prop · GT03123 · 2006-03-07 00:00:00 — En skillnad gentemot vårdvistelse är att det för vistelse i halvvägshus inte krävs något påtagligt vård- eller behandlingsbehov. När det gäller driften av halvvägshuset har kommittén föreslagit att det huvudsakliga ansvaret skall ligga på Kriminalvården, men man vill ändå inte utesluta möjligheten till alternativa driftsformer av sådana hem. Kommittén konstaterar dock att verksamheten vid hemmen innefattar ett betydande mått av kontroll, vilket innebär myndighetsutövning. Kommittén anser därför att det bör överlämnas åt regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att närmare bestämma i vilken omfattning och vilka typer av organisationer som bör komma i fråga. Regeringen konstaterar att privata organisationer bedriver viss verksamhet inom kriminalvårdens område och att den verksamheten fungerar väl. Verksamheten vid § 34-placeringar drivs av privata organisationer av olika slag. Inom ramen för § 34-placeringar har också viss verksamhet som påminner om halvvägshus bedrivits, t.ex. i Föreningen . Det finns därför mycket som talar för att alternativa driftsformer kan spela en roll även vid verksamheten i halvvägshus. Regeringen utesluter därför inte att Kriminalvården i vissa fall bör kunna upphandla en sådan tjänst hos en privat organisation. En sådan lösning skall naturligtvis inte medföra en försämring för den enskilde i något avseende. Exampelvis gäller personuppgiftslagens (1998:204) krav på hantering av personuppgifter även för privata organisationer som hanterar sådana uppgifter. Det är viktigt att ansvaret för verkställigheten ligger hos . Kriminalvården måste i samband med att avtal tecknas med en privat organisation göra en noggrann kvalitetskontroll och ställa höga krav på organisationen. Kriminalvården bör också fortlöpande följa upp att verksamheten bedrivs på ett tillfredsställande sätt. Den som driver verksamheten skall vara skyldig att hålla Kriminalvården underrättad om hur verksamheten fortskrider och samråda med Kriminalvården i alla frågor av större vikt. Hur detta närmare skall gå till kommer att regleras i avtal mellan Kriminalvården och den privata organisationen. Kriminalvården bör också kontinuerligt göra en uppföljning av hur verkställigheten fortskrider för de personer som avtjänar ett fängelsestraff på ett halvvägshus som bedrivs i privat regi. Den som driver halvvägshuset skall vara skyldig att anmäla eventuell misskötsamhet till Kriminalvården. Denna information är nödvändig för att Kriminalvården skall kunna bedöma om det krävs nya eller förändrade villkor eller om utslussningsåtgärden bör upphävas. Eftersom verksamheten vid halvvägshus innefattar myndighets- utövning måste överlämnandet enligt 11 kap. 6 § regeringsformen ske med stöd av lag. Det bör därför införas en lagbestämmelse om att ett halvvägshus får bedrivas i privat regi. Hur verksamheten vid halvvägshusen närmare skall utformas bör överlåtas till Kriminalvården. Regeringen har för avsikt att ge Kriminalvården ett uppdrag i denna fråga. För den enskildes integritet och för det allmännas intresse av att beivra och förebygga brott är det viktigt att även de som är anställda av eller har uppdrag hos den som driver verksamheten åläggs tystnadsplikt beträffande de sekretessbelagda uppgifter som de får kännedom om i sitt arbete. Det bör alltså gälla motsvarande tystnadsplikt för personal vid halvvägshus som drivs i privat regi och för personal vid de hem där intagna är placerade vid vårdvistelse som den som gäller för kriminalvårdspersonal. För personal och uppdragstagare inom gäller enligt 7 kap. 21 § sekretesslagen (1980:100) sekretess för uppgift om enskilds personliga förhållanden. Dessutom gäller den s.k. förundersöknings- sekretessen enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen till skydd för uppgift i det allmännas brottsbeivrande och brottsbekämpande verksamhet. Det är oklart om bestämmelsen i sekretesslagen i enlighet med dess 1 kap. 6 § blir tillämpliga i alla de fall där Kriminalvården anlitar privata subjekt att driva viss verksamhet, jämför uttalanden i propositionen Ändringar i kriminalvårdslagstiftningen, m.m. (prop. 1997/98:95 s. 66 f.). Det bör därför införas en särskild bestämmelse om tystnadsplikt som skall träda in när bestämmelserna i sekretesslagen inte kan tillämpas. För personal vid de hem där intagna är placerade vid vårdvistelse gäller visserligen tystnadsplikt för uppgifter om den enskildes personliga förhållanden enligt 15 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). Deras tystnadsplikt bör dock omfatta även uppgift om förhållanden av betydelse för beivrandet av brott. En intagen som är beviljad vistelse i halvvägshus får alltså möjlighet att ägna sig åt arbete eller någon annan form av sysselsättning och kan bygga upp sin tillvaro och vänja sig vid livet utanför anstalt. innebär vistelse i halvvägshus att den intagne står under övervakning och får del av det stöd som Kriminalvården och andra myndigheter kan erbjuda. Den intagne får mer stöd och kontroll genom personliga kontakter som utslussningen pågår än vad han Prop. 2005/06:123 eller hon kan få efter den villkorliga frigivningen. detta sätt successivt och övergången från livet i anstalt till livet i frihet blir inte lika dramatisk. 5.5Utökad frigång verkställighet i bostaden Regeringens förslag: En intagen får under vissa förutsättningar beviljas utökad frigång. Utökad frigång innebär att den intagne under kontrollerade former avtjänar fängelsestraffet i sin bostad. Den intagne måste delta i sysselsättning. Kriminalvården får ställa villkor om att den intagne inte får lämna sin bostad annat än på särskilt bestämda tider och att detta skall kontrolleras med elektroniska hjälpmedel, s.k. fotboja. Nuvarande bestämmelserna om IÖV-utsluss upphävs och kommitténs förslag om frigivningsboja genomförs inte. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Kommittén föreslår även att det skall införas ett utslussningsalternativ som överensstämmer med nuvarande bestämmelser om IÖV-utsluss (frigivningsboja). Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna är positiva till eller har inte något att erinra mot förslagen. avstyrker emellertid förslaget om utökad frigång och Åklagar- myndigheten är tveksam till utökad frigång av ett så generöst slag som kommittén föreslår. ifrågasätter behovet av utökad frigång och anser att förslaget om frigivningsboja tillgodoser behovet av Även (Brå) och ifrågasätter om det finns behov av två så snarlika utslussningsåtgärder som utökad frigång med elektronisk kontroll och Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i avsnitt 5.3 och 5.4 föreslagit utslussningsåtgärder som speciellt riktar sig till intagna med vårdbehov eller till dem som inte har tillgång till bostad. en mer ordnad situation och utan ett uttalat vårdbehov finns IÖV- Försöksverksamheten med IÖV-utsluss har visat på goda Brå har i sin utvärdering av försöksverksamheten bl.a. rekommenderat att man skall överväga att i ökad utsträckning individualisera kontrollnivån utifrån den intagnes risk- och behovsprofil samt att det skall införas möjlighet att få permission vid IÖV-utsluss. Försöksverksamheten med IÖV-utsluss har visserligen utökats. Då konstaterade regeringen att arbete med förslag till en ny kriminalvårdslag pågick och gjorde därför bedömningen att försöksverksamheten inte skulle permanentas (prop. 2004/05:34, bet. 2004/05:JuU14, rskr. 2004/05:148). I stället genomfördes utökningen i avvaktan på att kommittén skulle lämna sitt betänkande. Mot denna bakgrund finns det enligt regeringens mening anledning att nu överväga om IÖV-utsluss kan vidareutvecklas och få ett ökat användningsområde och på så sätt fungera mer ändamålsenligt. Kommittén föreslår att Kriminalvårdens möjligheter att på prov och under mer kontrollerade former slussa ut intagna från anstalt till frihet skall utökas genom att frigångsinstitutet vidareutvecklas och tillämpningsområdet utökas. Detta innebär att den intagne under kontrollerade former får vistas utanför anstalten under längre sammanhängande perioder. En förutsättning för att utökad frigång skall medges är att den intagne har tillgång till en av Kriminalvården godkänd bostad och sysselsättning. Kommittén föreslår vidare att den utökade frigången lämpligen bör inledas med vanlig frigång som sedan utökas till att den intagne tillbringar vissa kvällar och nätter i bostaden för att slutligen innebära att den intagne tillbringar all tid utanför anstalten. I vissa fall kan dock den intagne redan inledningsvis få tillbringa nätterna utanför anstalten. Kommittén föreslår även att det skall vara möjligt att förena den utökade frigången med krav på att den intagne skall vistas i sin bostad vissa bestämda tider. Kontroll av detta bör kunna ske med elektroniska hjälpmedel. Genom att uppställa sådana krav och utöva sådan kontroll uppnår man, enligt kommittén, att frigången kan ges ett så ingripande moment att den inte upplevs som en urholkning av det utdömda fängelsestraffet. Regeringen delar kommitténs bedömning om att en utslussningsåtgärd som innebär att intagna får möjlighet att avtjäna fängelsestraffet i bostaden bör införas. Precis som kommittén föreslagit skall utslussningsåtgärden benämnas utökad frigång. Till skillnad från kommitténs förslag skall det dock inte finnas en direkt koppling mellan frigång och utökad frigång. Utökad frigång bör i stället vara en självständig utslussningsåtgärd. Precis som övriga utslussningsåtgärder måste självfallet ett tillstånd till utökad frigång förenas med ett omfattande kontrollsystem och föregås av en noggrann utredning och prövning där en riskbedömning och hänsynstagande till brottsofferintresset ingår. Detta är särskilt viktigt i de fall där våld som riktat sig mot någon familjemedlem har förekommit. För att utökad frigång skall kunna beviljas krävs att den intagne har sysselsättning. Det är samma krav på sysselsättning som gäller för vanlig frigång och för vistelse i halvvägshus. Det kan vara arbete, studier, särskilt anordnad verksamhet såsom praktik, behandling eller deltagande i Kriminalvårdens programverksamhet. Det bör även vara möjligt att kombinera olika sysselsättningar. Exempelvis kan arbete eller studier kombineras med behandling eller deltagande i programverksamhet. Ett krav bör vara att sysselsättningen bedrivs regelbundet och är kontrollerbar. Om den intagne inte har någon sysselsättning bör Kriminalvården medverka till att förmedla kontakt och samråda med andra myndigheter för att hjälpa honom eller henne att få en lämplig sysselsättning. I detta avseende kan vägledning hämtas genom den praxis som utvecklats inom vid IÖV-utsluss. Även när det gäller kravet på bostad kan vägledning hämtas från nuvarande praxis vid IÖV-utsluss. Bostaden skall vara permanent. Den som bor ihop med den intagne måste samtycka till att utslussningsåtgärden pågår i bostaden. Har brottet riktat sig mot en familjemedlem bör verkställigheten inte ske i det gemensamma hemmet. Hänsyn bör också tas till om det finns barn i hemmet och hur utslussningen påverkar deras situation. Om den intagne inte har bostad bör Kriminalvården samarbeta med andra myndigheter för att ordna ett permanent boende. Om detta inte går att ordna är vistelse i halvvägshus en alternativ lösning. Om den intagne klarar av den vistelsen och får en Prop. 2005/06:123 lämplig bostad kan vistelsen i halvvägshuset övergå till utökad frigång. Den intagne skall vara förbjuden att bruka alkohol och andra berusningsmedel. Han eller hon skall även i övrigt vara skötsam. Med detta avses bl.a. att den intagne inte får använda narkotika eller ägna sig åt annan brottslig verksamhet. Den intagne får inte heller vistas i olämpliga miljöer, t.ex. i miljöer där brottslig verksamhet pågår. Skötsamhetskravet skall ses mot bakgrund av att verkställigheten syftar till att förebygga återfall i brott. Den intagne är också skyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av otillåtna medel. Regeringen anser, precis som kommittén föreslagit, att villkor skall kunna ställas om att den intagne inte får lov att lämna bostaden annat än på särskilt angivna tider. Den utökade frigången bör lämpligen inledas med ett sådant krav. Den intagne bör få lämna bostaden för att arbeta, studera, få behandling, delta i Kriminalvårdens programverksamhet samt utföra nödvändiga inköp eller liknande. Den intagne kan även få egen fri tid som kan ägnas åt fritidsverksamhet. Vidare bör det som huvudregel föreskrivas att utegångsförbudet skall kontrolleras med elektroniska hjälpmedel, s.k. fotboja. På så sätt liknar denna verkställighetsform den försöksverksamhet som pågår med IÖV-utsluss. Om det fungerar väl och den intagne motsvarar de förväntningar som ställs på honom eller henne och inte missköter sig kan den fria tiden successivt utökas. kan villkoren om utegångsförbud och elektronisk kontroll helt upphöra. På detta sätt blir utökad frigång en utslussningsform som i allt väsentligt påminner om IÖV-utsluss, men som är mer flexibel. Om villkoret om elektronisk kontroll upphör skall kontrollen ske på annat sätt, t.ex. genom hembesök, telefonsamtal och anmälningsskyldighet hos arbetsgivaren. Det är möjligt för Kriminalvården att anpassa villkoren och kontrollnivån efter vad den intagne visar sig klara av under vistelsen. Ett system med successivt mer ledig tid för den intagne stämmer väl överens om Brå:s förslag om IÖV-utsluss med mer fri tid. Mot denna bakgrund finns det inte längre behov av dagens system med IÖV-utsluss. Bestämmelserna om IÖV-utsluss skall därför upphävas och kommitténs förslag om frigivningsboja skall inte genomföras. 5.6Kriterier för att bli beviljad en utslussningsåtgärd 5.6.1Kvalifikationstid för frigång, vistelse i halvvägshus och utökad frigång Regeringens förslag: För att vistelse i halvvägshus och utökad frigång skall kunna beviljas måste halva strafftiden, dock , ha avtjänats. Regeringens bedömning: Det bör inte införas ett krav på att av fängelsestraffet skall ha avtjänats för att frigång skall kunna beviljas. förslag: Överensstämmer i huvudsak med Kommittén föreslår dock att kvalifikationstiden skall vara Kommittén föreslår att samma kvalifikationstid skall gälla för frigång. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva till eller har inte någon invändning mot förslaget. menar att utökad frigång efter halva strafftiden måste kringgärdas av ett ingripande regelsystem för att inte den påföljd som domstolen dömt ut i för hög grad skall avvika från det straff som kommer att verkställas. påpekar att om kvalifikationstiden bestäms kommer gruppen intagna som kan komma i fråga för utslussning att bli mycket begränsad och förslår därför att kvalifikationstiden sätts lägre. Även och Föreningen anser att personer som är dömda till kortare fängelsestraff måste få möjlighet att beviljas någon utslussningsåtgärd. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I dagens lagstiftning finns det inte någon tidsgräns för när i verkställigheten frigång får beviljas och inte heller hur länge åtgärden får pågå. När det gäller IÖV- utsluss är detta däremot noga reglerat. Regeringen anser att frågan om när utökad frigång och vistelse i halvvägshus tidigast får beviljas är så viktig att regleringen bör ske i lag. Det finns enligt regeringens mening emellertid inte skäl att införa en särskild kvalifikationstid för när frigång får beviljas. Någon sådan finns inte och den tid som den intagne vistas utanför anstalten är relativt begränsad. Han eller hon vistas endast utanför anstalten under arbetstid. Det är därför lämpligt att en utslussningsinsats inleds med frigång för att sedan övergå i en annan utslussningsåtgärd. Någon särskild kvalifikationstid behövs inte, utan det får avgöras från fall till fall när det är lämpligt att inleda frigången. Kommittén föreslår att utökad frigång och vistelse i halvvägshus skall kunna beviljas när halva strafftiden, dock , har avtjänats. Regeringen anser, precis som kommittén, att lika lång kvalifikationstid bör gälla för vistelse i halvvägshus och utökad frigång. För att fängelsestraffet inte skall urholkas och förtroendet för påföljds- systemet skall upprätthållas bör det inte komma i fråga att medge sådana utslussningsåtgärder alltför tidigt i verkställigheten. En lämplig tidpunkt är därför att minst halva strafftiden skall ha avtjänats för att vistelse i halvvägshus eller utökad frigång skall komma i fråga. har påpekat att ett system med utökad frigång efter halva tiden måste kringgärdas med ett ingripande regelsystem för att inte den påföljd som domstolen har dömt ut i för hög grad skall avvika från det straff som kommer att verkställas. Regeringen delar denna bedömning och har därför föreslagit ett omfattande kontrollsystem som bl.a. innefattar förbud att lämna sin bostad annat än , elektronisk övervakning, alkoholförbud, krav på drogkontroll och krav på en omfattande kontaktskyldighet med Kriminalvården. Dessutom finns möjlighet att upphäva tillståndet till utslussningsåtgärden och föra den intagne tillbaka till verkställighet av straffet. Med ett sådant villkors- och kontrollsystem anser regeringen att utökad frigång efter halva strafftiden är ett trovärdigt sätt att avtjäna fängelsestraff. I detta sammanhang måste man även ha i åtanke att det är endast de som efter en riskbedömning bedöms som lämpliga som kan bli föremål för en utslussningsåtgärd, se avsnitt 5.6.3. För att fängelsestraffet inte skall urholkas bör det också införas en Prop. 2005/06:123 minimitid som måste ha avtjänats i anstalt innan vistelse i halvvägshus och utökad frigång kan beviljas. Som och påpekar innebär en kvalifikationstid att den stora gruppen korttidsdömda inte blir aktuell för utslussning. av de intagna avtjänar kortare strafftider än . Även om utslussningsbehovet är mindre för personer som avtjänar kortare straff, finns det enligt regeringens mening inte skäl att undanta dem helt från möjligheten till utslussning. Vid de allra kortaste fängelsestraffen finns det dock inte tid att planera och genomföra en utslussningsåtgärd. De som avtjänar korta fängelsestraff bör i stället använda anstaltstiden till att planera olika insatser, t.ex. behandling mot missbruk, som kan genomföras efter den villkorliga frigivningen med stöd av frivården, och frivilligorganisationer. Vid en samlad bedömning anser regeringen att halva strafftiden, dock , måste ha avtjänats för att vistelse i halvvägshus eller utökad frigång skall kunna komma till stånd. Vid vilken tid som utslussningsåtgärden kommer att inledas i det enskilda fallet varierar naturligtvis från fall till fall. Den intagnes motivation och utveckling under anstaltsvistelsen har betydelse, liksom hans eller hennes behov och förutsättningar att klara vistelsen utanför anstalt. Utökad frigång och vistelse i halvvägshus bör planeras så att utslussningsåtgärden kan pågå för villkorlig frigivning. Regeringens förslag: Det skall inte krävas att av fängelsestraffet skall ha avtjänats för att vårdvistelse skall kunna beviljas. förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inga invändningar mot eller kommenterar inte förslaget. är positiva till det. Skälen för regeringens förslag: I dagens lagstiftning finns inte någon tidsgräns för när en § 34-placering får inledas eller hur länge vistelsen kan pågå. I paragrafen anges endast att behandling inte bör påbörjas så tidigt att den planerade vård- eller behandlingstiden blir kortare än den beräknade återstående verkställighetstiden. I praktiken används en § 34- placering därför ofta under den sista delen av fängelsestraffet som ett sätt att underlätta den intagnes anpassning i samhället och göra övergången från anstalt till frihet mer successiv. Vid bestämmande av vårdtidens längd och den skall inledas måste, precis som vid övriga utslussningsåtgärder, hänsyn tas till att fängelsestraffet inte får urholkas. Vårdvistelse bör därför inte annat än i undantagsfall komma ifråga förrän av straffet har verkställts i anstalt. Det kan emellertid inträffa att det redan vid inledningen av verkställigheten är uppenbart att en vårdvistelse är lämplig och att nödvändiga förberedelser har vidtagits. I ett sådant fall bör en vårdvistelse kunna bli aktuell i nära anslutning till Det kan också förekomma att det av praktiska skäl inte varit möjligt att under en häktningstid planera lämpligt behandlingsinnehåll för en skyddstillsyn förenat med föreskrift om kontraktsvård. När kontraktsvården infördes anförde departementschefen att om det i ett sådant fall kort efter fängelsedomen visar sig att adekvat behandling kan ges i form av § 34-placering bör en sådan komma till stånd om övriga förutsättningar är uppfyllda. Han framhöll dock att det däremot naturligtvis i princip inte bör komma i fråga att ett av domstolen förkastat kontraktsvårdsförslag i form av skyddstillsyn används för § 34- placering i nära anslutning till en fängelsedom (prop. 1986/87:106 s. 57). Mot bakgrund av detta vill regeringen inte utesluta att vårdvistelse kan komma i fråga redan i ett relativt tidigt skede i verkställigheten. Det bör därför inte införas någon kvalifikationsgräns för när vårdvistelse kan beviljas. Regeringens förslag: För att en utslussningsåtgärd skall kunna beviljas får det inte finnas någon beaktansvärd risk för att den intagne begår brott, undandrar sig straffets fullgörande eller på annat sätt allvarligt missköter sig. förslag: Kommittén föreslår att det, för att en utslussningsåtgärd skall kunna beviljas, inte skall få finnas risk för att den intagne begår brott, undandrar sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköter sig. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna som yttrat sig över föreslaget är positiva till det. anför att det i praktiken är omöjligt att uppfylla ett villkor om att det inte skall finnas någon som helst risk för att den intagne begår brott, undandrar sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköter sig och att det därför är lämpligare att utgå ifrån att det inte får finnas en beaktansvärd eller befarad risk för att den intagne begår brott, undandrar sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköter sig. framför en motsvarande uppfattning och föreslår att avgörande skall vara om det finns goda skäl att befara misskötsamhet etc. å andra sidan, anser att utslussning i alla dess former bör vara utesluten om det finns någon som helst risk för fortsatt brottslighet. Skälen för regeringens förslag: Enligt kommitténs förslag får frigång, vårdvistelse, vistelse i halvvägshus eller utökad frigång inte beviljas om det finns risk för att den intagne begår brott, undandrar sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköter sig. Syftet med en utslussningsåtgärd är att förbereda de intagna för ett liv utan droger och kriminalitet. Det är naturligtvis också angeläget att samhällsskyddsaspekterna och brottsoffrens intresse beaktas och att ut- slussningsåtgärderna som verkställighetsform får trovärdighet. Det är en självklar utgångspunkt att intagna inte skall begå nya brott, avvika eller på annat sätt missköta sig då en utslussningsåtgärd pågår. Innan en utslussningsåtgärd beviljas måste Kriminalvården, precis som man gör , göra en noggrann utredning och bedömning av den Utredningen skall bl.a. omfatta en riskbedömning med utgångspunkt från behovet av samhällsskydd inbegripet risken för ny brottlighet, missbruk eller att den intagne avviker samt den intagnes behov av vård, behandling, utbildning, eller annan sysselsättning, den intagnes motivation och vilka förutsättningar som han eller hon har att genomföra vistelsen. Riskbedömningen är alltså en viktig del i prövningen, men är det viktigt att prövningen inte görs så restriktiv att möjligheten till utslussning i praktiken utesluts. Riskbedömningen skall göras utifrån den utslussningsåtgärd som är aktuell och de villkor och den kontroll som utslussningsåtgärden förenas med.