prop · GT03178 · 2006-03-21 00:00:00 — Intresset av att upprätthålla ett starkt skydd för den personliga integriteten talar för att i så stor utsträckning som möjligt undanta platser där det typiskt sett förekommer integritetskänslig information. Enligt vår mening kan det emellertid inte uteslutas att grovt kriminella i vissa fall anpassar sin verksamhet efter sådana undantag i lagstiftningen. Det skulle kunna påtagligt minska tvångsmedlets effektivitet och till och med kunna uppfattas som stötande om det föreskrivna skyddet för vissa platser utnyttjas för att begå mycket allvarliga brott. Ett exempel på det är en lokal som stadigvarande används av en grupp politiska extremister för att framställa cd-skivor. Hemlig rumsavlyssning av en sådan lokal kommer, med vårt förslag, som huvudregel inte att vara tillåten, eftersom det är en sådan plats där uppgifter som omfattas av meddelarskyddet regelmässigt förekommer (jfr 36 kap. 5 § sjätte stycket ). Skulle platsen användas för brott som kan föranleda hemlig rumsavlyssning, t.ex. förberedelse till mord eller omfattande narkotikaförsäljning, är det emellertid inte rimligt att hemlig rumsavlyssning inte skall kunna äga rum. För att hemlig rumsavlyssning skall komma ifråga bör det dock föreligga en hög grad av sannolikhet för att det på platsen begås brott av sådant slag som får föranleda hemlig rumsavlyssning. Regleringen kan lämpligen utformas på så sätt att endast om det finns synnerlig anledning att anta att platsen används för brott som får läggas till grund för hemlig rumsavlyssning, får sådan avlyssning tillåtas. En motsvarande reglering föreslogs i lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m. Lagrådet ifrågasatte i sitt yttrande över den lagrådsremissen om rekvisitet synnerlig anledning har någon självständig betydelse som begränsning vid sidan av reglerna angående kravet synnerlig vikt för utredningen och proportionalitetsprincipen. Rekvisitet synnerlig vikt för utredningen bör enligt vårt förslag utgöra en grundläggande förutsättning för tillstånd till hemlig rumsavlyssning. Detta rekvisit, liksom proportionalitetsprincipen, bör således beaktas i varje fråga om hemlig rumsavlyssning. Det rekvisit som föreslås, synnerlig anledning, skall däremot tillämpas endast då fråga är om att använda hemlig rumsavlyssning på en plats där det typiskt sett förekommer känslig information. Rekvisitet synnerlig anledning bör således tillämpas utöver kravet synnerlig vikt för utredningen och proportionalitetsprincipen när fråga är om att avlyssna en sådan lokal. Tillstånd till hemlig rumsavlyssning, när det gäller platser där uppgifter som omfattas av meddelarskyddet regelmässigt förekommer, bör således få meddelas endast om det finns omständigheter som påtagligt visar att polisen med fog kan förvänta sig att det där förekommer sådan brottslig verksamhet som kan föranleda hemlig rumsavlyssning. Vårt förslag innebär således att massmedieredaktioner som huvudregel undantas från tillämpningsområdet för reglerna om hemlig rumsavlyssning. Som Lagrådet påpekade i sitt yttrande över lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m. måste användningen av hemlig rumsavlyssning också vara förenlig med efterforskningsförbudet i 3 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen respektive 2 kap. 4 § yttrandefrihets- grundlagen. Om hemlig rumsavlyssning med stöd av undantagsregeln skulle tillåtas på en sådan plats, innebär detta givetvis inte att bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen om t.ex. förbud mot censur och andra hindrande åtgärder kan åsidosättas. Detta grundlagsskydd skall alltså beaktas vid verkställigheten på samma sätt som skulle ske om tillstånd skulle ges till husrannsakan på en massmedieredaktion. Det kan inte anses föreligga något behov av att i den nya lagen om hemlig rumsavlyssning särskilt hänvisa till efterforskningsförbudet, såsom Lagrådet förespråkade i sitt yttrande över lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m. Som framgår av det följande innebär vårt förslag att uppgifter som åtnjuter skydd enligt grundlagarna och som framförs i samtal inte skall få avlyssnas genom hemlig rumsavlyssning. Förbud att avlyssna vissa samtal Även med det nu föreslagna förbudet mot att avlyssna vissa platser kan det inträffa att det vid en hemlig rumsavlyssning framkommer att det som samtalet rör är sådant som en av de samtalande inte skulle få höras om som vittne vid en rättegång på grund av bestämmelserna i 36 kap. 5 § nämnde i sitt remissvar över betänkande den situationen att en fängelsepräst för biktsamtal i fängelsets lokaler, något som ofta förekommer. Ett sådant samtal kan äga rum i den misstänktes cell, som därvid kan vara avlyssnad. Ett annat exempel är att den misstänkte sammanträffar med sin advokat på ett kafé där han enligt polisens spaningsuppgifter senare skall träffa en bekant, varför en viss plats på kaféet är avlyssnad. föreslog att det skall vara förbjudet att avlyssna samtal mellan den misstänkte och dennes försvarare. Vi instämmer i detta. Enligt vår mening bör inte heller andra samtal som på grund av 36 kap. 5 § andrasjätte styckena eller på grund av grundlagsföreskrifter om meddelarskydd inte får förebringas inför domstol få avlyssnas genom hemlig rumsavlyssning. Därmed kommer förbudet att omfatta vissa fall där frågeförbud gäller med hänsyn till att det gäller sekretess enligt 9 kap. 4 § sekretesslagen (sekretess i verksamhet som avser framställning av statistik), jfr 36 kap. 5 § andra stycket . Detta överensstämmer med förslaget i lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m. Lagrådet ifrågasatte förslaget i den delen. Frågeförbudet i 36 kap. 5 § andra stycket avser bl.a. vissa personer med anknytning till statistisk verksamhet genom hänvisning till 9 kap. 4 § sekretesslagen. Av denna bestämmelse framgår att sekretess gäller i sådan särskild verksamhet hos myndighet som avser framställning av statistik för uppgift som avser enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden och som kan hänföras till den enskilde. Begränsningen i vittnesplikten inför domstol tillkom i syfte att stärka integritets- och sekretesskyddet för den enskilde i samband med statistikverksamhet (prop. 1984/85:133 s. 6). Frågeförbudet i 36 kap. 5 § första stycket tar däremot sikte på bestämmelser i sekretesslagen som gäller bl.a. till skydd för rikets säkerhet och till skydd för den centrala finanspolitiken och syftar alltså, som tidigare konstaterats, inte till att skydda en enskild från integritetsintrång. Mot bakgrund av det nu sagda kan det inte anses finnas skäl att särskilja personer med anknytning till sådan statistisk verksamhet som är i fråga, från övriga yrkesgrupper som omnämns i 36 kap 5 § andra stycket . Samtal där någon som yttrar sig inte skulle få höras som vittne på grund av förbudet i 36 kap. 5 § andrasjätte styckena bör således inte få avlyssnas. Det går emellertid inte att utesluta att det först sedan en avlyssning har påbörjats uppmärksammas att samtalet är av det aktuella slaget. Frågan är vad som då bör gälla. Vi föreslår särskilda lagregler om att avlyssningen i en sådan situation skall avbrytas och att gjorda upptagningar eller uppteckningar från avlyssningen skall förstöras. Lagrådet var i sitt yttrande över lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m. av den uppfattningen att upptagning i de fall som diskuteras alltid måste ske med direktavlyssning och att detta bör framgå klart av lagen. Av praktiska skäl är emellertid en sådan ordning omöjlig att tillämpa. Någon sådan lagreglering som Lagrådet förordade föreslås därför inte. Lagrådet har ifrågasatt om det inte också borde finnas en uttrycklig Prop. 2005/06:178 bestämmelse om att innehållet i sådana samtal som diskuteras inte får användas i den fortsatta brottsutredningen. Som Lagrådet har noterat är den reglering som föreslås utformad med regleringen i 27 kap. 22 § som förebild. Någon sådan särskild bestämmelse som Lagrådet föreslår finns inte i den regleringen. Vi ser därför inte skäl att införa någon sådan bestämmelse i regleringen beträffande hemlig rumsavlyssning. Regeringens förslag: Rätten skall pröva frågor om hemlig rumsavlyssning. Systemet med offentliga ombud skall gälla i ärenden om hemlig rumsavlyssning. Det skall dock inte finnas någon möjlighet för rätten att i brådskande fall hålla sammanträde och fatta beslut utan att ett offentligt ombud har varit närvarande eller annars fått tillfälle att yttra sig. Regeringens bedömning: Någon möjlighet för åklagare att fatta interimistiska beslut bör inte införas. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. I promemorian har det emellertid föreslagits att det även i ärenden om hemlig rumsavlyssning skall finnas en möjlighet för rätten att i brådskande fall hålla sammanträde och fatta beslut utan att ett offentligt ombud varit närvarande eller annars fått tillfälle att yttra sig. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har inte haft några invändningar mot promemorians förslag att frågor om hemlig rumsavlyssning skall prövas av rätten. Några remissinstanser har dock ansett att frågor om hemlig rumsavlyssning bör prövas av flera domare eller att en sådan ordning i vart fall bör övervägas ytterligare. JO har framfört att det är nödvändigt att överväga en särskild ordning för domstols prövning av ärenden om hemlig rumsavlyssning utanför ordinarie arbetstid. Remissinstanserna har heller inte haft några invändningar mot promemorians förslag att offentliga ombud skall delta vid tillståndsprövningen. Frivilligorganisationernas fond för mänskliga rättigheter har dock sett det som en brist från rättssäkerhetssynpunkt att en tingsrätt, när det är fara i dröjsmål, får fatta beslut utan att ett offentligt ombud bereds tillfälle att yttra sig i det skedet. Det stora flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft några invändningar mot promemorians bedömning att det inte bör införas någon möjlighet för åklagare att fatta interimistiska beslut om hemlig rumsavlyssning. och Säkerhetspolisen har dock ansett att det bör finnas en sådan möjlighet. Skälen för regeringens förslag och bedömning Frågor om hemlig rumsavlyssning skall prövas av rätten Hemlig rumsavlyssning är, som ovan har konstaterats, ett från integritetssynpunkt mycket ingripande tvångsmedel. Enligt nuvarande ordning är det rätten som fattar beslut om andra hemliga tvångsmedel, såsom hemlig teleavlyssning, hemlig kameraövervakning och hemlig teleövervakning. Beslutanderätten bör därför även avseende hemlig rumsavlyssning ligga hos domstol. Lagrådet tog i sitt yttrande över lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m. upp frågan om inte ärenden om hemlig avlyssning bör prövas av fler domare än en och hänvisade till det integritetsintrång som tvångsmedlet utgör. Lagrådet ansåg att det i vart fall i lagen bör föreskrivas att ärenden om hemlig avlyssning får prövas endast av ordinarie domare. Justitiekanslern, , och Frivilligorganisationernas fond för mänskliga rättigheter har framfört liknande synpunkter vid remissbehandlingen av promemorians förslag. Lagrådet har uttalat att liknande anmärkningar kvarstår i fråga om de bestämmelser som har föreslagits i den lagrådsremiss som har föregått denna proposition. När det gäller befintliga hemliga tvångsmedel finns det inte något krav på att sådana ärenden skall prövas av fler domare än en. Hemlig rumsavlyssning kan i många fall betraktas som mer ingripande än övriga hemliga tvångsmedel, vilket som Lagrådet anförde i sitt yttrande över lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m. skulle kunna tala för att ärenden som gäller detta tvångsmedel skall prövas av fler än en domare. I detta sammanhang bör emellertid även övriga rättssäkerhetsgarantier som i promemorian föreslås gälla vid användningen av hemlig rumsavlyssning beaktas. En sådan garanti är systemet med offentliga ombud. Ett av argumenten för att införa ett sådant system var just att det ansågs angeläget att det finns en rättssäkerhetsgaranti redan vid tillståndsprövningen, utöver det faktum att det är en domstol som fattar beslut om tillstånd (prop. 2002/03:74 s. 22). Enligt vårt förslag skall det i ärenden om hemlig rumsavlyssning till skillnad från vad som gäller i ärenden om hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning inte finnas någon möjlighet för domstolen att i brådskande fall fatta beslut utan att ett offentligt ombud har varit närvarande eller annars fått tillfälle att yttra sig, se följande avsnitt. Till detta skall läggas att hemlig rumsavlyssning föreslås få stränga grundförutsättningar i form av lägsta straff eller lägsta straffvärde. Enligt vår mening är det därför inte befogat att föreskriva att ärenden om hemlig rumsavlyssning skall prövas av flera domare. Det är i och för sig lämpligt att ärenden om hemlig rumsavlyssning prövas av ordinarie domare eller av annan tillförordnad domare som har motsvarande mognad och yrkeserfarenhet. Vid varje tingsrätt finns en som är administrativ chef för tingsrätten. Lagmannen ansvarar för domstolens verksamhet. Det är naturligt att lagmannen inom ramen för sitt verksamhetsansvar fördelar ärenden om hemlig rumsavlyssning så att ovan nämnda krav tillgodoses. Det kan därför inte anses nödvändigt att införa särskilda regler om detta. Lagmannens ansvar för att det sker en lämplig fördelning av ärenden om hemlig rumsavlyssning gäller rimligen även när sådana ärenden måste hanteras utanför ordinarie arbetstid. Vi delar därför inte JO:s uppfattning att det krävs en särskild ordning för domstols prövning av ärenden om hemlig rumsavlyssning . Sammanfattningsvis gör vi således den bedömningen att det inte kan anses motiverat att reglera domstolens prövning av ärenden om hemlig rumsavlyssning på annat sätt än vad som gäller för övriga hemliga tvångsmedel. Vad som gäller för andra hemliga tvångsmedel bör alltså gälla även för hemlig rumsavlyssning. Det innebär bl.a. att en ansökan om tillstånd till hemlig rumsavlyssning bör göras av åklagare. Systemet med offentliga ombud skall gälla i ärenden om hemlig rumsavlyssning infördes ett system med offentliga ombud som skall bevaka enskildas integritetsintressen i ärenden om hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning (prop. 2002/03:74, bet. 2003/04:JuU2, rskr. 2003/04:14, SFS 2003:1146). Systemet har införts i alla ärenden om hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning. Det gäller således även sådana ärenden där tvångsmedelslag eller lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll är tillämpliga. Systemet innebär att rättens prövning av en ansökan om hemlig teleavlyssning eller hemlig kameraövervakning sker vid ett sammanträde där den som ansöker om tvångsåtgärden samt ett av rätten utsett offentligt ombud närvarar. Det offentliga ombudet har rätt att ta del av vad som förekommer i ärendet och att yttra sig i ärendet. Ombudet har även rätt att överklaga rättens beslut. Om ärendet är så brådskande att ett dröjsmål skulle riskera syftet med tvångsmedlet, får sammanträde hållas och beslut fattas utan att något offentligt ombud har varit närvarande eller annars har fått tillfälle att yttra sig. I ett sådant fall skall ett offentligt ombud underrättas om att beslut har fattats och beredas tillfälle att ta del av ärendet. Med anledning av införandet av systemet med offentliga ombud har det i sekretesslagen (1980:100) tagits in en bestämmelse som innebär att ett offentligt ombud utan hinder av sekretess får ta del av uppgifter i ärenden hos domstol om hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning. I har det införts en bestämmelse som anger att ett offentligt ombud inte obehörigen får avslöja vad han eller hon får kännedom om under uppdraget. Skälen till att införa ett system med offentliga ombud var flera. Ett skäl var att enskildas rättsskydd förstärks om det i processen tillkommer en person som särskilt har till uppgift att bevaka enskildas intressen och lyfta fram omständigheter till skydd för enskildas integritet. Det ansågs också angeläget att det finns en rättssäkerhetsgaranti redan vid tillståndsprövningen, utöver det faktum att det är en domstol som fattar beslut om tillstånd (prop. s. 22 f.). Skälen bakom systemet med offentliga ombud gör sig gällande även i ärenden om hemlig rumsavlyssning. Till detta kommer att hemlig rumsavlyssning måste betraktas som ett mer integritetsingripande tvångsmedel än hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning och att behovet av rättssäkerhetsgarantier därför är ännu mer uttalat beträffande detta tvångsmedel. Vi föreslår därför att systemet med Prop. 2005/06:178 offentliga ombud skall gälla i ärenden om hemlig rumsavlyssning. Vi har i lagrådsremissen föreslagit att det även när det är fråga om hemlig rumsavlyssning bör finnas en möjlighet att i undantagsfall hålla sammanträde och fatta beslut utan att något offentligt ombud varit närvarande eller annars fått tillfälle att yttra sig. Lagrådet har ifrågasatt detta. Hemlig rumsavlyssning är typiskt sett mer integritetsingripande än befintliga hemliga tvångsmedel. Det är av stor vikt att ett offentligt ombud deltar vid tillståndsprövningen. Vi har därför förståelse för Lagrådets synpunkt. Vi föreslår därför att det inte skall finnas någon möjlighet att i brådskande fall fatta beslut utan att ett offentligt ombud har varit närvarande eller på annat sätt fått tillfälle att yttra sig. Bör åklagaren ha rätt att meddela interimistiska beslut? Interimistiska tvångsmedelsbeslut används när det är fråga om särskilt brådskande ärenden i vilka det inte finns tid att avvakta den normala handläggningsordningen. Enligt tvångsmedelslag har åklagaren en interimistisk beslutanderätt i fråga om de tvångsmedel som särskilt regleras där. Åklagarens tillstånd skall underställas domstolen som skall besluta om tillståndet skall bestå eller inte. I övrigt har åklagaren inte någon interimistisk beslutanderätt när det gäller hemliga tvångsmedel. Regeringen gjorde i propositionen Hemliga tvångsmedel offentliga ombud och en mer ändamålsenlig reglering bedömningen att det inte då fanns tillräckliga skäl att införa någon ytterligare möjlighet för åklagaren att fatta interimistiska beslut i fråga om hemliga tvångsmedel (prop. 2002/03:74 s. 42 f.). Regeringen framhöll dock att den hade för avsikt att noga följa utvecklingen och vid behov pröva frågan på nytt. och Säkerhetspolisen har ansett att det bör finnas möjlighet för åklagaren att fatta interimistiska beslut i fråga om hemlig rumsavlyssning, eftersom det i vissa fall kan krävas att polisen agerar mycket snabbt och ett beslut från domstol då inte kan inväntas. Som exempel har nämnts att det kan komma att röra sig om en mycket kort tidsperiod från det att polisen får kännedom om ett möte till dess mötet skall äga rum. har angett att den beskrivna situationen är typisk för kontrollerade leveranser av narkotika, där leverantör och mottagare inte sällan stämmer träff på t.ex. en restaurang för att diskutera hur kuriren skall lämna över narkotikan till mottagaren. Vi ifrågasätter inte att det i vissa fall skulle vara värdefullt med en möjlighet för åklagare att fatta interimistiska beslut i ärenden om hemlig rumsavlyssning. Mot detta måste dock ställas att det nu är fråga om ett nytt hemligt tvångsmedel som typiskt sett är mycket ingripande. Är det fara i dröjsmål, torde i vart fall i de flesta fall en jourdomstol kunna ta upp frågan till prövning. Vi delar därför promemorians bedömning att någon möjlighet för åklagaren att fatta interimistiska beslut i fråga om hemlig rumsavlyssning inte bör införas. Regeringens förslag: Ett beslut om tillstånd till hemlig rumsavlyssning skall gälla . Den tidsperiod som bestäms får inte vara längre än vad som är nödvändigt och får inte överstiga en månad för beslutet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har godtagit promemorians förslag eller har i vart fall inte haft några invändningar mot det. , Kriminalvården och Säkerhetspolisen har dock uttalat att en sådan reglering kan komma att medföra praktiska olägenheter. Skälen för regeringens förslag: I fråga om hemlig kameraövervakning, hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning gäller att tillståndstiden inte får bestämmas längre än vad som är nödvändigt och att den inte får överstiga en månad för beslutet. När rätten bestämmer tiden för ett tillstånd, kan den således ange att tillståndet endast gäller för en viss än en månad. Tillståndet kan också förenas med villkor, t.ex. att rumsavlyssning får ske endast den misstänkte vistas i en viss stad. Tillståndstiden räknas för rättens beslut och rätten kan alltså inte bestämma att tillståndet skall gälla t.ex. först fr.o.m. efter rättens beslut och därefter i en månad. Det förekommer att rätten får ompröva, eller förnya, tillståndsbeslut på grund av att åklagaren före tillståndstidens utgång kommer in med en begäran om förlängning av tillståndet avseende samma brott och samma misstänkta person. Därvid anses gälla att ju som tillståndet gällt utan att förundersökningen förs framåt desto mer restriktiv bör domstolens prövning vara (jfr prop. 1995/96:85 s. 40). När det gäller hemlig rumsavlyssning kan det urskiljas två typsituationer vid vilka tvångsmedlet kan komma att användas. Den ena situationen är när den misstänktes bostad avlyssnas . Den andra typsituationen är när polisen får kännedom om att ett möte mellan den misstänkte och en annan person skall äga rum på en viss plats en viss dag. I den första typsituationen får det ofta antas att det kommer att krävas omfattande förberedelser för att det skall vara möjligt att placera ut utrustningen utan att väcka uppmärksamhet eller på annat sätt avslöja verksamheten. I sådana fall framstår som en för kort tillståndstid och åklagaren kan bli hänvisad till att genast begära förlängning av tillståndstiden. I den andra typsituationen är å andra sidan en alltför tilltagen tillståndsperiod. Mot den bakgrunden görs i promemorian den bedömningen att en maximitid om en månad åt gången framstår som lämplig. Vi anser att promemorians förslag är väl avvägt. Tiden för ett beslut om tillstånd till hemlig rumsavlyssning bör således inte få bestämmas längre än vad som är nödvändigt och får inte överstiga en månad för beslutet. , Kriminalvården och Säkerhetspolisen har påpekat att det med en sådan reglering kommer att uppstå fall där åklagaren blir tvungen att begära förlängning av tillståndet på grund av att beslutet ännu inte kunnat verkställas. och Säkerhetspolisen har mot Prop. 2005/06:178 den bakgrunden föreslagit att det införs ett förenklat förfarande för beslut om förlängning av tillståndet. Vi ser inte någon anledning att ifrågasätta och Säkerhetspolisens uppgifter att det i vissa fall kan ta mycket , ibland upp , att placera ut den utrustning som krävs för att inleda avlyssningen. Det innebär att tvångsmedlet i vissa fall, även om tillståndstiden är den maximala enligt vad som här föreslås, inte kommer att ha kunnat verkställas när tillståndstiden löper ut. Detta kommer onekligen att ha vissa praktiska konsekvenser för bl.a. åklagaren. Emellertid anser vi att det är lämpligt att domstolen på nytt prövar förutsättningarna för hemlig rumsavlyssning när tillståndstiden har löpt ut, oavsett vilket skäl åklagaren har för att begära förlängning. Vi anser därför inte att det är motiverat att införa något förenklat förfarande vid ansökan om förlängning av tillstånd till hemlig rumsavlyssning i fall då beslutet ännu inte kunnat verkställas. 9.8Underrättelse om användning av hemlig rumsavlyssning Regeringens bedömning: Vi avser att tillsätta en utredning med uppgift att skyndsamt ta fram regler om underrättelseskyldighet i samband med användning av bl.a. hemlig rumsavlyssning. Promemorians bedömning: Frågan har inte behandlats i promemorian. Remissinstanserna: , , för Mänskliga Rättigheter och Frivilligorganisationernas fond för mänskliga rättigheter har ansett att den som har varit föremål för hemlig rumsavlyssning i efterhand bör underrättas om detta eller att en sådan ordning i vart fall bör övervägas.