prop · GT03192 · 2006-03-22 00:00:00 — Det gäller också när medlen slutligt förbrukas i studiecirklar eller kulturarrangemang inom studieförbundens medlemsorganisationer. Statsbidraget får inte användas till att anordna en verksamhet i största allmänhet. Att verksamheten innebär ett stöd för deltagarnas kunskaps- sökande och lärande är av avgörande betydelse för att det skall vara för- enligt med statens syften. Statsbidraget får inte fungera som ett allmänt verksamhets- eller organisationsstöd, som kan användas av föreningar och organisationer för att finansiera den egentliga verksamheten. Folk- bildningens nära samarbete med folkrörelser och föreningslivet är ett stöd till utveckling av medlemmarnas och funktionärernas förmåga att verka för organisationens syften och som sådant utomordentligt betydel- sefullt. Den egentliga verksamheten och den egna organisationen måste däremot finansieras på annat sätt. Att slå vakt om denna gränsdragning är ett viktigt inslag i kvalitets- arbetet inom folkbildningen. Av en delrapport från undersökning av studiecirkeldeltagare framgår att en i vissa studie- förbund anmärkningsvärt stor andel av de intervjuade deltagarna inte deltagit i någon cirkel . Siffrorna varierar mellan , med ett medeltal på 11,2. Undersökningen kan inte tolkas på annat sätt än att rågången inte hålls klar. En del av det ifrågasättande av folkbildningen som förekommer i debatten har sin grund i detta för- hållande. Undersökningen visar att det inom nuvarande ekonomiska ramar finns utrymme för betydande omprioriteringar. Folkbildningen lever i ett symbiotiskt förhållande med Folkrörelse- och organisationssverige. En stor del av utbildningen av medlemmar, ledare och förtroendevalda sker i form av studiecirklar. Detta är en viktig uppgift för folkbildningen, särskilt när det gäller organisationer verk- samma inom de sju prioriterade områden som redovisats i det före- gående. Det måste dock finnas en balans i den verksamhet som anordnas. Det handlar bl.a. om en avvägning mellan å ena sidan studie- och bild- ningsverksamhet som vänder sig till en bred allmänhet och å andra sidan verksamhet som huvudsakligen har interna avnämare. Båda formerna är Prop. 2005/06:192 väsentliga men fyller olika funktioner. Utvecklingen har inneburit en minskad omfattning av den mot allmänheten öppna och programförda studieverksamheten till förmån för en allt mer omfattande verksamhet för egna medlems- organisationer och huvudmän. Det programförda utbudet har i stor ut- sträckning försvunnit från såväl små orter som större städer. Ett skäl till detta är studieförbundens försämrade ekonomi som också medfört av- sevärt höjda avgifter. En konsekvens av utvecklingen är en försämring av människors möjligheter att få sina behov av studier, bildning, kultur och utvecklings- möjligheter tillgodosedda. För många människor är det deltagandet i en folkbildningsverksamhet som sådan, som är viktigare än ämnet för stu- dierna. Det är viktigt att lyfta fram att folkbildningen som verksamhet och företeelse skall vara tillgänglig för ett brett spektrum av medborgare oberoende av var de är bosatta. Folkbildningen har en lång tradition av och skyldighet att söka upp dem som har störst behov. 6.6Stödet till idrottens utbildningsverksamhet Regeringens bedömning: Det bör prövas om statens stöd till idrottens studie-, bildnings- och utbildningsverksamhet kan kanaliseras direkt till idrotten. Utredningarna: Behandlar inte frågan. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig i frågan. Skälen för regeringens bedömning: I diskussionen om fördelningen av statsbidraget mellan studieförbunden har verksamhetens kvalitet ofta ställts som motsats till ökning av verksamhetens volym. Statsbidragets följsamhet till kvantitativa förändringar har ställts mot behovet av sta- bilitet och kontinuitet, för att möjliggöra mer långsiktiga åtaganden. med stark ökning av aktiviteterna har ställts mot dem som har en mer stabil volym. Avgränsningen mellan vad som utgör stats- bidragsberättigande studie- och bildningsverksamhet å ena sidan och vad som är en förenings eller organisations egentliga verksamhet ger upphov till diskussioner t.ex. när det gäller musik- och körverksamhet samt idrotten. Två av viktigaste uppgifter är att fördela stats- bidraget mellan folkhögskolor och studieförbund och att slå vakt om kvalitén i verksamheten. I en situation där statsbidraget, i reala termer, har varit i stort sett oförändrat , har dessa frågor fått stor sprängkraft. De återverkar på anordnarnas syn på varandra inom folk- bildningen, men också på bedömningen av möjligheten att godta nya studieförbund eller folkhögskolor. Problemet accentueras av att antalet aktörer på central nivå inom folkbildningen är litet. Varje ställnings- tagande som gynnar en anordnare eller grupp av anordnare missgynnar de övriga. Att avgöra vad som är bäst för folkbildningen som helhet kan vara svårt. Kvalitetsbegreppet är naturligtvis mer komplext än en fråga om Prop. 2005/06:192 stabilitet eller snabb förändring. Att nå ett ökat antal människor kan rimligen utgöra en del av ett kvalitetsbegrepp och långsiktiga bindningar utgör i sig inte någon garanti för att den verksamhet som anordnas håller god kvalitet. som långsiktighet och kontinuitet är värdefullt för att skapa en verksamhet av hög kvalitet. En ytterligare svårighet är att i en mångfacetterad och decentraliserad verksamhet strikt upprätthålla rå- gången mellan studie- och bildningsarbete respektive övning, träning och traditionell ledarutbildning. Idrotten är en ständigt växande folkrörelse för alla åldrar. Folk- bildningen har varit betydelsefull för utvecklingen av idrottens ledar- och utbildningsverksamhet, inte minst för arbetet med värderingsfrågor inom idrotten. Men mot bakgrund av de ovanstående svårigheterna att skilja på folkbildning och mer traditionell ledar- och utbildningsverksamhet inom idrotten, så är utformningen av dagens stöd kanske inte helt anpassad för att möta de särskilda villkor som präglar idrotten. Regeringen gör därför bedömningen att det bör prövas om inte idrottsrörelsen och folk- bildningen bättre gagnas av att statens stöd till idrottens studie- och bildningsverksamhet kanaliseras direkt till idrotten. Men även ett sådant stöd måste direkt riktas mot studie-, bildnings- och utbildnings- verksamhet samt skapa förutsättningar för ett fortsatt arbete med värderingsfrågor. Regeringen avser att inbjuda , -Idrottsutbildarna och till överläggningar om detta. Idrottsrörelsen åtnjuter vid sidan av statsbidraget ett omfattande stöd från kommuner och landsting. Stödet är delvis knutet till kommunernas och landstingens stöd till folkbildningen. Denna koppling måste också analyseras i anslutning till de kommande överläggningarna med idrotten. Flera av de kommuner som upphört att stödja studieförbunden lämnar dock fortfarande stöd till idrotten och deras utbildningsverksamhet. Pedagogik och flexibelt lärande Regeringens bedömning: Arbetet med pedagogisk och metodisk för- nyelse bör ges hög prioritet. Folkbildningens kännetecken, ideologiska drag och verksamhetens huvudmän bör komma till uttryck i lärprocessen och vara synliga för deltagaren. Arbetet med att använda olika former av IT-lösningar i syfte att bland annat utveckla verksamheten och göra den tillgänglig för fler bör fort- Folkbildningsprofilen bör även fortsättningsvis vara stark och tydlig i all verksamhet med IT-stöd. Utredningarna: I delar av utredningarna konstateras att folk- bildningens pedagogik och synen på lärandet genomsyras av vissa ka- raktäristika eller särdrag. Till dessa hör uppfattningen att kunskap och bildning har ett egenvärde och relateras till människans hela livssituation, att kunskapssökande och bildningssträvanden har en nära koppling till den personliga utvecklingen, att lärandeprocessen i hög grad sker i socialt samspel i grupp, genom samarbete, samtal och reflektion, att deltagarinflytandet över verksamheten är centralt och att verksamheten är fri och frivillig och i möjligaste mån skall utgå från deltagarnas behov och erfarenheter. Med utgångspunkt i de studier som SUFO 2 tagit del av och även redovisat, konstateras att det inte är oproblematiskt att i cirklar och folkhögskolekurser praktiskt tillämpa folkbildningens egen peda- gogiska grundhållning. Det finns skäl för folkbildningens företrädare att pröva i vilken grad verkligheten svarar mot den bild av folkbildningens unika karaktär som ges i målbeskrivningar och andra dokument. Inom såväl studieförbund som folkhögskolor behöver man också utveckla metoder för att stärka ledarnas förmåga och möjligheter att tillämpa demokratiska arbetsformer och tillvarata deltagarnas relevanta erfaren- heter. Det är viktigt för trovärdigheten att verkligheten motsvarar den bild som man strävar efter att visa bidragsgivare och allmänhet. SUFO 2 konstaterar att utvecklingen har gått mot att folkbildningen, från att ha haft en särskild ställning och fungerat som en pedagogisk idé- givare, övergått till att bli en anordnare av studie- och bildningsarbete bland många andra. Mot denna bakgrund är det av stor vikt att de möjlig- heter som står till buds för deltagaren upplevs som tydliga alternativ till det utbud som andra anordnare tillhandahåller. Vad beträffar flexibelt lärande och IT konstaterar SUFO 2 att folk- bildningen under en lång följd av år gjort betydande insatser, exempel i frågor rörande distansstudier. Folkbildningens IT-uppdrag, som lyftes fram i samband med folkbildningspropositionen 1998, har förvaltats väl. har med hjälp av extern finansiering kunnat bygga upp Folkbildningsnätet, ett nätverk för elektronisk kontakt mellan olika delar av folkbildningen. Både genom detta nätverk och internt i studie- förbund och folkhögskolor har IT-utvecklingen bidragit till effektivi- sering och bättre kontaktvägar. Med extern finansiering har också genomfört projekt med inriktning på pedagogisk utveckling, fortbildningsinsatser, utveckling av lärcentra, samverkan mellan folkbildare och andra vuxenutbildare etc. Det finns även flera exempel på projekt om IT-stöd och lokal samverkan inom folkbildning med flexibelt lärande. I Folkbildningens framsyn framhålls att behovet av kompetens- utveckling inom folkbildningen kommer att öka. Den skall i första hand inriktas på att förbättra förutsättningarna för att genomföra de insatser som respektive organisation har prioriterat. Nyckelpersoner är folk- högskolans lärare och studieförbundens cirkelledare. Kraftfulla insatser måste vidtas för att öka cirkelledarnas kompetens och för att stärka deras identitet som cirkelledare inom det studieförbund de verkar. Grund- utbildningen för folkhögskollärare innebär både kontinuitet och för- nyelse. Dimensioneringen av folkhögskollärarutbildningen behöver öka för att bättre motsvara framtida behov. Kompetensutvecklingen av studieförbundens verksamhetsledare och folkhögskolans rektorer är viktig för att ge bättre förutsättningar att leda utvecklingsarbetet i organi- sationen. Organisationerna måste ta ansvar för att säkra kompetens- utvecklingen av sina styrelser. En ständigt pågående bred diskussion är nödvändig i studieförbund och folkhögskolor om mål- och prioriterings- frågor och om insatser för verksamhetsutveckling. Remissinstanserna: menar att synen på kunskap, bildning och demokrati är viktiga inslag i folkbildningens idémässiga grund. De två förstnämnda har ett egenvärde och relateras till människans hela livssituation. Lärandeprocessen sker i hög grad i ett socialt samspel i grupp och genom samarbete och reflektion. Deltagar- inflytandet ses som centralt. Det finns heller ingen styrning av betyg eller läro- och kursplaner. Att tillse att verksamheten bedrivs med de känne- tecken som karakteriserar folkbildning, med bland annat en helhetssyn på människor och kunskap, med lärandeprocesser i grupp som utgår från del- tagarnas behov och intressen liksom deltagarinflytande, är en naturlig del i det pedagogiska ledarskapet i varje folkhögskola och studieförbund. påpekar att studiecirkeln, trots avsaknaden av examinationsförfarande, givetvis ger kunskaper. Den fria studieformen är särskilt attraktiv för de många människor som inte funnit sig till rätta i det offentliga utbildningssystemet. Folkbildningen som en brygga till olika former av fortsatta studier, liksom folkbildningens roll som kun- skapsgenerator i det livslånga lärandet bör uppmärksammas. Rörelse- folkhögskolornas intresseorganisation () konstaterar i sitt remissvar att folkbildningens former och metoder varierar beroende på innehåll och målgrupp. Folkbildningen skall bidra till att skapa ett miniatyrsamhälle som pedagogisk modell genom en bredd i målgruppsorienteringen. LR ser positivt på att lärande anordnas i många olika former och av olika organisationer under förutsättning att kvaliteten upprätthålls. Det är värdefullt att olika utbildningsanordnare ges förutsättningar att utveckla utbildningsformer som de är bäst på, för att passa olika elever med olika utbildningsbehov och med olika förutsättningar för lärande. Folk- högskolan bedriver ofta undervisning på ett mer okonventionellt sätt än vad som är möjligt i gymnasieskolan. Vad gäller remissinstansernas uppfattning om flexibelt lärande och IT beklagar att SUFO 2 inte gör någon djupare ut- värdering av vad införandet av modern informations- och kommunikationsteknik i folkbildningsverksamheten inneburit. Folk- bildningens samhällsroll på IT-området i förhållande till främst områden som har koppling till statliga initiativ bör belysas och analyseras för att göra det möjligt att klargöra framtida strategier liksom rollfördelningen. instämmer i utredningens slutsats att det inom folkbildningen pågår en positiv utvecklingsprocess rörande an- vändningen av IT. Förbundet pekar på den gigantiska kun- skapsklyfta som finns mellan olika generationer vad gäller utnyttjande och handhavande av IT. Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation () anser att det är viktigt att folkbildningen ges fortsatta möjligheter till utvecklingsinsatser inom IT-området. Det är viktigt att göra in- formations- och kommunikationsteknologi till en demokratisk an- vändningsarena i samhället. Nationellt centrum för flexibelt lärande (CFL) anser att den bild utredningen ger av folkbildningen och lärande med IT-stöd överensstämmer med den bild myndigheten har. Folk- bildningen har på ett bra sätt genomfört och förvaltat insatser med IT- stött lärande. Det föreligger dock ett fortsatt utvecklingsbehov. CFL anser också att det är viktigt att slå vakt om folkbildningens kännetecken vid utvecklingen av IT-stött lärande. i (LO) delar utredningens analys och slutsatser när det gäller utvecklingen av IKT inom folkbildningen. Skälen för regeringens bedömning: Folkbildningen har varit och är framgångsrik i sitt arbete med pedagogik och metodik. I ordets bästa be- märkelse har folkbildning varit något av en pedagogisk experimentverkstad där man vågat prova olika pedagogiska arbets- former och redskap. Bland de pedagogiska karaktärsdragen kan bland annat lyftas fram den tydliga fokuseringen på individen och hennes egna kunskaper och tidigare erfarenheter, lärande tillsammans med andra, ton- vikten på samtal och reflektion och deltagarnas mycket långtgående möjligheter att påverka studiernas innehåll och uppläggning. Från att ha varit ett särdrag för folkbildningen har folkbildningens pedagogik och metodik numera i stor sträckning anammats av andra utbildningsanordnare, inte minst den kommunala vuxenutbildningen. Detta är ett mycket gott betyg för folkbildningen och dess verksamhet. Folkbildningen uppvisar också många goda exempel på elev- och del- tagardemokrati när det gäller arbetsmiljö etc. Detta ger sammantaget deltagarna en unik ställning inom folkbildningen. Även om folkbildningens pedagogik och metodik numera tillämpas inom många delar av vuxenutbildningen finns inom folkbildningen karaktäristika och särdrag som är viktiga att slå vakt om. Folk- bildningens djupa förankring i folkrörelser och föreningsliv skapar för- utsättningar för värdegemenskap och ideologisk profil som ger den en unik ställning bland de institutioner och organisationer som stöder vuxnas lärande. Härigenom ger folkbildningen ett ovärderligt bidrag till en vital demokrati. Genom studier inom folkbildningen har generationer av förtroende- valda och funktionärer i det civila samhället skolats för sina uppdrag. I då traditionella folkrörelser och organisationer tycks tappa mark är det angeläget att folkbildningen förmår fånga upp och kanalisera det nya engagemang som växer fram. Nya värderingsmönster, förändrad livsstil, förändrat arbetsliv och större kulturell och religiös mångfald kräver nya verksamhetsformer och ändrade prioriteringar inom folkbildningen. Det är naturligt att cirkelledare, folkhögskollärare liksom annan peda- gogisk personal är bärare av huvudmannens idéer och värderingar. Del- tagare bör göras uppmärksamma på och bli medvetna om att de deltar i studiecirklar, folkhögskolekurser eller annan folkbildningsverksamhet. Likaså bör deltagarna få en uppfattning om vem arrangören är, vad denne står för och var huvudmannen har sin ideologiska förankring. Mot bakgrund av resonemangen om folkbildningens på många sätt nya roll och ställning i utbildningslandskapet är det av stor betydelse att studieförbund och folkhögskolor kan visa vad man är och att man er- bjuder något speciellt. Det bör tydligt framgå att det finns en skillnad mellan folkbildning och sådan utbildnings- och kulturverksamhet som bedrivs av andra typer av arrangörer. En tydlig idémässig profil ger ett mervärde inom folkbildningen. För kvaliteten i verksamheten är impulser utifrån viktigt. Inter- nationellt samarbete kan vara ett sätt att tillföra nya perspektiv och därmed bidra till ökad kvalitet som man tillför kunskap om andra länder och förståelsen för andra kulturer. IT och IT-baserade lösningar är etablerade i samhället. Inom ut- bildningsområdet är studier med flexibla studieformer vanliga. successivt utvecklats som redskap för lärande och är ett vanligt Prop. 2005/06:192 inslag i många verksamheter. Det är en stor utmaning att via olika vägar och metoder ge stöd till de delar av befolkningen som genom skola eller arbetsliv inte kunnat skaffa sig nödvändiga och tillräckliga kunskaper och färdigheter inom IT-området. För en ung generation är det ofta ett självklart sätt att skaffa sig information och kunskap. För många äldre kan studieförbund och folkhögskolor genom cirklar och kurser bidra till att öka kunskapen om hur man kan använda digitala kommunikationsmedel till nytta också för deltagandet i folkbildningens verksamheter. Med sina breda kontaktytor och sin lokala förankring har folkbildningen särskilt goda förutsättningar att nå dessa grupper. och folkhögskolor har vid upprepade tillfällen med- verkat i lyckade satsningar inom IT-området. Folkbildningen har spelat en betydelsefull roll i den pågående digitaliseringen. medverkade folkbildningen i stora nationella satsningar på data- utbildningar. och senare har studieförbund och folk- högskolor också bidragit till att höja kunskaps- och färdighetsnivå inom dataområdet. Folkhögskolan omfattades av satsningen på IT i skolan (ITiS). I samband med ombildningen av (Distum) till Nätuniversitetet och tillkomsten av Nationellt centrum för flexibelt lärande (CFL) fick CFL i uppdrag att fullgöra de upp- gifter rörande utveckling av distansutbildning och användning av IT inom folkbildningen som dittills åvilat Distum (prop. 2001/02:1, UO 16, s. 146). Genom ett stort utbud av studiecirklar och kurser, på såväl grund- läggande som mer avancerad nivå, har människor givits möjlighet att stärka sin förmåga att hantera IT. IT är ett viktigt och etablerat verktyg i många utbildningssituationer, dels för informationssökning, dels för själva lärandet. Generellt sett ligger folkbildningen långt framme. IT har öppnat många nya möjligheter, men ställer krav på den anordnare som vill anamma den nya tekniken. Det är exempelvis av stor vikt att reflektera över vilken inverkan IT-stödet har på lär- situationen och pedagogikens innehåll och villkor. I folkbildningens pedagogiska arv ligger en tydlig fokusering på mötet mellan människor liksom på det sociala samspelet. I det fysiska rummet möttes man för idé- och erfarenhetsutbyte inom ramen för ett gemensamt kunskapssökande. Den nya tekniken gör det möjligt att bedriva menings- fulla studier utan att det fysiska mötet behöver komma till stånd. Folk- bildningen kan också nå nya deltagare som kanske annars inte skulle ha kunnat ta del av folkbildningens rika utbud. ligger det en ut- maning i att föra en öppen diskussion om hur man så långt möjligt möjliggör och återskapar det pedagogiska rummet. Det är naturligtvis angeläget att folkbildningen, i sin IT-baserade verk- samhet, bevarar särdrag inom pedagogik, metodik och värderingar. 6.8Deltagarnas ställning och rättssäkerhet Regeringens bedömning: Folkhögskoledeltagarnas rättsliga ställning Utredningarna: Frågan om deltagarnas rättsliga ställning berörs inte i Prop. 2005/06:192 utredningarna. Remissinstanserna: Frågan om deltagarnas rättsliga ställning berörs inte av remissinstanserna. Skälen för regeringens bedömning: Att bedriva studier på heltid eller deltid innebär åtagande men också betydande uppoffringar för den en- skilde. Studier vid en viss skola innebär att andra studier eller för- värvsarbete prioriteras bort. För många innebär studierna skuldsättning i form av studiemedel. Byte av bostadsort kan bli nödvändigt. För den en- skilde utgör folkhögskolestudier ett alternativ bland många vid valet av utbildning. Huvuddelen av alternativen i utgörs av ut- bildningsvägar där de studerandes rättsställning är reglerad av staten. Inte minst är frågor om antagning, mottagande och skiljande från ut- bildningen reglerade. Genom reform avvecklades den statliga regleringen av folk- högskolans och studieförbundens verksamhet. Folkhögskole-studerande och deltagare i studieförbundens verksamhet fick därmed en svagare rättslig ställning än studerande inom t.ex. högskolan eller den kommunala vuxenutbildningen. Deltagarna i folkhögskolans kurser är i frågor som rör sina rättigheter och skyldigheter hänvisade till rektor och respektive skolas styrelse. som får regelbundet förfrågningar från deltagare som anser sig blivit orättfärdigt behandlade. Det kan röra sig bl.a. om kurser som ställts in utan förvarning, avstängning från utbildningen eller konflikter med lärare. Det är otillfredsställande att en deltagare i stor utsträckning är ut- lämnad till skolledningens och skolstyrelsens bedömning i situationer, som kan ha betydande personliga och ekonomiska konsekvenser för den enskilde deltagaren. Det skulle inte vara möjligt för staten att reglera för- hållandet mellan utbildningsanordnaren och de studerande inom folk- bildningen utan att i grunden ändra relationen mellan staten och folk- bildningen. En lösning av frågan måste åstadkommas inom folk- bildningen. Regeringen avser mot denna bakgrund att i de riktlinjer som beslutas i anslutning till regleringsbrevet för folkbildningsanslaget uppdra åt att initiera en överenskommelse mellan anordnarna inom folkbildningen. En rimlig utgångspunkt för en sådan reglering kan vara att tvister mellan enskilda studeranden och folkhögskolor eller studie- förbund skall hänskjutas till någon slags skiljenämnd och att utbildnings- anordnarna åtar sig att följa nämndens utslag. har fattat beslut med anledning av regeringens proposition Trygghet, respekt och ansvar - om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever (prop. 2005/06:38, bet. 2005/06:UbU4, rskr. 2005/06:149.). Delar av vuxenutbildningen omfattas dock inte av denna lagreglering. Regeringen avser att ta ställning till hur en reglering kan utformas som omfattar bl.a. folk- bildningen, den kvalificerade yrkesutbildningen och de kompletterande utbildningarna. Regeringens bedömning: Folkbildningen är en gemensam angelägenhet för staten, kommunerna, landstingen och huvudmännen. stödet bör bäras gemensamt.