prop · GT0345 · 2006-03-02 00:00:00 — Om ett företag skulle mot- sätta sig att ge in en rapport, bör dock inspektionen kunna förelägga det vid vite att komma in med rapporten. Vid upprepade fall av försening eller bristande ansvarstagande i ett företag kan det även bli aktuellt att tillgripa andra sanktioner som finns i sektorslagbestämmelserna. Enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse och försäkringsrörel- selagen får förseningsavgiften bestämmas till högst . Samma högsta nivå för avgiften bör väljas här. En hög avgift bör tillämpas för de stora företagen, medan det för de mindre företagen bör kunna tas ut en lägre avgift. Det bör dessutom finnas en möjlighet att i enskilda fall sätta ned avgiften. Om förseningen är ursäktlig eller ringa bör inspektionen kunna jämka avgiften, vid behov ända ner till noll kronor. Enligt artikel 17.1 i konglomeratdirektivet skall medlemsstaterna ha be- fogenheter att vidta åtgärder för att förhindra att de reglerade enheterna i ett finansiellt konglomerat kringgår de regler som finns i särreglerna, t.ex. de direktiv som gäller kreditinstitut, värdepappersföretag och försäkringsföretag. Någon särskild bestämmelse i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat för att omhänderta detta bedöms inte nödvändig, eftersom det redan i de svenska rörelsereglerna för de aktuella företagen finns till- räckliga ingripandemöjligheter. Regeringens förslag: I försäkringsrörelselagen (1982:713), lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, lagen (2002:149) om utgivning av elektroniska pengar och lagen (2004:297) om bank- och finansie- ringsrörelse, införs bestämmelser som ålägger att i vissa fall samråda med utländska tillsynsmyndigheter innan inspektio- nen ger tillstånd till ett försäkringsbolag, ett värdepappersbolag, ett in- stitut för elektroniska pengar, en bank eller ett kreditmarknadsföretag att driva rörelse. En skyldighet att samråda skall också finnas i vissa fall när en ny ägare vill förvärva vissa större innehav av aktier eller andelar i ett företag under tillsyn. Vissa följdändringar av ovan nämnt slag skall också göras i lagen (2004:46) om investeringsfonder. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslagen. Konglomeratdirektivets innehåll: Genom konglomeratdirektivet in- förs eller ändras ett antal bestämmelser i befintliga sektorsdirektiv som anger att en tillsynsmyndighet är skyldig att samråda med andra behöriga myndigheter innan den ger tillstånd att driva rörelse: artikel 22.1 inför en ny artikel 12a i första skadeföresäkringsdirekti- vet (73/239/EEG), artikel 23.1 inför en ny artikel 12a i första livförsäkringsdirektivet (79/267/EEG) (det direktivet har för övrigt upphört att gälla genom liv- försäkringsdirektivet [2002/83/EG] som beslutades , dvs. innan konglomeratdirektivet), artikel 27.1 inför nya stycken i artikel 6 i investeringstjänstedirekti- vet (93/22/EEG), och artikel 29.2 inför nya stycken i artikel 12 i kreditinstitutsdirektivet (2000/12/EG). Av bestämmelserna följer att de behöriga myndigheterna är skyldiga att samråda inte bara med behöriga myndigheter inom samma sektor utan även med tillsynsmyndigheter inom andra sektorer. Samrådsskyldigheten är utformad på samma sätt i de olika direktiven. Samråd med behöriga myndigheter skall ske innan tillstånd att driva rörelse ges till ett försäkringsföretag, kreditinstitut eller värdepappers- företag som är dotterföretag till ett försäkringsföretag, kreditinstitut eller värde- pappersföretag som är auktoriserat i en annan medlemsstat, är dotterföretag till moderföretaget till ett försäkringsföretag, kredit- institut eller värdepappersföretag som är auktoriserat i en annan med- lemsstat, eller står under ägarkontroll av samma fysiska eller juridiska personer som har ägarkontrollen över ett försäkringsföretag, kreditinstitut eller värdepappersföretag som är auktoriserat i en annan medlemsstat. De relevanta behöriga myndigheterna skall samråda med varandra sär- skilt när de bedömer aktieägarnas lämplighet och det goda anseendet och erfarenheten hos chefer som ingår i ledningen för ett annat företag i samma grupp. De skall till varandra överlämna alla de uppgifter om aktieägarnas lämplighet och ledningens goda anseende och erfarenhet som är relevanta för övriga berörda behöriga myndigheter när det gäller att bevilja auktorisation samt fortlöpande bedöma efterlevnaden av upp- ställda verksamhetsvillkor. Genom konglomeratdirektivet införs eller ändras dessutom ett antal bestämmelser i befintliga sektorsdirektiv som anger att en behörig myn- dighet skall samråda med andra behöriga myndigheter innan den ger till- stånd till att en person förvärvar ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar i ett tillståndspliktigt företag eller ökar sitt innehav så att det överstiger 20, av kapitalet eller röstetalet eller så att det reglerade företaget genom förvärvet kommer att bli dotterföretag till den förvärvande personen. Genom konglomeratdirektivet kommer samma regler att gälla för de olika sektorerna: artikel 24.1 inför en ny artikel 15.1a i tredje skadeföresäkringsdirek- tivet (92/49/EEG), artikel 25.1 inför en ny artikel 14.1a i tredje livförsäkringsdirektivet (92/96/EEG) (det direktivet har för övrigt upphört att gälla genom livför- säkringsdirektivet [2002/83/EG] som beslutades , dvs. innan konglomeratdirektivet), artikel 27.2 ändrar artikel 9.2 i investeringstjänstedirektivet (93/22/EEG), och artikel 29.2 ändrar artikel 16.2 i kreditinstitutsdirektivet (2000/12/EG). Enligt dessa bestämmelser skall samråd ske om förvärvaren är ett försäkringsföretag, ett kreditinstitut eller ett värdepappersföretag med auktorisation i en annan medlemsstat, ett moderföretag till ett försäkringsföretag, kreditinstitut eller värde- pappersföretag med auktorisation i en annan medlemsstat, eller en fysisk eller juridisk person som har ägarkontroll över ett försäk- ringsföretag, kreditinstitut eller värdepappersföretag med auktorisation i en annan medlemsstat. Skälen för regeringens förslag: Några bestämmelser om skyldighet för att samråda med andra tillsynsmyndigheter innan tillstånd att driva rörelse ges till ett försäkringsföretag finns inte i försäkringsrörelselagen (1982:713). Sådana bestämmelser finns inte heller i lagen (2002:149) om utgivning av elektroniska pengar och ingår inte heller i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. nämnda lagar saknar också bestämmelser rörande samråd med andra tillsynsmyndigheter i de fall då prövning skall ske av ägarförändringar. Lagen (1991:981) om värdepappersrörelse saknar också bestämmelser om samrådsskyldighet vid tillståndsgivningen. I den lagen finns det dock en bestämmelse om att samråd skall ske vid prövning av ägarföränd- ringar (6 kap. 3 a § tredje stycket). För att genomföra konglomeratdirektivet med de ändringar som genom detta görs i sektorsdirektiven bör nämnda lagar kompletteras med bestämmelser om samrådsskyldighet för . I lagen (2004:46) om investeringsfonder finns bestämmelser om samrådsskyl- dighet vid tillståndsgivning och ägarförändring som därvid bör kunna tjäna som förebild. Konglomeratdirektivet gör inte någon ändring i UCITS-direktivet Prop. 2005/06:45 (85/611/EEG). UCITS-direktivet innehåller emellertid en hänvisning till artikel 9 i investeringstjänstedirektivet, dvs. den bestämmelse som behandlar tillsynsmyndigheternas samrådsskyldighet vid ägarbyte i ett företag som tidigare beviljats tillstånd. Mot denna bakgrund bör det i detta avseende göras en ändring i lagen om investeringsfonder. Den be- stämmelse som behandlar samrådsskyldighet i sam- band med att ett fondbolag ges tillstånd att driva fondverksamhet bör dock inte ändras. 14.2Avräkning från kapitalbasen för institut enligt kapitaltäckningslagen och för försäkringsbolag Regeringens förslag: Institut enligt kapitaltäckningslagen (banker, kreditmarknadsföretag, värdepappersbolag och Svenska skeppshypo- tekskassan) och försäkringsbolag skall från den egna kapitalbasen räkna av det bokförda värdet av aktier eller vad som skjutits till i annan form (tillskott) i ett institut, ett pengar, ett försäkringsbolag eller ett motsvarande utländskt företag samt i ett finansiellt institut, ett utländskt återförsäkringsföretag eller ett försäk- ringsholdingföretag, om 1.institutets eller försäkringsbolagets ägarandel överstiger av företagets kapital, eller 2.i det fall ägarandelen är mindre än enligt 1, a)tillskottet eller summan av tillskotten överstiger av det egna kapitalet eller de egna fonderna i företaget eller det sammanlagda bokförda värdet av sådana tillskott överstiger av summan av institutets eller försäkringsbolagets kapitalbas, eller b)institutet eller försäkringsbolaget har ett ägarintresse i det andra företaget. Avdrag skall inte göras från den egna kapitalbasen om institutet eller försäkringsbolaget och det företag i vilket ägandet finns eller tillskott har gjorts, omfattas av en gruppbaserad beräkning av kapitalbas och kapitalkrav enligt reglerna om försäkringsgrupper, finansiella företagsgrupper eller finansiella konglomerat. Promemorians förslag: Enligt promemorian skulle avdrag från den individuella och den gruppbaserade kapitalbasen inte göras för tillskott i företag som ingår i samma finansiella konglomerat som institutet eller försäkringsbolaget. Remissinstanserna: avstyrker att ett institut eller ett försäkringsbolag inte skall behöva göra avräkning för tillskott som belöper på företag som ingår i samma finansiella konglomerat som institutet eller försäkringsbolaget. FAR är tveksam till att en finansiell företagsgrupp inte skall behöva göra avdrag från kapitalbasen för försäkringsbolag när företagen ingår i samma finansiella konglomerat. anser emellertid att en sådan bestämmelse skall finnas och tillstyrker promemorians förslag. Konglomeratdirektivets innehåll: I artikel 22.2 och 23.2 i konglome- ratdirektivet görs tillägg till artikel 16.2 i första skadeförsäkringsdirekti- vet (73/239/EEG) och artikel 18.2 i första livförsäkringsdirektivet (79/267/EEG) (numera artikel 27.2 i livförsäkringsdirektivet [2002/83/EG]). Tilläggen innebär att ett försäkringsföretag skall göra avdrag från kapitalbasen (disponibla solvensmarginalen) för ägar- intressen som företaget har i försäkringsföretag, återförsäkringsföretag, försäkringsholdingföretag, kreditinstitut, värdepappersföretag och finansiella institut. Dessutom skall andra instrument som försäkrings- företaget har i nämnda företag dras av från kapitalbasen. Det avser bl.a. kumulativa preferensaktier, förlagslån och fordringar med efterställd rätt till betalning. För kreditinstitut föreskriver EG-rätten (artikel 34.2 i kreditin- stitutsdirektivet [2000/12/EG]) redan en skyldighet att göra avdrag från kapitalbasen för sådana ägarposter i andra kreditinstitut och finansiella institut som motsvarar av dessa instituts kapital, ford- ringar med efterställd rätt till betalning samt vissa andra instrument som ett kreditinstitut innehar hos andra kreditinstitut och finansiella institut i vilka kreditinstitutet har en ägarandel som i varje enskilt fall motsvarar av kapitalet. Avdrag skall också göras för sådana ägarposter i andra kreditinstitut och finansiella institut som uppgår till högst av kapitalet, fordringar med efterställd rätt till betalning samt vissa andra instrument som ett kreditinstitut innehar hos andra kreditinstitut och finansiella institut än dem som nämnts i föregående mening och som tillsammans överstiger av institutets egen kapitalbas. Konglomeratdirektivet innebär emellertid att avdrag skall ske även för vissa innehav i försäkringsföretag och liknande. Artikel 29.4 i konglome- ratdirektivet innehåller sålunda ändringar i nämnda artikel 34.2 i kredit- institutsdirektivet som innebär att avdrag skall ske också för ägarin- tressen i försäkringsföretag, återförsäkringsföretag och försäkrings- holdingföretag. Dessutom skall andra instrument som företaget har i dessa företag dras av från kapitalbasen. Det avser bl.a. kumulativa preferensaktier, förlagslån och fordringar med efterställd rätt till betalning. Enligt både försäkringsdirektiven och kreditinstitutsdirektivet gäller att om aktierna i ett kreditinstitut, finansiellt institut, försäkringsföretag, återförsäkringsföretag eller försäkringsholdingföretag innehas tillfälligt i syfte att ge finansiellt bistånd, får den behöriga myndigheten bevilja un- dantag från bestämmelserna om avdrag. De nämnda direktiven anger också att medlemsstaterna som ett alter- nativ till avdrag av poster från kapitalbasen får tillåta att ett kreditinstitut eller ett försäkringsföretag tillämpar någon av konglomeratdirektivets metoder för beräkning av kapitalbas och kapitalkrav för ett finansiellt konglomerat. får använda konglomeratdirektivets metoder för poster som avser företag som tillhör försäkringssektorn och försäkringsföretag får använda konglomeratdirektivets metoder för poster som avser företag som tillhör bank- eller värdepapperssektorn. Metod 1 (konsolideringsmetoden) skall användas bara om den behöriga myndigheten är säker på graden av samordnad förvaltning och intern kontroll avseende de företag som skall ingå i sammanställningen. Den valda metoden skall tillämpas konsekvent över tiden. Medlemsstaterna får vidare tillåta att kreditinstitut eller försäkrings- företag som är föremål för gruppbaserad tillsyn enligt bestämmelserna om finansiella företagsgrupper respektive försäkringsgrupper eller tillsyn enligt bestämmelserna i konglomeratdirektivet, inte gör de nämnda av- dragen vid beräkningen av den individuella kapitalbasen. Enligt EG-rätten gäller det som angetts i fråga om kreditinstitut även värdepappersföretag. Skälen för regeringens förslag Det kan noteras att likheterna är stora mellan de bestämmelser som be- handlar avdrag från kapitalbasen för försäkringsföretag och de som be- handlar avdrag från kapitalbasen för kreditinstitut (här banker och kre- ditmarknadsföretag) samt värdepappersbolag. I båda fallen föreskrivs exempelvis att avdrag skall ske för innehav i dessa typer av företag samt i finansiella institut, återförsäkringsföretag och försäkringsholdingföre- tag. Även de poster som skall avräknas är desamma. Bestämmelserna överensstämmer också när det gäller hur stort ett in- nehav i ett försäkringsföretag och i de övriga företag tillhörande försäk- ringssektorn skall vara för att avräkning skall ske. I båda fallen talar direktiven om att avräkning skall ske när det föreligger ett ägarintresse i ett sådant företag. I fråga om när avräkning skall ske för innehav i ban- ker, kreditmarknadsföretag, värdepappersbolag och finansiella institut skiljer sig dock bestämmelserna åt. Enligt försäkringsdirektiven går gränsen också då vid ägarintresse. Enligt kreditinstitutsdirektivet skall dock avräkning för ägarposter och övriga instrument ske redan när kre- ditinstitutets ägarandel överstiger av kapitalet eller, när kapi- talandelen är mindre, om ägarposter och övriga poster tillsammans över- stiger av kreditinstitutets kapitalbas. Avräkning från kapitalbasen i institut enligt kapitaltäckningslagen Enligt 2 kap. 7 § lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora expo- neringar för kreditinstitut och värdepappersbolag skall de som enligt den lagen betecknas institut (dvs. banker, kreditmarknadsföretag, värdepap- persbolag och ) räkna av värdet av vad som har skjutits till som aktiekapital eller i annan form (tillskott) i ett företag som driver försäkringsverksamhet eller är ett institut eller ett finansiellt institut om 1.institutets ägarandel överstiger av företagets kapital, 2.i det fall ägarandelen är mindre än enligt 1, tillskottet eller summan av tillskotten överstiger av det egna kapitalet eller de egna fonderna för företaget eller det sammanlagda bokförda värdet av sådana tillskott överstiger av summan av institutets kapitalbas. Enligt konglomeratdirektivets ändring i artikel 34.2 i kreditinstituts- direktivet skall avräkning ske för ägarposter i institut och finansiella in- Avräkning skall också ske för fordringar med efterställd rätt till betalning och sådana instrument som avses i artikel 35 i kreditinstitutsdi- rektivet, bl.a. vissa värdepapper med obegränsad löptid och vissa andra instrument som uppfyller vissa närmare angivna villkor. I dessa avseen- den innebär det inte någon materiell ändring i direktivet. Någon ändring i kapitaltäckningslagen behöver därför inte göras för att det skall framgå att innehav av sådana poster i institut och finansiella institut skall räknas av. Det bör dock klargöras att även innehav av sådana poster i pengar samt i sådana utländska företag som motsvarar institut skall räknas av. Dessutom kan det bokförda värdet av ägarposter i vissa fall skilja sig från det belopp som ursprungligen skjutits till som aktiekapital, exempelvis om ned- eller uppskrivning av aktierna skett. Av kapitaltäckningslagen bör det därför framgå att avdraget gäller det bokförda värdet av aktierna. Enligt den nya lydelsen av artikel 34.2 skall avräkning också ske för kumulativa preferensaktier med begränsad löptid (se artikel 35 i samma direktiv) samt vissa skuldförbindelser med efterställd rätt till betalning med en ursprunglig löptid av (se artikel 36.3 i samma direktiv). Kumulativa preferensaktier klassas som aktiekapital i svensk rätt och någon ändring i kapitaltäckningslagen behöver därför inte göras för att det skall framgå att avdrag skall ske. Med tillskott avses enligt föreskrifter och all- männa råd (FFFS 2003:10) om kapitaltäckning och stora exponeringar annat riskbärande kapital än aktiekapital, t.ex. förlagslån och inbetald garantifond samt vissa aktieägartillskott. Någon lagändring för att sådana förlagslån som avses i artikel 36.3 skall avräknas bedöms därför inte heller nödvändig. Kreditinstitutsdirektivet anger vidare hur stora ägarposterna eller till- skotten i ett institut eller ett finansiellt institut skall vara för att räknas av. I dessa avseenden innebär de ändringar av lydelsen som görs genom konglomeratdirektivet inte någon ändring i sak. Det bedöms därför inte finnas anledning att ändra motsvarande bestämmelser i kapitaltäck- ningslagen, som delvis är strängare än det minimikrav som kommer till uttryck i kreditinstitutdirektivet. De gränsvärden som tidigare ansetts lämpliga bör alltså fortsätta att gälla. Kreditinstitutsdirektivet i dess tidigare lydelse föreskrev inte att någon avräkning skall göras för ägarposter eller tillskott i försäkringsföretag. Så har emellertid ändå skett i svensk rätt, varvid gränsvärdena för när av- räkning skall ske är desamma som de som gäller i fråga om ägarposter eller tillskott i kreditinstitut och värdepappersbolag. Enligt den ändring som genom konglomeratdirektivet görs i kreditinstitutsdirektivet skall avräkning nu ske för ägarintressen i försäkringsföretag, återförsäkrings- företag och försäkringsholdingföretag. Mot den bakgrunden bör det i kapitaltäckningslagen anges att avräkning skall ske för innehav i försäk- ringsbolag och motsvarande utländska företag, utländska återförsäkrings- företag och försäkringsholdingföretag. Enligt direktivet skall avräkning ske för ägarintressen i försäkrings- företag, återförsäkringsföretag och försäkringsholdingbolag. I avsnitt 7.2 beskrivs vad som avses med ägarintressen. Om direktivet följs skulle det för försäkringsföretagens del som regel medföra en höjning av de nu gällande gränsvärdena för när avräkning skall ske. En höjning skulle innebära att olika gränsvärden för när avräkning skall ske blev gällande för å ena sidan kreditinstitut och å andra sidan försäkringsföretag, återförsäkringsföretag och försäkringsholdingföretag. Syftet med avräkningsbestämmelsen är att undvika s.k. double gearing, dvs. att det kapital som skall användas till skydd för institutets verksamhet utgör riskkapital i ett annat institut eller för- säkringsföretag (prop. 1994/95:50 s. 207). Det intresset bedöms väga lika tungt oavsett om institutet äger aktier eller har skjutit till kapital i ett annat företag inom bank- eller värdepapperssektorn eller om tillskottet avser försäkringssektorn. Det finns därför inte anledning att för dessa sektorer ha olika gränser för när avräkning bör ske. Av detta följer vidare att de gränser som enligt kapitaltäckningslagen gäller för när avräkning skall ske för innehav i försäkringsföretag inte bör ändras. Dessutom bör samma gränser tillämpas för avräkning av innehav i återförsäkringsföretag och försäkringsholdingföretag. Kapitaltäckningslagen behandlar bara olika typer av kapitalbindningar, medan konglomeratdirektivets definition av ägarintresse även omfattar bl.a. den situationen när ett institut har eller mer av rösterna i ett annat företag. Även om det bedöms mindre troligt att ett institut har ett ägarintresse utan att det har en kapitalandel av den storlek som föreskrivs i kapitaltäckningslagen, dvs. , bör den befintliga bestämmelsen kompletteras med att avdrag skall ske även när det finns ett ägarintresse i ett annat företag inom bank och värdepapperssektorn eller försäkringssektorn. Enligt kreditinstitutsdirektivet skall inte bara ägarposterna dras av utan även vissa andra instrument i försäkringsföretag etc. i vilka ett institut har ägarintresse. Dit hör sådana instrument som avses i artikel 16.3 i för- sta skadeförsäkringsdirektivet och 18.3 i första livförsäkringsdirektivet (numera artikel 27.3 i livförsäkringsdirektivet). De instrument som räk- nas upp där är samma instrument som nämns i artiklarna 35.2 och 36.2 i kreditinstitutsdirektivet, dvs. värdepapper med begränsad löptid och vissa andra instrument som uppfyller vissa villkor, kumulativa preferensaktier med begränsad löptid och vissa skuldförbindelser med efterställd rätt till betalning med en ursprunglig löptid av . Som har nämnts i det föregående behövs ingen ändring göras i kapitaltäckningslagen (2 kap. 7 §) för att dessa instrument skall omfattas av avräkningskravet. Som ett alternativ till avräkning från kapitalbasen är det möjligt för medlemsstaterna att tillåta att kreditinstitut tillämpar någon av konglome- ratdirektivets metoder för beräkning av kapitalbas och kapitalkrav för ett finansiellt konglomerat (se avsnitt 9.1). En tillämpning av dessa beräk- ningsmetoder innebär att motsvarande elimineringar av innehav och till- skott görs i en separat beräkning. Detta blir därför en mer komplicerad procedur än om avdrag görs direkt vid beräkningen av institutets indivi- duella kapitalbas. Av denna anledning bör inte detta alternativ tillåtas. är det enligt kreditinstitutsdirektivet möjligt för med- lemsstaterna att förordna att moderföretag som är föremål för gruppbase- rad tillsyn vid beräkningen av den egna icke-gruppbaserade kapitalbasen inte behöver göra avdrag för ägarposter i andra kreditinstitut och finansi- ella institut som omfattas av sammanställningen. Av kapitaltäckningsla- gen framgår att avräkning inte behöver göras för tillskott som belöper på företag som omfattas av gruppbaserad redovisning genom fullständig konsolidering eller genom en klyvningsmetod. Den ändring i artikel 34.2 i kreditinstitutsdirektivet som görs genom artikel 29.4 i konglomeratdirektivet innebär att medlemsstaterna får föreskriva att avräkning från den individuella kapitalbasen inte heller behöver ske om företagen omfattas av den särskilda tillsynen över finansiella konglomerat. Denna utökade undantagsbestämmelse innebär t.ex. att ett institut som äger ett försäkringsföretag inte behöver dra av innehavet i försäkringsföretaget vid beräkningen av den individuella kapitalbasen. I promemorian föreslogs att den utökade undantagsbestämmelsen skall tas in i kapitaltäckningslagen. avstyrker emellertid att bestämmelsen införs. En utökad undantagsbestämmelse innebär att kapitalbasen kommer att bestämmas på olika sätt beroende på om institutet ingår i ett finansiellt konglomerat eller inte. påpekar att detta gör att jämförelser av kapitalsituationen mellan enskilda institut kompliceras.