anhöriga. För att få en överblick av problemets omfattning uppdrog regeringen först till länsstyrelserna att kartlägga behovet av skyddat boende för flickor och unga kvinnor. Länsstyrelserna uppskattade att i hela landet var mellan 1 500 och 2 000 unga kvinnor utsatta och att mellan 150 och 300 av dem behövde skyddat boende. Det har också fram- kommit att homosexuella och bisexuella ungdomar samt unga transperso- ner kan vara utsatta. Regeringens åtgärder omfattar därför ungdomar av bägge könen. Länsstyrelserna i de tre storstadslänen har regeringens uppdrag att stimulera inrättandet av platser i skyddat boende. Platserna får även dispo- neras för ungdomar utanför storstadslänen. Alla länsstyrelser har fått i uppdrag att arbeta förebyggande genom utbildningssatsningar, utarbetande av handlingsplaner, stöd till projekt för attitydpåverkande arbete m.m. Även centrala myndigheter som , , Riks- polisstyrelsen, . , Myndigheten för skolutveckling och till trossamfund har fått regeringsuppdrag att motverka s.k. hedersrelaterat våld. Så kallat hedersrelaterat våld berör flera av folkhälsopolitikens mål- områden och bestämningsfaktorer inom dessa. Inför den kommande folk- hälsopolitiska rapporten som FHI skall lämna till regeringen bör institutet överväga till vilken eller vilka bestämningsfaktorer anknytningen är starkast. presenterade regeringen rapporten våld som hot mot mänsklig säkerhet som beskriver våldet i och globalt lik- som åtgärder mot våld. I propositionen Mål för folkhälsan (prop. 2002/03:35) slog regeringen fast att folkhälsoaspekter bör beaktas tydligare när regeringens politik och verksamhet utformas. På ett övergripande plan är det statliga målstyr- ningssystemet den metod som bör utnyttjas för att ambitionerna med folkhälsomålen skall uppnås i praktiken. Det betyder att ansvaret för folkhälsopolitikens genomförande är uppdelat på ett stort antal aktörer och sker på ett flertal olika arenor. Regeringens bedömning: Den nuvarande ansvarsfördelningen mellan myndigheter vars verksamhet har betydelse för folkhälsoarbetet bör bör även i fortsättningen ha en sam- Avgörande för att det övergripande nationella målet för folkhälsoarbetet och målen inom folkhälsopolitikens målområden skall nås är att de statliga myndigheter som påverkar bestämningsfaktorerna för hälsa vidtar insatser samt att kommuner och landsting fortsätter att prioritera viktiga insatser för en bättre folkhälsa. en bred grupp av myndigheter i arbetet med folkhälsofrågor bör ut- Även privata aktörer, som ideella organisationer, spelar en viktig roll i arbetet för att nå en bättre hälsa. Statens folkhälsoinstituts förslag: Överensstämmer med regeringens Remissinstanserna: De flesta kommentarerna gäller kommunernas in- i anser att det skulle behövas en kartläggning av vilka hinder och svårigheter som finns för att låta folkhälsopolitiska aspekter genomsyra det kommunala arbetet. förmedling och socialtjänst har gett goda resultat. Trots det har få kom- muner använt sig av möjligheten. anser att en stor del av insatserna, och därigenom kostnaderna, för folkhälsoarbete faller på regionalt och lokalt ansvariga, vilket t.ex. kräver personella resurser, utbildning och metodutveckling samt utökning av arbetsuppgifterna. om insatserna på förväntas bidra till ökad hälsa och lägre kostnader så orsakar insatserna kostnader som enligt kommunen är svårt att förena med kravet på ekonomi i balans. anser därför att det initialt krävs statliga medel. kommun och Landstingen i och förutsätter att staten fullt ut finansierar de förslag i Statens folkhälsoinstituts (FHI:s) rapport som innebär merkostnader för kommuner och landsting. tinget i understryker att ett krav på att landstingens folk- hälsoenheter skall ha kapacitet att vara en stödfunktion för folkhälsoarbe- tet till såväl kommuner och andra lokala aktörer som internt inom hälso- och sjukvården innebär stora resursbehov. FHI:s förslag om en organisation för regionalt folkhälsoarbete och remissinstansernas synpunkter på detta behandlas i avsnitt 6. Svenska Röda Korset saknar frivilligorganisationerna i listan över kraf- ter som kan spela en roll i folkhälsoarbetet. får intrycket att samhället i rapportskrivarnas ögon består av den offentliga Skr. 2005/06:205 sektorn och förordar att näringslivet och den ideella sektorn involveras. Även förordar att den ideella sektorn involveras mer. KF vill även se att folkhälsopolitiken i högre grad än hit- tills samordnas med andra politikområden. och Sam- hälle menar att ideella organisationer kan vara den felande länken mellan myndigheter och medborgare i folkhälsofrågor. Skälen för regeringens bedömning Nationella ledningsgruppen för folkhälsofrågor För att stärka samordningen av folkhälsoarbetet på en hög nivå inrättade regeringen en nationell ledningsgrupp för folkhälso- frågor under ledning av folkhälso- och socialtjänstministern. I gruppen ingår cheferna för 16 myndigheter vars arbete har stor betydelse för ambi- tionerna att nå det övergripande nationella målet för folkhälsoarbetet. Dessutom är Kommuner och Landsting representerat. Inrättandet av gruppen är ett steg i processen att integrera folkhälso- aspekterna i andra politikområden. Ledningsgruppen har inte någon beslutande funktion utan är en förstärkande och samordnande länk mellan den politiska riksnivån och myndigheter på nationell, regional och lokal nivå. Myndigheternas ansvarsområden eller uppgifter har inte ändrats. Samordningen när det gäller uppföljning och utvärdering av folkhälso- politiken är fortfarande en uppgift för (). FHI har enligt sin instruktion (2001:309) till uppgift att främja hälsa och förebygga sjukdomar och skador.