prop · GU0313 · 2006-11-07 00:00:00 — Det rör sig om produkter som enligt gällande lydelse av 1 kap. 3 a § enligt tulltaxan i dess lydelse per klassas enligt KN-nr 2710 00 11 2710 00 78. Dessa produkter klassas enligt den lydelse av tulltaxan som utgör grunden för energiskattedirektivets klassificering enligt KN-nr 2710 00 11 2710 00 69. Vidare omfattas enligt energiskattedirektivets regler inte längre metan och andra gasformiga kolväten (KN-nr 2711 29) av suspensionsord- ningen. Dessa bränslen föreslås därför uteslutas från uppräkningen i 1 kap. 3 a § LSE och kommer i fortsättningen att hanteras enligt de nationella hanteringsregler för debitering och betalning av skatt, se vidare under avsnitt 4.7 i denna proposition. I LPK finns bestämmelser om förflyttning av vissa punktskattepliktiga varor samt om kontroll av dessa vid yrkesmässiga vägtransporter. På energiområdet gäller LPK för de mineraloljeprodukter som omfattas av hanteringen inom suspensionsordningen, dvs. bränsle som avses i 1 kap. 3 a § LSE. Som påpekat bör terminologin i LPK anpassas till de ändringar som görs i LSE med anledning av anpass- ningen till energiskattedirektivet. Begreppet mineraloljeprodukter byts således ut mot energiprodukter. Förslaget föranleder ändringar i 1 kap. 3 a § LSE samt i 1 kap. 2 § LPK. Särskilt om hanteringen av vissa biobränslen inom suspensionsordningen Suspensionsordningen på bränsleområdet har omfattat vissa, med KN-nr utpekade, produkter. Innebörden av suspensionsordningen är bl.a. att dessa produkter, i och med att de tillverkas inom EG eller importeras till EG:s punktskatteområde från tredje land, hanteras enligt skatte- uppskov. Detta gäller oavsett produktens användningsområde. Skatt tas ut när produkten lämnar suspensionsordningen och skattefrihet för viss användning förutsätter att detta har stöd i särskilda regler i LSE. Detta kan t.ex. gälla när produkten förbrukas för annat ändamål än som bränsle för uppvärmning eller som motorbränsle. Suspensionsordningen kommer dock , till följd av genomförandet av artikel 20 i energiskattedirektivet i den svenska lagstiftningen, att omfatta vissa produkter som skall hanteras inom suspensionsordningen först i och med att de är avsedda att förbrukas som bränsle för uppvärmning eller som motorbränsle. Situationen är ny, eftersom en vara enligt hittillsvarande regelverk alltså omfattats av suspensionsordningens regelverk från det att den tillverkats eller importerats den har alltså inte kunnat byta grupp, vilket nu kan inträffa i och med avsiktsrekvisitet. Som framgått ovan är det fråga om produkter enligt KN-nr 15071518, 2905 11 00 och 3824 90 99, som ryms inom suspensionsordningen om avsiktsrekvisitet är uppfyllt. KN-nr 15071518 täcker olika vegetabiliska och animaliska oljor och fetter, som t.ex. palmolja och rapsolja. KN-nr 2905 11 00 betecknar metanol och endast den icke-syntetiska metanolen är föremål för såväl skatteplikt som skattesuspension. Slutligen inrymmer KN-nr 3824 90 99 diverse kemiska produkter, främst olika fettsyrametyl- estrar och bränsleblandningar (t.ex. E85). Det säger sig självt att det inte alltid är givet exakt när en angiven av- sikt inträder. Bestämmelsen finns dock i ett rådsdirektiv, som medlems- staterna är skyldiga att införliva i sin nationella lagstiftning. En nationell anpassning innebär med nödvändighet en viss mån av tolkning, särskilt när bestämmelsen i direktivet som i detta fall ger sådant utrymme. Det är visserligen, som påpekat, av vikt att söka uppnå en EU- gemensam tolkning av bestämmelsen. har omfat- tande diskussioner förts i kommissionens , i syfte att söka komma fram till vissa gemensamma riktlinjer för tolkningen av avsiktsrekvisitet. har dock dessa diskussioner inte lett till något resultat. Regeringen föreslår , inom ramen för den slutliga anpas- sningen av LSE till energiskattedirektivet, de lagändringar som bedöms krävas för att uppfylla direktivets regler. I den mån eventuella framtida riktlinjer som kan komma att antas av bör föran- leda justeringar av dessa förslag, får regeringen återkomma till detta i särskild ordning. I likhet med vad som regeringen förslagit avseende definitionen av begreppet energiprodukter (se avsnitt 4.2), bör avsiktsrekvisitet också tydliggöras när det i LSE anges att suspensionsordningen skall tillämpas för vissa energiprodukter. För produkter enligt KN-nr 15071518, 3824 90 99 samt icke-syntetisk metanol (KN-nr 2905 11 00) innebär detta alltså att de endast görs föremål för suspensionsordningens regler när de är avsedda att förbrukas som bränsle för uppvärmning eller som motor- bränsle. Mot bakgrund av att detta avsiktsrekvisit tidigare inte funnits i LSE anser regeringen att det är lämpligt att som efterfrågat - närmare söka redovisa vissa riktlinjer för hur detta begrepp bör tolkas och vilka effekter det får för hanteringen av de aktuella bränslena inom ramen för suspensionsordningen. De aktuella bränslena har inte omfattats av skatteplikt enligt LSE när de används för uppvärmningsändamål. Förbrukning av dem som drivmedel omfattas i och för sig av tillämpningsområdet för 2 kap. 4 § första stycket LSE, men i praktiken har all användning av bräns- lena för detta ändamål omfattats av skattefrihet genom regeringsbeslut med stöd av den s.k. pilotprojektsbestämmelsen i 2 kap. 12 § LSE. Bränslena omfattas inte av suspensionsordningens bestämmelser. Suspensionsordningen utvidgas nu till att omfatta produkter enligt KN- nr 15071518, 3824 90 99 samt icke-syntetisk metanol (KN-nr 2905 11 00). Hanteringen inom suspensionsordningen skall dock till skillnad från övriga produkter som omfattas av detta system inträda först i och med att det finns en avsikt att förbruka produkten som bränsle för upp- värmning eller som motorbränsle. Den bakomliggande bestämmelsen i energiskattedirektivet är neutralt skriven så till vida att det inte framgår vem som skall ha den aktuella avsikten. De angivna produkterna är i viss mån av olika beskaffenhet, så till vida att produkter enligt KN-nr 15071518 mer sällan utan vidareförädling kan användas för motordrift medan de direkt efter framställningen väl kan användas för uppvärmning, t.ex. av bostäder och inom energisektorn. Dessa vegetabiliska oljor och fetter klassas således enligt relevant KN-nr såväl när de befinner sig i en råvarufas, som när de i vissa fall direkt kan saluföras som bränsle. Själva KN-numret kan alltså inte som är fallet med hittillsvarande produkter inom suspensionsordningen användas som grund för att fastställa om produkten skall hanteras inom suspen- sionsordningen eller inte. Den icke-syntetiska metanolen torde närmast uteslutande användas som drivmedel, medan KN-nr 3824 90 99 kan rymma en rad olika produkter, varav en del vanligtvis används för olika kemiska icke bränsle ändamål medan andra utgör färdigtillverkade bränslen, som t.ex. ETBE. Det torde dock i vart fall vara mer sällsynt att uppvärmningsbränslen återfinns inom den kategorin. Genom att omfattas av suspensionsordningen träder olika hanterings- och kontrollbestämmelser automatiskt in för dessa produkter när de är avsedda att förbrukas som bränsle för uppvärmning eller som motor- bränsle. Således finns regler om att transporter till andra EU-länder skall åtföljas av ledsagardokument och att säkerhet skall ställas, vilket säker- ställer andra medlemsstaters eventuella intresse av att beskatta produk- terna. bör hållas i minnet att regeringen som framgår av avsnitt 4.4.1 föreslår att direktivets möjlighet till skattebefrielse skall utnyttjas. Någon skatt skall alltså inte tas ut vid förbrukning i . Enligt regeringens uppfattning är det, särskilt mot den bakgrunden, ange- läget att bestämmelserna ges en pragmatisk tolkning, som inte skapar onödig administration hos vare sig eller aktörerna på om- rådet. Enligt 4 kap. 3 § LSE får som upplagshavare godkännas den som i en yrkesmässig verksamhet som bedrivs i avser att tillverka eller bearbeta bränslen eller i större omfattning hålla bränslen i lager. En förutsättning är dock att de i bestämmelsen uppställda kraven på skatte- upplag och vandelsprövning också uppfylls. I begreppet bränslen enligt bestämmelsen ryms, så vitt avser produkter enligt KN-nr 15071518, 3824 90 99 samt icke-syntetisk metanol (KN-nr 2905 11 00), inte endast att det rör sig om produkter enligt dessa KN-nr, utan en avsikt måste också finnas om att de skall förbrukas som bränsle för uppvärmning eller som motorbränsle. Det s.k. avsiktsrekvisitet måste således vara uppfyllt. När den som i egenskap av godkänd upplagshavare tillverkar produkter som uppfyller dessa krav i ett skatteupplag skjuts skyldigheten att betala skatt upp tills, i normalfallet, bränslet tas i anspråk i skatteupplaget eller förs ut från skatteupplaget och levereras till någon som inte är en upp- lagshavare. Den som yrkesmässigt tillverkar bränsle utanför ett skatte- upplag blir skyldig att betala skatt i direkt anslutning till varje tillverk- ningstillfälle, se 4 kap. 1 § 6 och 5 kap. 4 § LSE. I de fall där t.ex. en jordbrukare odlar oljeväxter och därur pressar rapsolja (KN-nr 1514) och inte själv förbrukar den som bränsle utan säljer den vidare, bör inte avsiktsrekvisitet tolkas så strikt att jordbru- karen skulle behöva vara upplagshavare och bedriva sin tillverkning under skattesuspension i skatteupplag för att inte bli skattskyldig för sin produkt direkt vid tillverkningen. Detta även om han har vetskap om att oljan i ett senare led efter vidareförädling kommer att förbrukas som bränsle. Jordbrukaren säljer i detta fall inte ett bränsle utan en råvara, dvs. han hanterar visserligen en produkt enligt KN-nr 1514 men då det nödvändiga avsiktsrekvisitet inte är uppfyllt ryms inte hans hantering inom tillämpningsområdet för suspensionsordningen. Om det i jordbrukarens näringsverksamhet också ingår att marknads- föra rapsoljan som bränsle, t.ex. för leverans till fjärrvärmeverk, bör hans tillverkning av rapsoljan dock ske inom ramen för suspensionsordningen. Eftersom han tillverkar en skattepliktig bränsleprodukt får han god- kännas som upplagshavare utan något krav på viss omfattning av produk- tionen, under förutsättning av att kraven på skatteupplag och vandel har uppfyllts. Motsvarande bör även i princip gälla för det fall han själv behåller all rapsoljan och i egen regi förbrukar den för uppvärmning. Vid såväl förbrukning som försäljning för uppvärmningsändamål har han rätt att i sin bränsledeklaration göra avdrag för skatten och kan alltså redovisa en nolldeklaration. Möjligheter finns enligt 10 kap. 16 a § SBL för att medge att upplagshavaren endast behöver lämna sin redovisning en gång , och inte för varje kalendermånad som följer enligt de normala redovisningsreglerna för energiskatter. Denna regel gäller dock inte för den som skall betala skatt vid varje tillverknings- tillfälle, dvs. den som tillverkar bränslet utan att vara upplagshavare. I och med att en tillverkare, som framställer en produkt enligt aktuella KN-nr och har uppfyllt avsiktsrekvisitet, godkänns som upplagshavare sker hans hantering av bränslet i skatteupplag. I den mån tillverkaren också hanterar en produkt enligt aktuella KN-nr utan att avsiktsrekvisitet är uppfyllt som t.ex. tillverka rapsolja för matlagning sker denna tillverkning helt utanför reglerna om skattesuspension. Motsvarande bör Prop. 2006/07:13 gälla om avsikten hos upplagshavaren med hanteringen av rapsoljan Om avsiktsrekvisitet således är uppfyllt sker hante- ringen av produkten inte längre inom ramen för suspensionsordningen. Om produkten i egenskap av bränsle säljs av upplagshavaren kan det ske under skatteuppskov om köparen är en annan upplagshavare, t.ex. en bränsleleverantör som utan att själv tillverka bränslet bedriver handel med bränslet och uppfyller kriteriet för lagerhållning i större omfattning och därigenom kan godkännas som upplagshavare. I och med de ändringar som föreslås införda i 1 kap. 3 a § LSE be- dömer regeringen att bestämmelserna i artikel 20 i energiskattedirektivet är införda i svensk rätt så vitt avser produkter enligt KN-nr 1507-1518, 3824 90 99 samt icke-syntetisk metanol (KN-nr 2905 11 00) som är av- sedda att förbrukas som bränsle för uppvärmning eller som motorbränsle. 4.7Hanteringen av bränslen som inte omfattas av suspensionsordningen 4.7.1Systemet med lagerhållare m.m. Regeringens bedömning: Det nuvarande nationella systemet med god- kända lagerhållare kan även fortsättningsvis tillämpas för kol, naturgas och andra bränslen som inte omfattas av suspensionsordningen. Promemorians bedömning: Stämmer överens med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna fråga. Bakgrunden till regeringens bedömning: Enligt lagen (1994:1776) om skatt på energi, LSE, gäller delvis olika regler beroende på om ett bränsle omfattas av det s.k. cirkulationsdirektivet (rådets direktiv /12/EEG av om allmänna regler för punktskatte- pliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor, EGT L 76, 23.3.1992, s. 1, Celex 31992L0012), eller om bränslet inte omfattas av detta direktiv. För bränslen som omfattas av de harmo- niserade reglerna, t.ex. bensin och dieselolja, gäller ett system enligt 1 kap. 3 a § LSE med godkända upplagshavare. För övriga bränslen, t.ex. kol och naturgas, gäller andra regler med godkända lagerhållare. Enligt bestämmelser i energiskattedirektivet (rådets direktiv /96/EG av om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet, EUT L 283, 31.10.2003, s. 51, Celex 32003L0096) skall dock fler bränslen än omfattas av harmoniserade regler, även om systemet för godkända upplagshavare inte skall gälla för dessa bränslen. Det rör sig främst om kol och naturgas (se artikel 21 i energiskattedirektivet). För dessa bränslen lägger dock direk- tivet endast fast vissa grundläggande regler för främst skattskyldighetens inträde, medan skatt i övrigt skatt skall påföras och uppbäras enligt de förfaranden som fastställs av varje medlemsstat. Beskattningen av kol och naturgas i LSE bygger på ett system med godkända lagerhållare (4 kap. 15 § LSE). För att bli godkänd som lagerhållare krävs dels att den skattskyldige bedriver viss verksamhet, dels att han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omstän- digheter i övrigt är lämplig som lagerhållare. Verksamheter som kan omfattas av ett godkännande är tillverkning eller bearbetning, lagring i större omfattningen eller återförsäljning eller förbrukning i större omfatt- ning av gasformiga kolväten. Ett godkännande av lagerhållare skall åter- kallas om förutsättningarna för godkännande inte längre finns eller om lagerhållaren begär det. Skälen för regeringens bedömning: Genom energiskattedirektivet in- förs en gemenskapsrättslig beskattningsram för en rad bränslen (se artikel 2 i energiskattedirektivet). Dessa bränslen skall i fortsättningen vara skattepliktiga, dvs. medlemsstaterna är skyldiga att beskatta dem. För vissa av dessa bränslen skall reglerna i cirkulationsdirektivet om suspen- sionsordningen gälla (se artikel 20 energiskattedirektivet, jfr avsnitt 4.6 i denna proposition). För övriga bränslen enligt direktivet, t.ex. kol och naturgas, gäller förenklade förfaranderegler (se artikel 21.5 energiskatte- direktivet). Dessa innebär att skattskyldigheten inträder vid leverans. Medlemsstaterna skall påföra och uppbära skatt enligt nationella regler, vilka skall fastställas av varje medlemsstat (artikel 21.5 första och fjärde styckena). Energiskattedirektivet innehåller inga bestämmelser om hur bränslena skall hanteras fram till leveranstidpunkten och direktivets regler synes inte förhindra medlemsstaterna från att införa nationella system om hantering under skatteuppskov för tid innan leverans till slutkonsument sker. Det bedöms därför att det nationella systemet med godkända lagerhållare även fortsättningsvis kan tillämpas för kol och naturgas, eftersom dessa bränslen, trots att de numera omfattas av harmoniserade regler enligt energiskattedirektivet, ändå inte innefattas av suspensions- ordningen. 4.7.2Vem som är skattskyldig för naturgas i vissa fall Regeringens förslag: Reglerna om vem som är skattskyldig för skatt på naturgas likställs med reglerna för övriga bränslen som inte omfattas av suspensionsordningen. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: påpekar att den avreglerade natur- gasmarknaden kan förväntas medföra ett ökat intresse för direktinförsel av naturgas. Då promemorians förslag innebär att den som för in natur- gas måste uppfylla gällande omsättningskrav för lagerhållare, riskerar detta enligt att medföra att en del införsel kommer att om- fattas av skattskyldighet enligt för in/tar emot bestämmelsen. Detta med- för en resurskrävande administration för både skattskyldiga och Skatte- verket. Skälen för regeringens förslag: Distribution av naturgas sker regel- mässigt antingen i gasform via rörledningar eller i flytande form i tank, vanligen på fartyg eller lastbil. Anledning saknas att inte behandla naturgas på samma sätt som andra bränslen, som inte omfattas av de EU- gemensamma uppbördsreglerna (den s.k. suspensionsordningen) som gäller för vissa bränslen enligt 1 kap. 3 a § LSE. om innebörden av suspensionsordningen, se avsnitt 4.6 i denna proposi- tion. Regeringen anser således inte att det finnas behov av att ha en särskild bestämmelse för vem som skall anses som skattskyldig vid införsel av naturgas till . Som föreslagits i promemorian bör därför den särskilda bestämmelsen i 4 kap. 12 § andra stycket LSE slopas. Av detta stycke följer att den som för in naturgas till samt den för vars räkning sådan införsel äger rum skall anses som tillverkare vid bedömandet av vem som är skattskyldig. Möjlighet finns för aktörer att frivilligt ansöka om godkännande som lagerhållare. Enligt 4 kap. 15 § LSE får som lagerhållare bl.a. godkännas den som i större omfattning återförsäljer eller förbrukar gasformiga kolväten, om han med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig som lagerhållare. Omsättnings- kravet har av regeringen i 2 § förordningen (1994:1784) om skatt på energi bestämts till en årlig omsättning av av gasformiga kolväten. Regeringen avser att se över denna nivå, i syfte att minimera de av påpekade administrativa effekterna för den skattemässiga hanteringen av naturgasdistributionen. Förslaget föranleder ändringar i 4 kap. 12 § och 5 kap. 2 § LSE. 4.7.3Skattskyldighetens inträde för bränslen som inte omfattas av suspensionsordningen Regeringens bedömning: Några ändringar behöver inte göras av de nuvarande nationella reglerna för skattskyldighetens inträde för bränslen som inte omfattas av suspensionsordningen. Promemorians förslag: Skattskyldigheten skall inträda vid leveransen av kol, naturgas och andra bränslen som inte omfattas av suspensions- ordningen till någon som inte är registrerad lagerhållare. Remissinstanserna: ifrågasätter behovet att ändra de befintliga reglerna för skattskyldighetens inträde och anser i allt fall att det bör undvikas att utforma reglerna på ett sätt som innebär att en utländsk aktör skulle göras skattskyldig. Skälen för regeringens bedömning: För de bränslen som visserligen skall beskattas enligt energiskattedirektivet, men som inte omfattas av suspensionsordningen, finns i gemenskapsrätten endast vissa begränsade bestämmelser om förfarandet vid beskattningen. Det gäller i huvudsak skattskyldighetens inträde, som enligt artikel 21.5 energiskattedirektivet skall inträda vid leveransen av de aktuella bränslena. I övrigt bestäms den närmare hanteringen vid skattläggningen av nationella regler, jfr artikel 21.5 första och fjärde styckena i direktivet. Som regeringen funnit i avsnitt 4.7.1 bedöms det nuvarande svenska systemet med godkända lagerhållare kunna behållas för de bränslen som inte omfattas av suspensionsordningen. I 4 kap. 12 § LSE anges vem som är skattskyldig för dessa bränslen. Regler för när de blir skyldiga att betala skatt, dvs. skattskyldighetens inträde, finns i 5 kap. 24 §§ LSE. Energiskattedirektivet föreskriver inte vem som skall vara skattskyldig i olika situationer. De nuvarande svenska reglerna i dessa delar behöver därför inte ändras. Enligt artikel 21 i energiskattedirektivet skall skattskyldighet för natur- gas och kol inträda först vid leveransen. Eftersom gemenskapsrättsliga regler saknas för hanteringen av bränslena , kan det nuva- rande svenska systemet med lagerhållare även tillämpas i fortsättningen och bränslena kan alltså hanteras under ett nationellt skatteuppskov fram till leveranstidpunkten. Fördelen med att vara godkänd lagerhållare är att bränsle kan till- verkas, importeras och lagras under skatteuppskov. Skattskyldighet inträ- der först när bränslet levereras till någon som inte är godkänd lagerhål- lare. Mellan godkända lagerhållare får alltså skattefria leveranser äga rum. Dessa regler bedöms stämma överens med gemenskapsrätten och några ändringar behöver inte göras av dem som ett led i anpassningen till energiskattedirektivet. Regler finns vidare i LSE för att säkerställa att skatt betalas för de skattepliktiga bränslena även vid hantering utanför systemet med god- kända lagerhållare. Sålunda finns regler om skattskyldighet för den som, utan att agera som lagerhållare, från ett annat för in bränsle till eller tar emot en sådan leverans (se 4 kap. 12 § 3 LSE). Regeringen finner, i likhet med vad uttalat, att några änd- ringar inte krävs av reglerna för skattskyldighetens inträde i detta fall. I samtliga situationer då skatt tas ut av någon som är skattskyldig enligt 4 kap. 12 § 3 LSE bör skattskyldigheten således även i fortsättningen inträda vid införseln till . En sådan reglering är i linje med vad som gäller för motsvarande hantering av bränslen enligt 1 kap. 3 a § LSE, i de fall då dessa mer undantagsvis förs in till utanför suspensionsordningen. En sådan harmoniserad tillämpning av beskatt- ningsförfarandena är önskvärd och bedöms stämma överens med gemenskapsrätten. 4.7.4Återbetalning av skatt på bränsle som levererats till ett annat Regeringens förslag: Möjligheten till återbetalning av skatt på bränsle som levererats till ett annat skall utvidgas till att omfatta samtliga bränslen som beskattats i . Kravet på att skatt skall ha betalats i mottagarlandet kompletteras med alternativet att leveransen har skett för ett skattebefriat ändamål. Promemorians förslag: Stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna fråga. Bakgrunden till regeringens förslag: I 9 kap. 10 § LSE finns bestäm- melser om återbetalning av skatt med anledning av att bränsle, som beskattats i , därefter har levererats till ett annat och beskattats där. Avsikten med reglerna är att undvika dubbelbeskattning av bränslet och säkerställa att skatt endast tas ut i den medlemsstat där bränslet slutligen förbrukas. Reglerna grundar sig på artikel 22 i cirkulationsdirektivet och gäller endast för de bränslen som omfattas av den suspensionsordning som följer av detta direktiv, dvs. bränslen som avses i 1 kap. 3 a § LSE. Motsvarande regler om återbetalning av skatt vid leveranser till ett annat finns för tobaksskatt och alkohol- skatt, se 29 § lagen (1994:1563) om tobaksskatt och 28 § lagen Prop. 2006/07:13 (1994:1564) om alkoholskatt. Skälen för regeringens förslag: Artikel 22 i cirkulationsdirektivet innehåller detaljerade bestämmelser om de krav som måste uppfyllas innan myndigheterna i en medlemsstat har rätt att betala tillbaka skatt som tagits ut. Ett krav som ställs är att skatten i mottagarlandet måste vara betald innan den skatt som tagits ut i den första medlemsstaten betalas tillbaka. Energiskattedirektivet innehåller dock olika möjligheter och i vissa fall skyldigheter för medlemsstaterna att skattebefria bränslen som förbrukas under vissa särskilt angivna omständigheter. Detta innebär att någon skatt därmed inte kommer att tas ut i ett , som har infört sådana bestämmelser.