prop · GT03179 · 2006-03-21 00:00:00 — Dessa motsvarar den nuvarande lagens 5, 7, 8 och 10 §§. I syfte att nå bättre överensstämmelse med Antarktisfördraget och miljöskyddsprotokollet har även ett förbud mot att samla in mineraltill- gångar inkluderats. Dessutom har de förbud som avser mineraltillgångar utökats till att uttryckligen också omfatta meteoriter. I paragrafen har också innehållet i den nuvarande lagens 3 § tagits in om undantag för tillåten fångst enligt . Beträff- ande hänvisningen till tillämpliga regler för sådan fångst har hänvis- ningar till de EG-förordningar som genomför CCAMLR i gemenskaps- rätten lagts in. Kravet i nuvarande 8 § på att hundar i skall avlägsnas har tagits bort eftersom det inte längre finns några hundar där. Med isshelfen avses den glaciäris som täcker det låga kustlandet och grundhavet på kontinentalsockeln därutanför. I paragrafen återges kravet i Stockholmsreglernas artiklar 3 och 4 på dels att verksamhetsutövare skall vidta skyddsåtgärder och andra försiktig- hetsmått för att förebygga uppkomsten av miljöfarliga olyckor, dels att verksamheternas huvudmän skall upprätta beredskapsplaner om hanter- ing av miljöfarliga olyckor. Skäliga förebyggande åtgärder kan t.ex. vara att verksamhetsutövaren säkerställer förekomsten av särskild utrustning eller procedurer som är kopplade till byggnader, anordningar och fartyg samt utbildning och öv- ning av besättning och personal. I beredskapsplanerna bör, när innehållet i verksamheten föranleder det, ingå procedurer för det fall en miljöfarlig olycka skulle inträffa (utvärdering av olyckan, notifiering till berörda parter m.fl., identifiering och mobilisering av de resurser som kan behö- vas, åtgärdsplaner, dokumentering av uppgifter samt avmobilisering). Omfattningen av skyldigheten att vidta förebyggande åtgärder varierar med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Beroende på en verksamhets eller vistelses karaktär kan behovet av förebyggande åtgär- der vara begränsat och även överflödigt. För exempelvis en turist som besöker i syfte att endast betrakta och fotografera ter sig några förebyggande åtgärder rimligtvis inte nödvändiga. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 19 § om att en verksamhet som medför eller befaras medföra en tidigare oförutsedd skada på miljön i skall avbrytas om den medför eller det finns risk för att den medför sådana skador på miljön i som inte kunde förutses vid tillståndsgivningen. I paragrafen återges Stockholmsreglernas artikel 5, skyldighet att vidta åtgärder vid en miljöfarlig olycka som har inträffat som en följd av huvudmannens verksamhet. Det klargörs att såväl huvudmannen som den som orsakar en olycka är skyldig att vidta åtgärder. Skyldigheten att vidta åtgärder för den som orsakar en miljöfarlig olycka är inte liktydig med att det föreligger ersättningsskyldighet enligt denna lag för en sådan person. Principerna för det s.k. principalansvar som föreligger mellan ar- betsgivare och arbetstagare påverkas inte av skyldigheten att vidta åtgär- der. Med rimliga åtgärder avses, i enlighet med Stockholmsreglerna artikel 2 (e), lämpliga, praktiska och proportionella åtgärder som grundar sig på tillgängliga objektiva kriterier och information. Sådana kriterier och in- formation är bl.a. risken för miljön i och dess naturliga åter- hämtningsförmåga, risk för människors liv och säkerhet samt tekniska och ekonomiska möjligheter. I lagrådsremissens lagförslag föreslogs i ett andra stycke ett antal un- dantag från ersättningsskyldigheten till följd av ansvar för en miljöfarlig olycka. I enlighet med Lagrådets förslag har innehållet i andra stycket i stället flyttats till en ny 21 §. Paragrafen motsvarar, med undantag för meteoriter, innehållet i den nu- varande lagens 5 och 7 §§ andra styckena men har, i enlighet med Lag- rådets förslag, getts en utformning som innebär att endast befattning på ett sätt som är ägnat att försvåra ett återställande förbjuds. I denna paragraf har den nuvarande lagens 1115 §§ med särskilda be- stämmelser för fartyg samlats. Ingen ändring i sak avses. Bestämmel- serna har sin bakgrund i bilaga IV till miljöskyddsprotokollet, som i sin tur överensstämmer med internationella konvention för förhind- rande av förorening från fartyg, ändrad genom protokoll till denna konvention och genom all annan ändring som senare trätt i kraft, MARPOL 73/78. Med utsläpp avses varje utsläpp från ett fartyg, oavsett hur det har or- sakats och inbegriper alla sorters utströmning, kvittblivning, spill, läckage, utpumpning, utspridning eller uttömning. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 17 §. Enligt förordningen (1994:95) om svensk verksamhet i prövar Polarforskningssek- retariatet frågor om tillstånd enligt lagen. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 18 § första stycket. I paragrafen återges den nuvarande lagens 18 § andra stycket om att till- stånd bara får ges till verksamhet som innebär en obetydlig eller över- gående påverkan på miljö. Därutöver anges i punkt 2 att till- stånd bara får ges om sökanden kan ställa godtagbar säkerhet för det eko- nomsiska ansvar som kan följa i händelse av en miljöfarlig olycka, vilket motsvarar innehållet i Stockholmsreglernas artikel 11. Undantagsmöjligheten i andra stycket motsvarar reglerna i artikel 3 i bilaga 1 till miljöskyddsprotokollet. Bestämmelsen i den nuvarande lagen om att tillstånd skall vägras den som inte fullgjort sina skyldigheter enligt tidigare tillstånd har ingen mot- svarighet i den nya lagen. Paragrafen motsvarar delvis innehållet i den nuvarande lagens 17 § men syftet har förtydligats. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 20 §. Återkallelse bör natur- ligtvis ske vid allvarligt hot mot eller påverkan av miljön. Ingen ändring i sak avses. Återkallelse på grund av att tillståndshavaren inte har fullgjort en skyldighet enligt lagen kan bl.a. bli aktuell om skyldigheten enligt 8 § att avbryta en verksamhet inte har fullgjorts. I paragrafen återges innehållet i den nuvarande lagens 21 § första stycket. Bestämmelsen innebär bl.a. att den som yrkesmässigt säljer eller anord- nar resor till skall förvissa sig om att erforderliga tillstånd finns för det fall huvudmannen för arrangemanget kommer från en annan för- dragsslutande part. Eftersom ett tillstånd från ett land som inte är part till Antarktisfördraget i vart fall inte gäller som ett utländskt tillstånd är det inte meningsfullt att undersöka förekomsten av tillstånd i sådana fall. I dessa fall blir det nödvändigt för en deltagare som omfattas av denna lag att söka ett eget tillstånd för vistelsen eller verksamheten. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 21 § andra stycket. Om verk- samhetens huvudman inte har ett utländskt tillstånd, blir det nödvändigt för den som avser att ordna eller delta i vistelsen eller verksamheten att söka tillstånd enligt den svenska lagen. Det bör också understrykas att med utländskt tillstånd avses i lagen tillstånd eller motsvarande med- givande från en annan part till Antarktisfördraget och att det således är nödvändigt för den som deltar i en verksamhet eller vistelse där huvud- mannen kommer från ett land som inte är part till Antarktisfördraget att ansöka om ett eget tillstånd enligt den svenska lagen. Paragrafen motsvarar Stockholmsreglernas artikel 6.1 om huvudmans ersättningsskyldighet för de kostnader som någon annan part har ådragit sig genom att vidta åtgärder efter en miljöfarlig olycka. Lagrådet har framhållit att det bör övervägas om någon bestämmelse om ränta behövs i paragrafen. Av 1 § räntelagen (1975:635) framgår att räntelagen är tillämplig på penningfordran inom förmögenhetsrättens område och att denna lag gäller om inte annat är avtalat. 4 § tredje stycket räntelagen reglerar vad som gäller för räntebetalning när en fordran avser skadestånd eller annan liknande ersättning och 6 § före- skriver hur räntan i sådana fall skall beräknas. Det finns inte anledning att avvika från vad som gäller enligt räntelagen. Regeringen anser därför inte att någon särskild reglering av ränta behövs i lagen om . Paragrafen har skrivits om med beaktande av vad Lagrådet har anfört. I en situation när inga åtgärder har vidtagits efter en miljöfarlig olycka som har inträffat som en följd av en verksamhet skall huvudmannen för verksamheten betala ersättning med ett belopp som så långt som möjligt motsvarar vad det skulle ha kostat att vidta åtgärder i det aktuella fallet. En beräkning av vad det skulle ha kostat att vidta åtgärder enligt 9 § skall göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Eftersom det inte är möjligt att exakt bestämma vad det skulle ha kostat att vidta åtgärder i det enskilda fallet förskrivs i paragrafen att ersättningen så långt som möjligt skall motsvara kostnaden för att vidta åtgärderna. 2005/06:179 skall betalas till den myndighet regeringen bestämmer för vidarebeford- ran till den fond som för ändamålet administreras av Antarktisfördragets sekretariat. Det ankommer alltså på den myndighet som regeringen be- stämmer att göra betalningen till fonden. Till skillnad från vad som gällde i lagrådsremissen bestäms inte ersätt- ningsbeloppet när inga åtgärder har vidtagits av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Istället anges endast att sådan ersätt- ning så långt som möjligt skall motsvara kostnaderna för att vidta åt- gärderna. Vid tvist om storleken på ersättningsbeloppet kan frågan därför prövas av allmän domstol, vilket inte var fallet enligt lagrådsremissens förslag. Den myndighet som skall ta emot ersättningen kan som part väcka talan i allmän domstol i fall som rör en huvudmans ersättnings- skyldighet enligt paragrafen, t.ex. om ersättning enligt paragrafen inte har betalats eller har betalats med ett för lågt belopp. Paragrafen träder i kraft den dag regeringen bestämmer eftersom någon fond under inte kommer att bildas förrän efter det att Stockholmsreglerna träder i kraft, dvs. när samtliga parter har godkänt dem. I enlighet med vad som föreslås i Lagrådets yttrande har de undantag som i lagrådsremissen gällde från skyldigheten att vidta åtgärder vid en miljöfarlig olycka enligt 9 § istället kopplats till ersättningsskyldigheten enligt 19 och 20 §§. I paragrafen anges att en huvudman inte skall vara ersättningsskyldig enligt 19 och 20 §§ om huvudmannen kan visa att den miljöfarliga olyckan orsakades av en i paragrafen uppräknad händelse. Till skillnad från vad som i lagrådsremissen föreskrevs i förhållande till undantagen från skyldigheten att vidta åtgärder enligt 9 §, förtydligas att bevisbördan för att olyckan har orsakats av en uppräknad händelse ligger på huvudmannen i enlighet med vad som följer av Stockholmsreglerna artikel 8. Även i övrigt motsvarar undantagen från ersättningsskyldig- heten i paragrafen innehållet i artikel 8. Paragrafen återger de ansvarsbegränsningsbelopp, uttryckta i särskilda dragningsrätter, som enligt Stockholmsreglernas artikel 9 skall gälla vid en miljöfarlig olycka som har inträffat som en följd av en verksamhet som bedrivs på ett fartyg. Beloppen motsvarar de belopp som finns ändringsprotokoll till internationella konvention om begränsning av sjörättsligt skadeståndsansvar. Med fartygets dräktighet avses bruttodräktigheten beräknad enligt bestämmelserna om skepps- mätning i bilaga 1 till internationella skeppsmätningskonven- tion. I lagrådsremissen angavs att en huvudman fick begränsa sitt ansvar till i paragrafen angivna belopp. Regeringen har dock därefter gjort bedömningen att det är mer överensstämmande med Stockholmsreglerna och ägnat att skapa större klarhet att slå fast att ersättningsskyldigheten är begränsad till de i paragrafen angivna beloppen. Paragrafen återger de ansvarsbegränsningsbelopp som skall gälla vid en miljöfarlig olycka i andra fall än de som avses i 22 §, dvs. när olyckan in- träffade som en följd av en verksamhet som inte bedrivs på ett fartyg, vilket följer av Stockholmsreglernas artikel 9. På samma sätt som i 22 § har ansvarsbegränsningsbeloppen, till skillnad från i lagrådsremissen, gjorts oberoende av om huvudmannen väljer att begränsa sitt ansvar eller ej. Paragrafen motsvarar Stockholmsreglernas artikel 9 punkten 3. Paragrafen innehåller processregler för fall då en annan part påstår sig ha rätt till ersättning från en icke-statlig huvudman. Bestämmelsen behövs för att skall kunna leva upp till Stockholmsreglernas artikel 7. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 16 § andra stycket. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 29 § men har förtydligats av- seende vilka bestämmelser som inte bör gälla i en nödsituation. De bemyndiganden som har tillkommit i förhållande till den nuvarande lagen är bemyndiganden som rör huvudmans skyldighet att vidta före- byggande åtgärder och upprätta beredskapsplaner, hur beräkning och be- talning av ersättning till fonden, som skall administreras av Antarktis- sekretariatet, skall gå till samt krav på vad som skall ingå i en miljökon- sekvensbeskrivning. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 22 §. Bestämmelser inklu- derar även de villkor som finns i ett tillstånd. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 24 § första och andra styckena. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 24 § tredje stycket med un- dantag för att en observatör inte längre skall ha rätt att undersöka för- hållanden som har betydelse för tillämpningen av bestämmelser i lagen Någon särskild bestämmelse om handräckning i dessa situationer har inte tagits in lagen då det inte framstår som praktiskt möjligt att begära hand- räckning i . Förvisso skulle detta kunna bli aktuellt t.ex. i fråga om ett fartyg i svensk hamn, men i en sådan situation framstår straff- sanktioneringen av paragrafen som tillräcklig. också enligt 33 § meddela de förelägganden som behövs för att myndig- heten och en observatör skall få tillträde till en lokal, ett område eller ett transportmedel där en verksamhet som omfattas av förbud eller till- ståndskrav bedrivs. I paragrafen tydliggörs att de befogenheter som tillkommer observatörer endast gäller på kontinenten . Denna begränsning följer inte av den nuvarande lagen. Begränsningen innebär att de skyldigheter som gäller gentemot observatörer anpassas till vad som gäller enligt ar- tikel 7.3 i Antarktisfördraget och artikel 14.3 i miljöskyddsprotokollet. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 23 §. Av paragrafens första stycke följer att den som med uppsåt eller av oakt- samhet bryter mot vissa angivna förbud eller skyldigheter döms till böter eller fängelse i högst . Detta innebär en skärpning av straffskalan i förhållande till den nuvarande straffbestämmelsen i 25 §. Vidare utvidgas straffansvaret till att uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåta att vidta en åtgärd som behövs för att undvika, minimera eller begränsa effekterna av en miljöfarlig olycka enligt 9 §, att bryta mot förbudet att efterforska, samla in, undersöka, utvinna eller bearbeta meteoriter enligt 6 § första stycket 1 och slutligen enligt 10 § att befatta sig med meteoriter som det finns skäl att anta att den åtkommits i strid med lagen. Till skillnad från i lagrådsremissen förtydligas i punkten 7 vad som utgör brott mot 31 §. I andra stycket har ett grovt brott införts. Straffskalan för det grova brottet är fängelse i mellan och . Straffskalan mot- svarar den som gäller för grovt miljöbrott enligt 29 kap. 1 § . Vid bedömningen av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om det har medfört eller kunnat medföra varaktiga skador av stor omfattning, om gärningen annars varit av särskilt farlig art eller innefattat ett medvetet risktagande av allvarligt slag eller om gärningsmannen, när det krävts särskild uppmärksamhet eller skicklighet, har gjort sig skyldig till en försummelse av allvarligt slag. En bedömning av om ett brott skall anses vara grovt får emellertid göras i varje enskilt fall. Typiskt sett skulle det kunna vara fråga om ett grovt brott om en huvudman uppsåtligen gjort sig skyldig till ett mycket allvarligt utsläpp av t.ex. olja i vilket medfört stor skada på djurlivet. Grovt brott skulle också kunna föreligga om huvudmannen inte vidtagit några åtgärder för att minimera eller begränsa en skada som han har orsakat, om det varit särskilt påkallat att vidta sådana åtgärder. En kärnsprängning i borde rimligen också anses utgöra ett grovt brott. För försök till brott enligt denna paragraf skall dömas i enlighet med 23 kap. . I förhållande till den nuvarande straffbestämmelsen har hänvisningen till medverkan enligt samma kapitel tagits bort då den är obehövlig. Att medverkan till sådant brott är straffbar följer emellertid av 23 kap. 4 § första stycket . Av tredje stycket framgår att ansvar inte skall dömas ut i ringa fall. I fjärde stycket anges att ansvar inte skall utdömas enligt 34 § första Prop. 2005/06:179 stycket 7 om gärningen är belagd med straff i . Brott mot föreskrift om avfallshantering som regeringen eller myn- dighet regeringen bestämmer behandlas inte längre i bestämmelsen. Innehållet i den här delen har i stället förts över till 35 § (se nedan). I paragrafens första punkt anges att den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot en bestämmelse om avfallshantering som reger- ingen eller den myndighet regeringen bestämmer har meddelat med stöd av 28 § 1 skall dömas till böter. Detta motsvarar innehållet i nuvarande 25 § såvitt avser brott mot en föreskrift meddelad med stöd av nuvarande 9 §. Fängelse har dock utmönstrats ur straffskalan för detta brott. Vidare har det straffbara området begränsats till att endast omfatta sådana gär- ningar som begås med uppsåt eller av grov oaktsamhet. I en andra punkt utvidgas straffansvaret till att gälla den som med upp- såt eller av grov oaktsamhet bryter mot en bestämmelse att vidta före- byggande åtgärder enligt 7 § som regeringen har meddelat med stöd av 28 § 3 eller som en myndighet har meddelat med stöd av regeringens be- myndigande. Skyldigheten att vidta förebyggande åtgärder följer av Stockholmsreglernas artikel 3. Straffskalan omfattar böter. Försök och medverkan till nämnda gärningar är inte straffbart. Av tredje stycket framgår att ansvar inte skall dömas ut i ringa fall. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 26 §. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 27 § med undantaget att för- verkandebestämmelsen nu inte omfattar brott mot föreskrifter om avfalls- hantering. Straffbestämmelsen om sådana brott finns i 35 § nya lagen. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 28 §. Den som vill klaga mot ett beslut som regeringen har meddelat med stöd av lagen får begära rättsprövning enligt vad som särskilt föreskrivs i lag (1998:205) om rätts- prövning av vissa förvaltningsbeslut. Beslut av allmän domstol får över- klagas i den ordning som där gäller. Lagen skall träda i kraft utom i fråga om 20 § som skall träda i kraft den dag regeringen bestämmer. Skälet för detta är att det inte finns anledning att besluta om betalning till den fond som avses i 20 § förrän fonden har skapats av Antarktisfördragets parter. Lagen (1993:1614) om skall upphöra att gälla . Recognising the importance of prevent- ing, minimising and containing the im- pact of environmental emergencies on the Antarctic environment and depen- dent and associated ecosystems; Recalling Article 3 of the Protocol, in particular that activities shall be plan- ned and conducted in the area so as to accord priority to scientific research and to preserve the value of Antarctica as an area for the conduct of such research; Recalling the obligation in Article 15 of the Protocol to provide for prompt and effective response action to envi- ronmental emergencies, and to estab- lish contingency plans for response to incidents with potential adverse effects on the Antarctic environment or depen- dent and associated ecosystems; Recalling Article 16 of the Protocol under which the Parties to the Protocol undertook consistent with the objecti- ves of the Protocol for the comprehen- sive protection of the Antarctic envi- ronment and dependent and associated ecosystems to elaborate, in one or more Annexes to the Protocol, rules and pro- cedures relating to liability for damage arising from activities taking place in the area and covered by the Protocol; Bilaga VI Ansvarsskyldighet för miljöfarliga olyckor som erkänner betydelsen av att und- vika, minimera och begränsa effekterna av miljöfarliga olyckor på miljön i och därav beroende och där- med sammanhängande ekosystem, som erinrar om artikel 3 i protokollet, särskilt att verksamheter skall planeras och bedrivas inom Antarktisfördragets område för att ge prioritet till veten- skaplig forskning och för att bevara värde som ett område för be- drivande av sådan forskning, som erinrar om skyldigheten i artikel 15 i protokollet att vidta snabba och effektiva åtgärder vid miljöfarliga olyckor och upprätta beredskapsplaner för att bemöta incidenter med poten- tiellt skadliga effekter på miljön i Ant- och därav beroende och därmed sammanhängande ekosystem, som erinrar om artikel 16 i protokollet enligt vilken protokollsparterna åtog sig att i enlighet med protokollets syfte för allsidigt skydd av miljön i och därav beroende och därmed sam- manhängande ekosystem utarbeta, i en eller flera bilagor till protokollet, regler och förfaranden angående ansvar för skada till följd av verksamhet som äger rum i Antarktisfördragets område och som omfattas av protokollet, Noting further Decision 3 (2001) of the regarding the elaboration of an on the liability aspects of envi- ronmental emergencies, as a step in the of a liability regime in accordance with Article 16 of the Pro- tocol; Having regard to Article IV of the An- tarctic Treaty and Article 8 of the Pro- tocol; agreed as follows: This apply to environmen- tal emergencies in the area which relate to scientific research programmes, tourism and all other go- vernmental and non-governmental acti- vities in the area for which advance notice is required under Article VII(5) of the , including associated logistic support activities. Measures and plans for pre- venting and responding to such emer- gencies are also included in this . It shall apply to all tourist that enter the area. It shall also apply to environmental emergen- cies in the area which relate to other and activities as may be decided in accordance with Article 13. For the purposes of this : (a)Decision means a Decision adop- ted pursuant to the Rules of Procedure of ings and referred to in Decision 1 (1995) of the ; (b)Environmental emergency means any accidental event that has occurred, having taken place after the entry into som vidare noterar beslut nr 3(2001) av Antarktisfördragets XXIV:e konsul- tativa möte om utarbetande av en bilaga om ansvarighetsaspekterna av miljöfarliga olyckor som ett steg i upp- rättandet av en ansvarighetsordning i enlighet med artikel 16 i protokollet, som beaktar artikel IV i Antarktis- fördraget och artikel 8 i protokollet, har kommit överens om följande. Denna bilaga är tillämplig på miljö- farliga olyckor i Antarktisfördragets område som härrör från vetenskapliga forskningsprogram, turism och all annan statlig och icke-statlig verksam- het i Antarktisfördragets område, för vilken förhandsanmälan krävs enligt artikel VII.5 i Antarktisfördraget, in- klusive tillhörande logistisk stödverk- samhet. Åtgärder och planer för att förebygga och ingripa vid sådana olyckor ingår också i denna bilaga. Bilagan skall tillämpas på alla turist- fartyg som inträder i Antarktisför- dragets område. Bilagan skall även tillämpas på miljöfarliga olyckor i Antarktisfördragets område som or- sakas genom andra fartyg och verk- samheter som kan beslutas i enlighet med artikel 13. För de syften som avses i denna bilaga gäller följande definitioner: a)beslut: ett beslut som fattats enligt arbetsordningen för Antarktisfördragets konsultativa möten och nämns i beslut nr 1 (1995) från Antarktisfördragets XIX:e möte. b)miljöfarlig olycka: en avsiktlig eller oavsiktlig händelse som har inträffat sedan denna bilaga har trätt i kraft och