prop · GT0398 · 2006-02-23 00:00:00 — Däremot är det min uppfattning att en lagstadgad informations- skyldighet för franchisegivare inte bör utformas i enlighet med Uni- droits modellag och den bör inte heller innehålla en uttömmande uppräkning av de uppgifter som en franchisegivare skall förse en bli- vande franchisetagare med för att undvika att drabbas av en sanktion eller rättsföljd. I stället har jag valt att utforma lagtexten så, att det ges möjlighet att anpassa informationsskyldigheten dels till aktuella franchisesystem, dels till franchiseverksamhetens utveckling över tiden men även i vissa fall till franchisetagarens tidigare erfarenhet och faktiska behov av information i det enskilda fallet. Viss väg- ledning om den information som en franchisegivare normalt eller typiskt sett bör informera en blivande franchisetagare om föreslås kunna hämtas från lagförslagets förarbeten. Särskilt viktigt är det förstås att franchisegivaren lämnar information om sådana omstän- digheter och avtalsklausuler som innebär, eller kan innebära, mer eller mindre ingripande följder för franchisetagaren. I detta hänseen- de kan uppräkningen i Unidtroits modellag men också t.ex. beträffande en franchisegivares upplysningsan- svar ge vägledning vid en bedömning av vilken information som det åvilar en franchisegivare att förse en blivande franchisetagare med och om en franchisegivare fullgjort sin informationsskyldighet eller inte. Det är naturligt att tillhandahållna uppgifter skall spegla aktuella förhållanden och de bör inte avse förhållanden som är äldre än . Av enkätsvaren har kunnat utläsas att merparten av de som svarat varit nöjda eller i stort sett nöjda med den information de erhållit före franchiseavtalets undertecknande. För att undvika en överreglering i de situationer där något behov av reglering eller offentligrättslig kon- troll inte kunnat påvisas, bör man undvika att skapa en lag som ålägger samtliga franchisegivare en informationsskyldighet vid slu- tande av franchiseavtal. I stället bör möjligheterna att ingripa mot en franchisegivare i detta avseende begränsas till sådana situationer där missförhållanden och brister i informationsutbytet kunnat konsta- teras. En viktig fördel med en sådan konstruktion är att möjligheten att ingripa mot en franchisegivares underlåtenhet i detta avseende endast omfattar framtida avtalsförhållanden av motsvarande slag. Det blir alltså inte frågan om att sanktionera redan ingångna avtal. förslag innebär att en franchisegivare som ingått franchiseavtal utan att först ha gett den blivande franchisetagaren nödvändig information skall kunna förbjudas vid vite att fortsättningsvis ingå väsentligen samma franchiseavtal med en annan franchisetagare utan att ha lämnat denne den information som med hänsyn till omständigheterna får anses erforderlig. Genom att på detta sätt beto- na vikten av korrekt och relevant information mellan givare och tagare förebyggs hastigt ingående av dåligt övervägda avtal. Det är min förhoppning att en sådan bestämmelse kommer att ha en preven- tiv effekt på såväl franchisegivares som franchisetagares agerande vid de förhandlingar som föregår ett franchiseavtals undertecknande. Förslaget anknyter också till de rådande förhållandena på marknaden, där franchiseverksamhet byggs upp i system med standardiserade avtal. Informationen bör tillhandahållas skriftligen och bör vara den bli- vande franchisetagaren till handa före franchiseavtalets undertecknande. Den tid som franchisetagaren har på sig att gå igenom erhållen information bör under normala förhållanden inte vara kortare än . Är materialet särskilt omfattande och åtagandet av större beskaffenhet är det rimligt att sätts längre. Är fråga om förlängning eller förnyelse av ett befintligt franchiseavtal på i allt väsentligt samma villkor som tidigare gällt eller är den blivande franchisetagaren en före detta anställd hos franchisegivaren med särskild inblick i verksamheten, bör informa- tionsskyldigheten kunna reduceras. En förutsättning för att föreslå en reglering av ovan redovisat slag är att samarbetsformen franchising går att definiera så att det inte framstår som ett betydande problem i sig att avgöra om den aktuella samarbetsformen faller under bestämmelsens tillämpningsområde eller inte. En mängd försök har tidigare gjorts för att finna en god- tagbar definition på begreppet franchising. Det försök som gjordes av i betänkandet Franchising (SOU 1987:17) möttes av hård kritik från remissinstanserna. Synpunkter som bl.a. framfördes på den föreslagna legaldefinitionen var att den var alltför vag och oprecis och att den saknade flera av de förutsättningar som utgör hörnstenar i franchiseverksamhet. För att en beskrivning av franchising skall omfatta samtliga samar- betskonstellationer inom de olika branscher som förekommer på marknaden är det angeläget att en legaldefinition innehåller de moment i ett franchisesamarbete som framstår som grundläggande. som legaldefinitionens ordalydelse bör ge en god vägled- ning av frågan om en samverkansform är att betrakta som franchising eller inte, är det viktigt att det lämnas visst utrymme för bl.a. den rättstillämpande myndigheten att väga in även andra aspekter än de i lagen angivna vid bedömningen av om verksamheten bedrivs i fran- chiseform eller inte. Jag har stannat för att föreslå följande definition. Med franchiseavtal avses i denna lag ett avtal varigenom en näringsidkare (franchisegivaren) kommer överens med en annan näringsidkare (franchise- tagaren) om att denne för eller mot en direkt eller en indirekt ersättning skall använda franchisegivarens särskilda affärsidé om marknadsföring av varor eller tjänster. Detta gäller dock bara om franchisetagaren enligt avtalet skall använda franchisegivarens näringskännetecken och andra immateriella rättig- heter, medverka vid återkommande kontroller av att avtalet följs samt ha rätt till stöd i form av utbildning, administrativt bistånd eller liknande. Den föreslagna lagkonstruktion överensstämmer i allt väsentligt med bestämmelserna i lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan närings- idkare och det föreslås därför att bestämmelsen skall integreras med denna lag och knyta an till den lagens systematik även i övrigt. Detta innebär bl.a. att bedömningen av om en franchisegivare brustit i in- formationsutbytet inför ett franchiseavtals undertecknande och därför skall meddelas ett förbudsföreläggande skall överlämnas till Mark- nadsdomstolens prövning. Det är vanligt att franchiseavtal innehåller bestämmelser om rätt till förtida uppsägning av avtalet vid vissa angivna händelser eller omständigheter (vid sidan av uppsägning i anledning av parts kon- traktsbrott). Bland annat kan en sådan rätt för franchisegivaren före- ligga om en franchisetagare inte uppfyllt vissa i avtalet intagna mini- miåtaganden, t.ex. om franchisetagarens omsättning understiger en i avtalet angiven nivå, eller om franchisetagaren blir långvarigt och all- varligt sjuk, avlider eller hamnar på obestånd. Av de uppgifter som inhämtats har inte framkommit tillräckliga skäl för att i lag närmare reglera frågor om uppsägning av ett fran- chiseavtal. Förutsättningarna för en uppsägning bör dock omfattas av den information som skall föregå franchiseavtalet. Därigenom får en blivande franchisetagare möjlighet att bedöma uppsägningssituatio- nerna redan på ett tidigt stadium. Jag har mot den bakgrunden avstått från att lämna något lagförslag i denna del. Rättsliga tvister i ett franchiseförhållande skall i flertalet fall avgöras genom ett skiljeförfarande enligt klausul i franchiseavtalet. skiljeförfarande har parterna att bestrida skiljemannens/männens Något motsvarande betalningsansvar finns inte vid pröv- ning i domstol. Kostnaderna för själva skiljeförfarandet uppgår ibland till betydande belopp. Å andra sidan kan en långvarig process i dom- stol leda till stora kostnader för bl.a. ombudsarvode m.m. Tidsut- dräkten i sig kan dessutom innebära svårigheter för parterna att fortsätta med verksamheten tvisten pågår. därför, trots kostnader för skiljemännen, i vissa situationer vara eko- nomiskt fördelaktigare att låta tvister lösas genom skiljeförfarande i stället för av domstol. Enligt inhämtade uppgifter förefaller frågan om hur rättstvister mellan franchisegivare och franchisetagare skall handläggas ha en undanskymd roll vid de förhandlingar som föregår ett franchiseavtals Enligt min mening är det viktigt att franchisegivaren ägnar tid åt att förklara valet av tvistelösningsförfarande och även nogsamt pekar på de skillnader som föreligger mellan en prövning av skiljemän respektive allmän domstol. Information härom är en av de uppgifter som normalt bör omfattas av en franchisegivares upplys- ningsansvar. Genom en öppenhet i denna fråga får franchisetagaren en fullständigare bild av de risker som är förenade med verksamhe- ten, innan han eller hon undertecknar franchiseavtalet. Detta möjlig- gör även för den blivande franchisetagaren att se över sitt försäk- ringsskydd i händelse av tvist och på så sätt skapa ekonomiska förut- sättningar för att under verksamhetens gång ekonomiskt klara av en rättslig prövning. Det är min uppfattning att en förbättrad information om det valda tvistelösningsförfarandet snarare än ett mer eller mindre undantags- löst förbud mot användande av skiljeklausul i franchisesammanhang, kan leda till att man kommer till rätta med en del av de problem som kan uppstå i samband med en tvist mellan parter som är bundna av en skiljeklausul. Vid sidan härav finns alltjämt möjlighet att få en skiljeklausul jämkad eller ogiltigförklarad i det enskilda fallet med stöd av bl.a. 36 § avtalslagen. Även frågor om fördelning av kost- nader för skiljeförfarandet torde kunna prövas med stöd av detta lagrum. Det har enligt min uppfattning inte framkommit tillräckliga skäl för att, utöver befintliga bestämmelser, införa lagbestämmelser som närmare reglerar förekomsten av och den närmare utformningen av skiljeklausuler i franchisesammanhang. Jag har därför avstått från att lämna något lagförslag i denna del. Förslag till lag om ändring i lagen (1984:292) om avtalsvill- kor mellan näringsidkare Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare dels att rubriken till lagen skall ha följande lydelse, dels att nuvarande 25 §§ skall betecknas 36 §§, dels att nya 3 och 4 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 2 §, av följande lydelse. Lag (1984:292) om avtalsvill- Lag (1984:292) om avtalsvill- kor mellan näringsidkare m.m. Vid bedömning av om ett avtalsvillkor är att anse som oskäligt skall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Förbud skall meddelas endast om det är påkallat från allmän synpunkt. Om en franchisegivare ingår ett franchiseavtal utan att ha gett franchise- tagaren den information om av- talets innebörd och övriga förhå- llanden som behövs med hänsyn till omständigheterna, kan Mark- nadsdomstolen förbjuda fran- chisegivaren att i fortsättningen ingå väsentligen samma fran- chiseavtal utan att ha lämnat sådan information. Med franchiseavtal avses i denna lag ett avtal varigenom en näringsidkare (franchisegivaren) kommer överens med en annan näringsidkare (franchisetagaren) om att denne för eller mot en direkt eller en indirekt ersättning skall använda franchisegivarens särskilda affärsidé om marknads- föring av varor eller tjänster. Detta gäller dock bara om fran- chisetagaren enligt avtalet skall använda franchisegivarens när- ingskännetecken och andra im- materiella rättigheter, medverka vid återkommande kontroller av att avtalet följs samt ha rätt till stöd i form av utbildning, ad- ministrativt bistånd eller liknande. Frågor om förbud tas upp efter ansökan. En sådan ansökan får göras endast av en samman- slutning av näringsidkare, av en annan sammanslutning som har ett befogat intresse av att företräda näringsidkare eller av en enskild näringsidkare mot vilken det aktuella avtalsvillkoret har ställts upp. Beslut i fråga om förbud hindrar inte att samma fråga prövas på nytt, om ändrade förhållanden eller något annat särskilt skäl föranleder det. Förbud skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Talan om utdömande av vite förs vid allmän domstol av den som ansökt om förbudet. Vid bedömning av om ett av- talsvillkor är att anse som oskä- ligt eller om en franchisegivare har låtit bli att förse franchise- tagare med den information som behövs skall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Förbud skall meddelas endast om det är påkallat från allmän synpunkt. Frågor om förbud tas upp efter ansökan. En sådan ansökan får göras endast av en samman- slutning av näringsidkare, av en annan sammanslutning som har ett befogat intresse av att före- träda näringsidkare eller av en enskild näringsidkare mot vilken det aktuella avtalsvillkoret har ställts upp eller som berörts av det bristande informationsutbytet. Beslut i fråga om förbud hindrar inte att samma fråga prö- vas på nytt, om ändrade för- hållanden eller något annat särskilt skäl föranleder det. Förbud skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Talan om utdömande av vite förs vid allmän domstol av den som ansökt om förbudet. Denna lag träder i kraft . Följande remissinstanser har yttrat sig över promemorian Upplyst fran- chising (Ds 2004:55). , Verket för näringslivsut- veckling , , Justitiekanslern, , vid , vid , , Hovr- ätten över och , Kammarrätten i , , , Landsorganisa- tionen i LO, , , , , Franchisetagarnas , Säljarnas Riksför- bund. , Arbetsdomstolen, Invest in , Föreningen , Företagarna, har beretts tillfälle att yttra sig men har avstått från det. Yttrande över promemorian har också kommit in från Svensk Bensin- handel. Regeringen har följande förslag till lagtext. Förslag till lag om franchisegivares informationsskyldighet Härigenom föreskrivs följande. 1 § I denna lag finns bestämmelser om en franchisegivares skyldighet att innan ett franchiseavtal ingås ge franchisetagaren viss informa- tion. 2 § Med franchiseavtal avses i denna lag ett avtal varigenom en näringsidkare (franchisegivaren) kommer överens med någon annan (franchisetagaren) om att denne mot ersättning skall använda fran- chisegivarens särskilda affärsidé om marknadsföring och försäljning av varor eller tjänster. Som ytterligare förutsättningar för att ett avtal skall anses vara ett franchiseavtal enligt denna lag gäller att fran- chisetagaren enligt avtalet skall använda franchisegivarens närings- kännetecken eller andra immateriella rättigheter samt medverka vid återkommande kontroller av att avtalet följs. 3 § innan ett franchiseavtal ingås skall en franchisegivare skriftligen ge franchisetagaren den information om avtalets innebörd och övriga förhållanden som behövs med hänsyn till omständlig- heterna. Informationen skall vara klar och begriplig. Den skall minst innehålla 1. en beskrivning av den franchiseverksamhet som franchiseta- garen skall bedriva, 2.uppgift om andra franchisetagare som franchisegivaren har träffat avtal med inom samma franchisesystem och omfattningen av deras verksamhet, 3.uppgift om den ersättning som franchisetagaren skall betala till franchisegivaren och övriga ekonomiska villkor för franchiseverk- samheten, 4uppgift om immateriella rättigheter som skall upplåtas till fran- chisetagaren, 5uppgift om de varor eller tjänster som franchisetagaren är skyldig att köpa eller hyra, 6uppgift om konkurrensförbud som skall gälla under eller som franchiseavtalet gäller, 7uppgift om avtalstiden, villkoren för förändring, förlängning och uppsägning av franchiseavtalet samt de ekonomiska konsekvenserna av en uppsägning, och 8. uppgift om hur en tvist med anledning av avtalet skall prövas och vad som skall gälla i fråga om kostnadsansvar för en sådan tvist. Vad som sägs i första stycket gäller också när ett befintligt fran- chiseavtal, med franchisegivarens tillåtelse, skall överlåtas till en ny franchisetagare. Underlåtenhet att lämna information 4 § En franchisegivare som har ingått ett franchiseavtal utan att ha uppfyllt sin skyldighet enligt 3 § får åläggas att, i fråga om det avtalet och framtida franchiseavtal, lämna information i enlighet med vad som sägs i den paragrafen. Ett sådant åläggande kan riktas också mot någon som är anställd hos franchisegivaren eller som handlar på dennes vägnar. 5 § Talan om åläggande enligt 4 § väcks vid . En sådan talan får väckas av 1.en franchisetagare i ett sådant avtal som avses i 4 §, 2.en sammanslutning av näringsidkare, eller 3.en annan sammanslutning som har ett befogat intresse av att företräda näringsidkare. Den som har talerätt enligt andra stycket har rätt att delta i rätte- gången som intervenient enligt 14 kap. . I mål om åläggande enligt 4 § gäller i övrigt de bestämmelser i marknadsföringslagen (1995:450) som reglerar förfarandet och för- delningen av rättegångskostnader i mål om åläggande att lämna infor- mation enligt 15 § den lagen. Vad som sägs i 21, 3437 och 52 §§ om skall dock inte tillämpas. 6 § Ett åläggande enligt 4 § skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Talan om utdömande av vite väcks vid en tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. . En sådan talan får alltid väckas vid . Talan får väckas av den som har begärt vitesföreläggandet. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om mark- nadsdomstol m.m. Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. skall ha följande lydelse. 1 §1 handlägger mål och ärenden enligt 1.konkurrenslagen (1993:20), 2.marknadsföringslagen (1995:450), 3.lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 4.lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare, 5.lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling, 6.lagen (2000:1175) om talerätt för vissa utländska konsumentmyn- digheter och konsumentorganisationer, 7.försäkringsavtalslagen (2005:104), 8. lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. Bestämmelserna i 14, 15 och 1622 §§ tillämpas inte i mål eller ärenden enligt konkurrenslagen, marknadsföringslagen, försäk- ringsavtalslagen eller lagen om insyn i vissa finansiella förbindel- ser m.m. I mål enligt marknads- föringslagen eller försäkringsav- talslagen tillämpas inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. 8.lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m., och 9.lagen (2006:000) om fran- chisegivares informationsskyldig- het. Bestämmelserna i 1422 §§ tillämpas inte i mål eller ärenden enligt konkurrenslagen, marknads- föringslagen, försäkringsavtalsla- gen, lagen om insyn i vissa finan- siella förbindelser m.m. eller lagen om franchisegivares informations- skyldighet. I mål enligt marknads- föringslagen, försäkringsavtalsla- gen eller lagen om franchisegiva- res informationsskyldighet tilläm- pas inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. Denna lag träder i kraft 1 Senaste lydelse 2005:594. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , f.d. justitierådet och regeringsrådet . Förstärkt skydd för franchisetagare Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om franchisegivares informationsskyldighet, 2.lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet . Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , Y. , , , , , Andnor, M. , , , , , , Regeringen beslutar proposition 2005/06:98 Förstärkt skydd för franchisetagare