prop · GT03123 · 2006-03-07 00:00:00 — Det är av de skäl som anförts ovan beträffande tillstånd till en utslussningsåtgärd, även lämpligt att Kriminalvården beslutar om vilka villkor som skall gälla under vistelsen utanför anstalt. Upphävande av ett tillstånd till en utslussningsåtgärd Även när det gäller upphävande av en utslussningsåtgärd kan beslutsordningen som gäller vid IÖV-utsluss tjäna som en god förebild. Som flera remissinstanser påpekar finns det hos övervakningsnämnderna och stor kunskap och kompetens i frågor om upphävande av tillstånd till vissa utslussningsåtgärder. Det har utvecklats Prop. 2005/06:123 en praxis hos dem i dessa frågor. Hos nämnderna finns också goda rutiner när det gäller själva handläggningen, exempelvis finns det ett fungerande joursystem , något som övervakningsnämnden i har påpekat. Hos nämnderna finns alltså en praxis både när det gäller materiella frågor, men också när det gäller handläggningen. Beslut om upphävande av en utslussningsåtgärd skiljer sig från beslut om tillstånd i det avseende att det finns ett krav på snabbhet vid upphävande som inte gör sig gällande på samma sätt vid beslut om tillstånd. Det bör därför enligt regeringens mening vara övervakningsnämnd som prövar frågan om upphävande av ett tillstånd till vårdvistelse, vistelse i halvvägshus och utökad frigång. Kriminalvården bör vara skyldig att anmäla omständigheter som ger anledning att överväga att upphäva en beslutad utslussningsåtgärd till övervakningsnämnden, liksom gäller vid upphävande av IÖV-utsluss. kan dock självmant ta upp frågan till prövning. Även de närmare förfarandereglerna bör likna de som gäller vid IÖV- utsluss. Har det uppkommit fråga om att upphäva ett tillstånd till en utslussningsåtgärd får Kriminalvården upphäva tillståndet i avvaktan på att övervakningsnämnden prövar frågan. Ett sådant beslut gäller till dess att övervakningsnämnden har prövat frågan. skall senast den första arbetsdagen efter den dag då Kriminalvårdens beslut meddelades pröva om det skall bestå. Fastställer inte nämnden beslutet inom , upphör det att gälla. I annat fall skall nämnden skyndsamt ta upp frågan till slutlig prövning. När det gäller frigång är situationen något annorlunda. Vid frigång befinner sig den intagne till största delen av tiden på anstalten. Han eller hon är därmed inte ute i samhället i samma utsträckning som vid övriga utslussningsåtgärder och kommer inte i kontakt med den verksamhet som övervakningsnämnderna normalt sett handhar. Övervakningsnämnderna har inte någon befogenhet alls när det gäller frigång och det är inte lämpligt att ålägga dem denna nya uppgift. Det bör därför även fortsättningsvis vara Kriminalvården som fattar alla beslut som har med frigång att göra. När det gäller överklagande av besluten bör beslutsordningen överensstämma med vad som gäller . Detta innebär att beslut som fattas av Kriminalvården överklagas till allmän förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd krävs i kammarrätten. Innan en intagen kan överklaga ett beslut till domstol måste han eller hon emellertid begära omprövning av beslutet hos . Detta gäller enligt bestämmelser som trädde i kraft (SFS 2005:971). Ett beslut som är fattat av övervakningsnämnden skall, precis som , kunna överklagas hos . beslut får inte överklagas. Syftet med den villkorliga frigivningen Den villkorliga frigivningen syftar till att kontrollera övergången från vistelse i anstalt till vistelse i frihet. Genom den villkorliga frigivningen ges möjlighet att ställa krav på den frigivne och att tillgripa sanktioner om kraven inte uppfylls. Det är också lämpligt att den som avtjänat ett fängelsestraff kan ställas under övervakning efter frigivningen. Den villkorliga frigivningen ger även möjligheter att på ett ändamålsenligt sätt utforma reaktioner mot den som efter ett avtjänat fängelsestraff fortsätter att begå brott. De flesta europeiska och andra jämförbara länder använder sig av villkorlig frigivning för att lösa övergången från vistelse i anstalt till vistelse i frihet. Internationellt används den villkorliga frigivningen också ofta som ett incitament för att påverka de intagna att sköta sig under anstaltsvistelsen. Regleringen av den villkorliga frigivningen Systemet med villkorlig frigivning har varit föremål för debatt och reglerna om villkorlig frigivning har ändrats vid ett flertal tillfällen sedan infördes.1 De bestämmelser om villkorlig frigivning som gäller trädde i kraft . Den reform som då gjordes innebar att möjligheten till halvtidsfrigivning avskaffades och att den villkorliga frigivningen i princip gjordes obligatorisk. Enligt 26 kap. 6 § gäller som huvudregel att den som avtjänar fängelse skall friges villkorligt när två tredjedelar av strafftiden, dock minst en månad, har avtjänats. Den villkorliga frigivningen kan emellertid senareläggas om den dömde i väsentlig grad bryter mot vad som gäller för verkställighet i anstalt. Senareläggningen får ske med varje gång. Efter villkorlig frigivning gäller en prövotid som motsvarar den strafftid som återstår vid frigivningen, dock . Om det behövs kan Kriminalvården besluta att den dömde skall stå under övervakning efter den villkorliga frigivningen. Vid misskötsamhet kan övervakningsnämnden besluta att den villkorliga frigivningen skall förverkas till av varje gång. Om den dömde begår brott kan domstol under vissa förutsättningar förklara den villkorligt medgivna friheten helt eller delvis förverkad. 1 För en historisk redovisning av bestämmelserna hänvisas till betänkande Framtidens kriminalvård (SOU 2005:54, del I s. 177 f.). Tidpunkten för villkorlig frigivning Regeringens förslag: Villkorlig frigivning skall även fortsättningsvis som huvudregel ske när två tredjedelar av strafftiden har avtjänats. Villkorlig frigivning skall dock inte ske om det då finns synnerliga skäl mot det. förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över förslaget är positiva till det. , åt narkotika- och läkemedelsberoende avstyrker det dock och Föreningen är tveksam till det. Statskontoret föreslår att den villkorliga frigivningen skall kunna skjutas upp om det finns särskilda, inte synnerliga, skäl. Skälen för regeringens förslag Möjlighet att skjuta upp den villkorliga frigivningen bör införas En av målsättningarna med förslagen i denna proposition är att genom en mer individualiserad verkställighet främja de intagnas motivation att förändra sitt beteende och skapa förutsättningar för dem att själva medverka till sin anpassning i samhället. I detta ligger att ge incitament till skötsamhet under verkställigheten och till att de intagna själva aktivt verkar för en positiv utveckling och till förbättrade frigivnings- I slutändan syftar åtgärderna till att minska risken för återfall i brott. Utökade möjligheter till utslussning är en del i den ökade individualiseringen och bör enligt regeringens bedömning vara ett verkningsfullt instrument för att stödja en positiv utveckling hos de Den ökade individualiseringen bör dock verka i båda Det innebär att de som uppfyller vissa krav ges möjlighet att vistas utanför anstalten i ökad omfattning, men också att de som inte följer de regler och villkor som gäller, inte skall ges denna möjlighet. finns mot denna bakgrund anledning att överväga om även tidpunkten för villkorlig frigivning kan spela en roll i en mer individualiserad finns möjlighet att ändra tidpunkten för villkorlig frigivning av disciplinära skäl. Om den dömde i väsentlig grad bryter mot vad som gäller för verkställigheten i anstalt får tidpunkten för villkorlig frigivning senareläggas. Senareläggning får ske med högst Denna ordning synes dock ha liten effekt för att påverka de intagnas beteende. Enligt kommittén torde den huvudsakliga anledningen till detta vara att beslut om senareläggning ofta fattas lång tid innan effekten märks för den intagne. Ett annat förhållande som ofta påpekas av kriminalvården är att mer eller mindre inte gör någon större skillnad vid längre fängelsestraff. Att den som grovt missköter sig skall drabbas av någon form av negativ konsekvens på grund av sitt beteende är enligt regeringens mening en viktig beståndsdel i ett system med en mer individuell verkställighet. mot misskötsamhet understryker vikten av att följa de regler som gäller. Det är dessutom rimligt att den som allvarligt missköter sig får avtjäna en Prop. 2005/06:123 av fängelsestraffet innan han eller hon friges villkorligt. tydligare reaktion mot allvarlig misskötsamhet torde även bidra till att tilltron till verkställighetssystemet förstärks. Enligt regeringens uppfattning bör därför Kriminalvården få andra och mer verkningsfulla möjligheter att markera mot allvarlig misskötsamhet. Systemet för disciplinär bestraffning bör ges en tydligare utformning som på ett mer ändamålsenligt sätt kan hantera ingripanden mot misskötsamhet. Detta bör ske genom det införs en utökad möjlighet att skjuta upp den villkorliga frigivningen. Villkorlig frigivning efter två tredjedelar skall fortfarande vara huvudregeln Regeringen anser, precis som kommittén, att huvudregeln alltjämt skall vara att villkorlig frigivning skall ske när två tredjedelar av straffet har avtjänats. Kvotdelen två tredjedelar infördes relativt i . Det finns inte skäl att nu ändra den. Det finns inte heller skäl att ändra det förhållandet att minst en månad skall avtjänas innan villkorlig frigivning kan komma i fråga. Regeringen ansluter sig till kommitténs bedömning att det skall råda en stark presumtion för villkorlig frigivning efter avtjänande av två tredjedelar av straffet. De allra flesta intagna bör alltså även friges . För att den villkorliga frigivningen skall skjutas upp bör det krävas att den intagne allvarligt har misskött verkställigheten. För att tydliggöra detta bör bestämmelsen utformas så att villkorlig frigivning sker när två tredjedelar, dock minst en månad, av straffet har avtjänats om det inte finns synnerliga skäl mot detta. Den förslagna ordningen med uppskjuten villkorlig frigivning bör ersätta gällande regler om senareläggning av den villkorliga frigivningen. Bestämmelserna om senareläggning av villkorlig frigivning skall därför slopas. Frågan om uppskjuten villkorlig frigivning på den intagnes begäran behandlas i avsnitt 6.8. 6.3Synnerliga skäl mot villkorlig frigivning Regeringens förslag: Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning skall det särskilt beaktas om den intagne på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. förslag: Kommittén föreslår en något annorlunda definition av synnerliga skäl. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna kommenterar frågan om hur bedömningen av vad som är synnerliga skäl bör göras. Skälen för regeringens förslag Synnerliga skäl mot villkorlig frigivning För att motverka risken för att ett misskötsamhetskriterium leder till en socialt orättvis tillämpning bör reglerna utformas på ett sådant sätt att frigivningstidpunkten inte påverkas av den intagnes uppförande i största allmänhet. Uppskjuten villkorlig frigivning bör endast komma i fråga om man i det enskilda fallet kan peka på att den intagne på ett klart och allvarligt sätt har brutit mot de regler som gäller för verkställigheten. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning skall det alltså särskilt beaktas om den intagne på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. I begreppet föreskrifter omfattas all normgivning som gäller för den intagne, dvs. såväl lagar och förordningar som Kriminalvårdens föreskrifter och anstaltens lokala ordningsregler. Med villkor avses annat som är bindande för den intagne, t.ex. vad som är bestämt i hans eller hennes verkställighetsplan. Brott mot verkställighetsplanen bör dock normalt sett hanteras genom en omprövning av planen och därmed få återverkningar på verkställighetens innehåll. I undantagsfall bör dock brott mot verkställighetsplanen kunna leda till uppskjuten villkorlig frigivning. Det bör emellertid endast vara allvarliga åsidosättanden av föreskrifter och villkor som beaktas. Med detta avses framförallt att det bör vara föreskrifter och villkor av större vikt som den intagne har brutit mot. Enstaka fall av misskötsamhet bör inte leda till uppskjuten villkorlig frigivning trots att beteendet enligt nuvarande ordning hade kunnat leda till senareläggning av den villkorliga frigivningen. Som regel bör det krävas att flera omständigheter har förekommit som tillsammans har sådan tyngd att den villkorliga frigivningen skall skjutas upp. Om en intagen vid upprepade tillfällen bryter mot reglerna som gäller för verkställigheten bör den villkorliga frigivningen skjutas upp. Detsamma gäller om en intagen under en stor del av verkställighetstiden vägrar att delta i någon form av sysselsättning eller om han eller hon upprepat beter sig aggressivt. Det kan dock inte uteslutas att en enstaka mycket allvarlig överträdelse kan vara tillräcklig för att den villkorliga frigivningen skall skjutas upp. Exempelvis kan en rymning i vissa fall vara tillräckligt för att synnerliga skäl mot villkorlig frigivning skall anses föreligga. Vid prövningen skall en helhetsbedömning göras av allt som har inträffat under verkställigheten. Vid bedömningen skall även omständigheter som talar till den intagnes fördel beaktas. Om en intagen genomgår en positiv utveckling och inte missköter sig, så bör det vara möjligt att låta bli att skjuta upp den villkorliga frigivningen om misskötsamheten skett tidigt i verkställigheten. Den föreslagna ordningen, som alltså innebär att en samlad bedömning av den intagnes beteende under hela verkställigheten görs, är ett mer ändamålsenligt sätt att markera mot misskötsamhet. Den nya prövningen om uppskjuten villkorlig frigivning innebär en förändring jämfört med dagens bestämmelser om senareläggning av villkorlig frigivning i flera avseenden. En samlad bedömning av frågan om uppskjuten villkorlig frigivning sker i stället för beslut vid varje enskild överträdelse. Kravet på synnerliga skäl innebär att det som huvudregel krävs misskötsamhet vid fler tillfällen för att den villkorliga frigivningen skall skjutas upp än vad som är tillräckligt för att senareläggning skall ske. Hur många tillfällen som krävs är beroende av hur allvarlig överträdelsen är. Vidare finns en möjlighet att låt bli att skjuta upp den villkorliga frigivningen om den intagne efter en överträdelse har genomgått en positiv utveckling och inte misskött sig . Misskötsamhet kan få flera olika konsekvenser Det bör noteras att misskötsamhet kan få negativa konsekvenser för den intagne på flera olika sätt. Förseelser i form av innehav eller bruk av narkotika eller andra droger minskar den intagnes möjligheter att bli beviljad en utslussningsåtgärd, eftersom man i samband med beviljande av en utslussningsåtgärd särskilt skall beakta risken för att den intagne begår nya brott eller på annat sätt allvarligt missköter sig. Hantering av narkotika spelar naturligtvis stor roll i den risk- bedömningen. Detsamma gäller om en intagen försökt rymma. Han eller hon kommer sannolikt inte att klara den säkerhetsbedömning som krävs för att en utslussningsåtgärd skall medges, eftersom man då också skall beakta risken för att en intagen undandrar sig straffets fullgörande. Sådana överträdelser kan också påverka möjligheter till besök och leda till indragna permissioner eller förflyttning till sluten anstalt. Misskötsamhet som sker som den intagne vistas utanför anstalt under en utslussningsåtgärd bör i första hand beaktas genom en prövning av om tillståndet till utslussningsåtgärden skall upphävas. Självfallet krävs det betydligt mindre för att ett tillstånd till en utslussningsåtgärd skall upphävas än för att den villkorliga frigivningen skall skjutas upp. Allvarlig sådan misskötsamhet bör dock kunna leda till uppskjuten villkorlig frigivning. Många av de förseelser som kan medföra att den villkorliga frigivningen skjuts upp utgör brott. Detta är inte i sig något hinder för att beakta dem i bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning. För att den intagne inte skall drabbas av dubbelbestraffning bör dock inte gärningar som den intagne blivit lagförd för beaktas. Detta överensstämmer med vad som gäller vid senareläggning av villkorlig frigivning. Den som är dömd till fängelse på livstid skall enligt ett av antaget lagförslag kunna få livstidsstraffet omvandlat till ett tidsbestämt straff (prop. 2005/06:35, bet. 2005/06:JuU8, rskr. 2005/06:145). Vid omvandlingsprövningen skall bl.a. beaktas om den intagne har åsidosatt vad som gäller för verkställigheten. Misskötsamhet som en intagen som avtjänar fängelse på livstid gör sig skyldig till kommer alltså att beaktas vid prövningen av om straffet skall omvandlas till ett tidsbestämt straff eller inte. När straffet väl blivit omvandlat till ett tidsbestämt straff kommer han eller hon att omfattas av samma regler beträffande villkorlig frigivning som gäller för intagna som redan från början fått ett tidsbestämt straff. När prövningen om det finns synnerliga skäl görs för en sådan intagen skall endast omständigheter som har inträffat efter det att beslutet om omvandling meddelades beaktas. Detta för att förhindra dubbelbestraffning i den bemärkelsen att samma misskötsamhet beaktas vid två olika prövningar. Den nya lagen om omvandling av fängelse på livstid föreslås träda i kraft Prop. 2005/06:123 2006. Ett system med uppskjuten villkorlig frigivning ställer höga krav på förutsebarhet. Det nya systemet får inte öppna upp för godtycke och upplevas som rättsosäkert. En första förutsättning som måste vara uppfylld är därför att det står klart för den intagne vilka regler som gäller och vilka krav som ställs på honom eller henne . Som flera remissinstanser påpekar är det även viktigt att den intagne känner till vilka förseelser som kan leda till att den villkorliga frigivningen skjuts upp. Kriminalvården har här ett ansvar för att på ett tydligt sätt informera om vad som gäller i detta avseende. Denna information bör lämnas vid ankomsten till anstalten, men även när det av olika anledningar finns skäl att påminna den intagne om hans eller hennes skyldigheter. Denna kunskap ökar förutsebarheten för den intagne. Möjligheten att meddela den intagne en varning är också viktig för förutsebarheten. kan en intagen som i väsentlig grad bryter mot vad som gäller för verkställigheten, om det inte finns tillräckliga skäl för att senarelägga den villkorliga frigivningen, tilldelas en varning. Varning och senareläggning kan alltså meddelas i likartade situationer. Regeringen föreslår nu att varningsinstitutet skall ändra karaktär något och på så sätt få större betydelse som incitament till skötsamhet. En intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten bör tilldelas en varning. En varning bör alltså kunna meddelas redan vid en enstaka överträdelse som kanske inte ensam, men däremot tillsammans med andra överträdelser, kan leda till att den villkorliga frigivningen skjuts upp. I sådana fall bidrar varningen till att den intagne på ett tydligt sätt förstår att han eller hon måste ändra sitt beteende för att inte riskera att den villkorliga frigivningen skjuts upp. Varningen bör meddelas i anslutning till överträdelsen vilket innebär att den intagne får en omedelbar reaktion på sitt beteende. Varningen bör dock inte ha en självständig betydelse i prövningen, utan i stället fungera som indikation på att synnerliga skäl mot villkorlig frigivning kan komma att anses föreligga. De varningar som har meddelats är ett viktigt underlag vid den samlade bedömningen av verkställigheten som skall göras inför den villkorliga frigivningen. Det är dock inte en formell förutsättning att en varning har meddelats för att en händelse skall kunna ligga till grund för ett beslut om uppskjuten villkorlig frigivning. 6.4Villkorlig frigivning vid vårdvistelse Regeringens bedömning: Det bör inte gälla någon särreglering för villkorlig frigivning från vårdvistelse. förslag: Överensstämmer inte med regeringens. Kommittén föreslår att intagna som genomgår vårdvistelse inte skall bli villkorligt frigivna förrän tidigast när vårdtiden vid hemmet är avslutad. Remissinstanserna: Kommuner och Landsting är positiva till kommitténs förslag. och är tveksamma och påpekar att förslaget innebär en inte obetydlig risk för att de intagna kommer att välja bort vårdvistelse, om en sådan vistelse innebär att tidpunkten för villkorlig frigivning flyttas fram i väsentlig mån. anser inte att det är etiskt försvarbart att en beviljad vårdvistelse också med automatik kommer att leda till att den villkorliga frigivningen senareläggs. Skälen för regeringens bedömning: Som regeringen uttalat i avsnitt 5.3 kan en vårdvistelse ofta planeras in så att hela behandlingstiden vid behandlingshemmet är avslutad den dag då villkorlig frigivning skall ske enligt huvudregeln, dvs. efter två tredjedelar av strafftiden. Denna utgångspunkt delas av kommittén. Kommittén har emellertid även föreslagit att en intagen som genomgår vårdvistelse när den normala tidpunkten för villkorlig frigivning infaller, inte skall bli villkorligt frigiven förrän tidigast när vårdtiden vid hemmet är avslutad. Förslaget syftar till att motverka att vårdvistelser avbryts och till att lösa frågan om kostnadsansvaret. I flertalet fall torde denna situation inte bli aktuell eftersom hela vårdvistelse bör ske inom ramen för verkställighetstiden. Situationen kan dock uppkomma att en intagen på grund av kort straff eller av annan anledning inte hinner genomföra hela behandlingen före den tidpunkt då villkorlig frigivning normalt skall ske, dvs. efter två tredjedelar av strafftiden. Det är då viktigt att vården får pågå så länge som behovet finns och att den påbörjade behandlingen fullföljs. Enligt regeringens mening är lösningen dock inte att tvinga den intagne att fullfölja vården genom att skjuta upp den villkorliga frigivningen. En sådan lösning skulle sannolikt, som både och påpekar, leda till att en stor andel av de intagna kommer att välja bort vårdvistelse. Detta går tvärt emot regeringens intentioner att öka antalet vårdvistelser. Regeringen delar även åsikt om att det inte är försvarbart att negativt särbehandla den som är beviljad vårdvistelse när det gäller tidpunkten för villkorlig frigivning, jämfört med den som är beviljad en annan utslussningsåtgärd. Önskemålet om att en påbörjad vårdvistelse skall fullföljas bör i stället lösas på annat sätt, främst genom motivationsinsatser och ökat samarbete med kommuner och frivilligorganisationer. Det finns enligt dagens regelverk möjlighet att, om det finns särskilda skäl, meddela villkor om att en påbörjad § 34-placering skall fortsätta även efter den villkorliga frigivningen. Regeringen föreslår att denna möjlighet skall finnas kvar. När det i det enskilda fallet är särskilt angeläget att vården skall fortsätta även efter den villkorliga frigivningen bör ett sådant villkor meddelas. Sammanfattningsvis anser regeringen alltså att det inte skall införas särskilda regler om när villkorlig frigivning skall ske vid vårdvistelse. Målet att motverka avbrutna vårdvistelser kan i stället lösas genom att särskilda villkor om att behandlingen skall fortsätta efter den villkorliga frigivningen meddelas. 6.5Närmare om prövningen vid uppskjuten villkorlig frigivning Regeringens förslag: Om det beslutas att den villkorliga frigivningen skall skjutas upp skall en ny tidpunkt anges då villkorlig frigivning skall ske, om det inte även då finns synnerliga skäl mot detta. När den nya tidpunkten för villkorlig frigivning bestäms skall arten och omfattningen av de överträdelser som föranleder att den villkorliga frigivningen skjuts upp särkilt beaktas. Den villkorliga frigivningen får skjutas upp åt gången. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens.