prop · GT03205 · 2006-05-30 00:00:00 — Samverkan bedrivs också mellan olika län, t.ex. i CDUST- länen (, , , och län) där samverkan sker kring gemensam folkhälsorapportering. Kommunerna ansvarar för flera verksamheter som är viktiga från folk- Deras befogenheter, organisation och verksamhetsformer regleras i kommunallagen (1991:900) samt i särskilda föreskrifter om deras befogenheter och skyldigheter på vissa områden. svarar för verksamheter som påverkar viktiga bestämningsfaktorer för Skr. 2005/06:205 hälsa, t.ex. bostadsförsörjning, vatten och avlopp, hälso- och miljöskydd, vård, omsorg, utbildning och räddningstjänst. De är därmed viktiga lokala aktörer i folkhälsoarbetet. FHI redovisar i Folkhälsopolitisk rapport sin kartläggning av kommunernas aktiviteter inom folkhälsoområdet och hur dessa har ut- vecklats . Folkhälsofrågorna finns med på den kommunala agendan i betydligt högre utsträckning än för bara . FHI:s slutsats är att kommunernas intresse och engagemang för folk- hälsofrågorna ökar. verkar det finnas en osäkerhet kring hur de rent praktiskt skall uppnå ambitionerna. Endast ett fåtal kommuner har enligt institutet kommit långt i utvecklingen mot ett systematiskt folk- hälsoarbete där kunskap om hälsotillståndet kopplas samman med kom- munens planerings- och uppföljningsprocesser. Kunskap om centrala bestämningsfaktorer inom olika målområden och om verkningsfulla metoder för att påverka dessa samt en tydlig roll- och ansvarsfördelning mellan olika förvaltningar saknas i hög utsträckning enligt FHI. Det är enligt institutet viktigt att finna former för ett intensi- fierat kunskapsstöd till kommunala tjänstemän och förtroendevalda. Som en följd av kommunernas ekonomiska situation och i vissa fall ett minskat befolkningsunderlag har för folkhälsoarbetet viktiga kommunala verksamheter drabbats av nedskärningar. har nya politikom- råden som jämställdhet, integration och folkhälsa medfört nya krav på och regional verksamhet. Genom bl.a. kommunaliseringen av skolan samt ÄDEL-reformen har kommunerna också tagit över verksam- heter som är centrala för folkhälsan från stat och landsting. berör kommunernas verksamhet därför ett stort antal politikområden av bety- delse för folkhälsan, varav barn- och ungdomspolitik, utbildningspolitik och äldrepolitik upptar en stor del av den kommunala budgeten. Det kommunala ansvaret inom flera för folkhälsan centrala områden fastslås också inom lagstiftningen, t.ex. när det gäller socialtjänst, hälsoskydd, fysisk planering, livsmedelshantering, miljö, tobak och alkohol. På ett annat plan påverkar regionförstoringen och konsekvenser av EU- medlemskapet kommunernas inflytande på förutsättningar för ekonomisk utveckling och välfärd. - Kommunerna och den nationella folkhälsopolitiken Folkhälsofrågorna har enligt FHI:s analys fått ökad tyngd på den kom- Allt fler kommuner har folkhälsoplaner och genomför utbildningsinsatser för förtroendevalda. har, enligt såväl landstings- som kommunföreträdare, i hög grad bidragit till ett ökat mandat att driva folkhälsofrågorna lokalt och regionalt. års enkät uppgav 139 () av kommunerna att de särskilt prio- riterat något/några av den nationella folkhälsopolitikens målområden. Prioriteringarna av de olika målområdena framgår av figur 5.1. het har de kommuner som gjort prioriteringar valt ut både strukturella och Kommunernas prioriteringar skiljer sig en hel del från de folk- hälsofrågor som de enligt studie avsåg att prioritera inför 2000- var droger, allergi och miljö/agenda 21 de tre högst prio- riterade frågorna med tobak, alkohol och ungdomar på fjärde, femte Skr. 2005/06:205 respektive sjätte plats. Svaren enkät visar att kommunerna prioriterar fysisk aktivitet, trygga och goda uppväxtvillkor samt tobak, alkohol och narkotika. Figur 5.1 Andel kommuner (i procent) som prioriterat det övergripande nationella målet för folkhälsoarbetet och något/några målområden (N=139) Trygg och god uppväxt Ökad hälsa i arbetslivet Säker sex och reproduktiv hälsa Källa: Folkhälsopolitisk rapport . hade ungefär hälften (116 st.) av de kommuner, som besvarat FHI:s enkät en plan för folkhälsoarbetet, vilket är en fördubbling jämfört med . Hos ytterligare 33 kommuner ingår folkhälsofrågorna i en mer övergripande plan, t.ex. en plan för hållbar utveckling, demokrati- eller välfärdsfrågor. Ytterligare 50 kommuner angav att en folkhälsoplan höll på att utarbetas. Flertalet av de kommuner som har handlingsplaner har även åtgärdsprogram kopplade till planen. Dessa gäller vanligen mål- område 3, 5 och 11. De kommunala folkhälsoplanerna är, i likhet med de nationella målen, oftast formulerade i termer av hälsans bestämningsfak- torer. Dock har inte de mer specificerade bestämningsfaktorer, som FHI kopplat till målområdena och som redovisas i avsnitt 4, ännu nått ut till kommunerna i någon högre grad. Möjligheten att följa upp graden av mål- uppfyllelse varierar också i planerna. Ett problem i den kommunala verksamheten är att de har många hand- Skr. 2005/06:205 lingsplaner kring olika frågor. Enligt FHI:s Folkhälsopolitisk rapport är kommunerna oroade över hur de skall hantera de många planerna och ställer sig tveksamma till att ta fram ytterligare en. En särskild folkhälso- plan kan emellertid enligt FHI också tjäna som en plattform i folkhälso- arbetet för politiker och verksamhetsföreträdare, utgöra underlag vid för- delning av resurser, synliggöra hälsans bestämningsfaktorer för kommun- invånarna samt bidra till att skapa en organisation och uthållighet för folk- hälsoarbetet. Förtroendevalda och tjänstemän, uttrycker en stor osäkerhet om hur man skall gå från ord till handling. Osäkerheten uppges bl.a. bero på interna problem och svårigheter att anpassa den nationella poli- tikens innehåll till kommunala förutsättningar. Lagen (2002:34) om samverkansorgan i länen innebär att kommuner och landsting kan bilda organ, som efter anmälan till regeringen får ta över ansvaret för vissa regionala utvecklingsfrågor. Ett samverkans- organ är ett kommunalförbund där länets samtliga kommuner är medlem- mar. kan också vara medlem, men det är inget krav. Kommu- nala samverkansorgan finns i ett tiotal län. Av dessa har till exempel samverkansorganet i ett folkhälsouppdrag. Utöver de kommunala samverkansorganen finns det två regionala självstyrelseorgan i och . finns även ca 70 kommunalförbund kring vissa kommunala ansvarsområden som familjefrågor, socialtjänst, rädd- ningstjänst, gymnasieutbildning, vård och behandling samt kommunalt vatten och avlopp. Framväxten av regionala samverkansorgan med ansvar för vissa ut- vecklingsfrågor visar på ett ökat engagemang i landsting och kommuner för regionala utvecklingsprogram, som länsstyrelserna har haft ansvar för. I regeringens uppdrag till och tolv andra myndigheter (dnr N2004/2763/) att redovisa förslag till metoder som kan stärka myndigheternas arbete med regionala utvecklingsprogram är folkhälsa ett av sex strategiska områden som skall belysas. Det utgör en av flera mar- keringar av folkhälsofrågornas koppling till regionala utvecklingsfrågor och samhällsutvecklingen i stort. - Folkhälsoplanerare och folkhälsoråd Kommunernas folkhälsoplanerare eller motsvarande har ofta kompetens som är viktig för planering, genomförande och uppföljning av folkhälso- arbetet. har andelen kommuner som har folk- hälsoplanerare varit tämligen , trots att landstingens bidrag till dessa tjänster har minskat . Folkhälsoplanerarna arbetar oftast nära kommunernas alkohol- och narkotikasamordnare. hade omkring tre fjärdedelar av kommunerna tvärsektoriella organ (folkhälsoråd) som arbetar med folkhälsofrågor vilket är en ökning jämfört med . I dessa sitter både tjänstemän som politiker. Jämfört med har andelen politiker ökat markant. Andelen politiker från kommunstyrelsen har ökat från , vilket är ett tecken på folkhälsofrågornas ökade tyngd i kommunerna. folkhälsoråden är endast rådgivande. En tredjedel är dock beslutande, Skr. 2005/06:205 verkställande eller sprider erfarenheter. - Planering och uppföljning Planering och uppföljning är nödvändiga delar i ett systematiskt folk- hälsoarbete. För att satsa resurser rätt och få kunskaper om effekterna av satsningarna behövs lokalt framtagna indikatorer/nyckeltal och nationellt eller regionalt insamlade data, som är nedbrytbara till lokal nivå. Enligt enkät följer hälften av de svarande, drygt 100 kommu- ner, upp folkhälsoarbetet systematiskt. I drygt hälften av dessa kommuner använder man sig av lokalt/regionalt framtagna indikatorer/nyckeltal. Övriga använder sig av FHI:s databas basfakta (KBF) som innehåller statistik om hälsans bestämningsfaktorer i samtliga kommuner samt stadsdelarna i , och . Avsikten är att underlätta kommunernas planering och uppföljning av folkhälsoinsatser samt att sätta fokus på det övergripande nationella målet för folkhälso- arbetet samt målen inom de elva målområdena. Statistiken är indelad efter målområdena. Lokala välfärdsbokslut (VFB) är en metod för styrning och uppföljning av verksamhet. Metoden kan inlemmas i ordinarie besluts- funktioner samt i de reguljära styr- och uppföljningssystemen. VFB be- skriver medborgarnas välfärd och hälsa med utgångspunkt från det över- gripande nationella målet för folkhälsoarbetet och de bestämningsfaktorer och indikatorer som har störst betydelse för folkhälsan och är relevanta ur ett lokalt perspektiv. stads Välfärdsredovisning utgår exempelvis ifrån de elva målområdena och mäts genom 36 indikatorer. I har förutsättningen för valet av indikatorer varit att de skall vara nedbrytbara på stadsdelsnivå, samt att de är lättillgängliga. En dryg fjärdedel av kommunerna använder nyckeltal från VFB medan 46 kommuner anger att uppföljningen sker på annat sätt. Antalet kom- muner som tagit fram ett VFB har ökat. rapporterade 29 kom- muner att de tagit fram ett VFB och var motsvarande antal 10 kommuner. Förändringen avseende VFB är emellertid inte helt säkerställd på grund av det interna bortfallet på dessa frågor. - Kommunernas arbete med hälsokonsekvensbeskrivningar Hälsokonsekvensbedömningar (HKB) beskrivs närmare i avsnitt 6.1. Aktiviteten kring HKB förefaller enligt enkätsvaren vara relativt oför- ändrad men är det färre nya kommuner som uppger att de påbörjat en införandeprocess i form av utbildning m.m. Det övergripande syftet med en HKB är att ge beslutsfattare kunskap om de samlade hälsoeffekterna av ett politiskt beslut. En HKB skall bidra till en förbättring av beslutsunderlaget och skall också kunna användas för att påverka beslutet till förmån för folkhälsan. HKB är ett stöd för att tänka efter före, ett sätt att skapa ett mer allsidigt beslutsunderlag. - Storstäderna och utsatta stadsdelar Folkhälsoarbetet i de tre storstäderna berör nästan en femtedel av invånare. Förutom de generella problemen har de i högre grad särskilda problem med låg inkomst, bostadsbrist, segregation och många av Av storstäderna har och besvarat Skr. 2005/06:205 FHI:s kommunenkät. Båda har en övergripande folkhälsoplan samt folk- hälsoplanerare med folkhälsovetenskaplig högskolekompetens. I båda städerna berör folkhälsoarbetet många olika delar av deras verksamhet. De följer systematiskt upp sitt folkhälsoarbete, såväl med egna lokalt fram- tagna nyckeltal/indikatorer som med nyckeltal från välfärdsbokslut. Båda städerna har tagit fram välfärdsbokslut och data från KBF som används vid såväl planering som uppföljning. Av de tre storstäderna har 41 av 49 stadsdelar besvarat enkät. I 17 finns en övergripande plan för folkhälsoarbetet. I åtta stadsdelar ingår folkhälsoplanen i en mer övergripande plan, t.ex. för hållbar utveckling, och i fyra stadsdelar är en folkhälsoplan under utarbetande. I 28 stadsdelar finns folkhälsoplanerare. Folkhälsoarbetet följs upp systematiskt i 26 stadsdelar, oftast med nyckeltal från välfärdsbokslut men även med egna lokalt framtagna indikatorer/nyckeltal eller KBF. Ingen av stadsdelarna har börjat använda, eller fattat beslut om att använda HKB. Ett välfärds- bokslut har tagits fram i 16 stadsdelar. KBF används för planering eller uppföljning i 26 stadsdelar. Endast hälften av stadsdelarna har uppgett att de använder sig av material från FHI. Detta kan jämföras med att 76 pro- cent av kommunerna använder FHI:s material. I ett växande antal kommuner pågår diskussioner om hur den ökande bostadssegregationen skall bemötas. Bostadssegregation har såväl en socioekonomisk som en etnisk dimension. Att minska segregationen mellan olika bostadsområden handlar om insatser på både områdes- och kommunövergripande nivå och innefattar såväl planerings- och uppfölj- ningsverktyg för att följa segregationen på det lokala planet som konkreta insatser i bostadsområdena för att minska den ojämlika hälsan. Ett flertal av de insatser som krävs för att öka den demokratiska delak- tigheten kräver beslut av andra än statliga aktörer, till exempel kommuner Ett exempel är att enligt Folkhälso- politisk rapport bedömer att insatser bör göras för att öka antalet unga i beslutande församlingar, vilket är en fråga för kommuner och fri- FHI föreslår i Folkhälsopolitisk rapport att det skall utvecklas pressetiska regler i medier för att motverka könsstereotypa bilder och sexualisering av det offentliga rummet. regler antas av , som är ett fristående organ. Näringslivet och dess organisationer är viktiga aktörer när det gäller insatser inom bland andra målområdena Ökad hälsa i arbetslivet, och säkra miljöer och produkter, Goda matvanor och säkra livsmedel samt Minskat bruk av alkohol och tobak, ett samhälle fritt från narkotika och dopning, samt minskade skadeverkningar av överdrivet spelande (avsnitt 4.4, 4.5, 4.9 och 4.10). Regeringen lämnade propositionen Lära växa för- ändra regeringens folkbildningsproposition (prop. 2005/06:192) till riks- Ett av de prioriterade verksamhetsområdena för folkbildningens aktörer är arbetet med folkhälsa. Folkbildningen bidrar till ökad delaktig- het och inflytande, till egenmakt. För bl.a. långtidssjukskrivna personer kan folkbildningen spela en aktiv roll för ett återinträde i arbetslivet med Skr. 2005/06:205 sikte på ökad livskvalitet. Även inom arbetslivet finns en uppgift för folk- bildningen att öka kunskap om hur man förebygger ohälsa (se även avsnitt 4.2). I likhet med vad Svenska Röda Korset framhåller i sitt remissvar är frivilligorganisationer viktiga i arbetet med att förbättra förutsättningarna för hälsa. Frivilligorganisationers insatser spänner över ett oerhört brett fält, från kvinnojourer och andra organisationer som stödjer utsatta människor till organisationer som skapar en meningsfull fritid för människor i alla åldrar. Samtliga dessa typer av organisationer gör insatser som är viktiga ur ett folkhälsoperspektiv. Många föreningar, studiecirklar m.m. skapar ett mer- värde genom att medlemmarna får nätverk som ökar deras sociala del- tagande och deras sociala stöd (avsnitt 4.1). FHI har i sin rapport på- verkas hälsan av delaktighet och inflytande i samhället? (2005:2) visat att det finns ett fåtal studier som belägger detta. Vikten av organisationernas arbete understryks genom att staten och kommunerna sammantaget stödjer organisationernas verksamhet med betydande resurser. Det finns även ett stort antal personer som gör frivilliga insatser för någon annan utan att vara engagerad i någon organisation. Ett exempel är volontärbyrån, en internetbaserad tjänst som förmedlar kontakter mellan individer som vill göra en insats och olika ideella och offentliga verksamheter. Idrottsrörelsen spelar exempelvis en viktig roll för att förmedla en aktiv livsstil och ge barn och ungdomar tillgång till meningsfullt socialt del- tagande. beslutade , på regeringens förslag, om ett "Handslag med idrotten". Handslaget innebär att idrottsrörelsen tilldelas från AB Svenska Spels överskott för att dela ut till olika föreningar, som öppnar dörrarna för fler barn och ung- domar. Kravet för att erhålla stöd är att föreningarna skall hålla tillbaka medlemsavgifterna, satsa mer på flickors idrottande, delta i kampen mot droger samt samverka med skolan. I avsnitt 4.10 redovisas statligt stöd till naturvårdsorganisationer. - Utvärdering av stöd till ideella organisationer har på regeringens uppdrag fördelat statsbidrag till riks- organisationer verksamma inom det sociala området enligt förordningen (1998:1814) om statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala om- rådet. Enligt redovisning (dnr S2003/5106/FH) fördelades till sammanlagt 55 organisationer, medan 15 fick avslag på sina ansökningar. Vid genomgången av återrapporte- ringen fann att organisationerna anger att de använder statsbidraget enligt det syfte och de mål som staten har för bidraget. Myndigheten fann att statens övergripande syfte med bidraget, att förstärka och komplettera den offentliga sektorns insatser, uppnås. Folkhälsa är ett av för arbetsliv och socialvetenskap (FAS) sex huvudområden. Forskning inom detta område omfattar bl.a. levnadsvanornas, miljöns och samhällsförhållandenas betydelse för be- folkningens hälsa. Övriga områden som ingår är psykosociala faktorers betydelse för hälsoproblem, samspel mellan riskbenägenhet, livsstilar och ohälsa, studier av orsaker, förekomst, fördelning och förebyggande av ohälsa i befolkningen. Vidare ingår även studier av bruk och missbruk av alkohol och andra droger och studier av skador samt prevention. Inom folkhälsoområdet finansierar FAS även två centrumbildningar, (SoRAD) och (). FAS och FHI fick i regleringsbreven gemensamt i uppdrag att utarbeta en lägesbeskrivning av svensk folkhälsoforskning. Uppdraget slutrapporterades till (dnr S2004/1831/FH). FAS och FHI:s kartläggning visade att svensk folkhälsovetenskaplig forskning är internationellt framstående med en stor publicering i internationella vetenskapliga tidskrifter. Förklaringen finns i en kombination av flera omständigheter som en väl utbyggd datainfra- struktur vilket ger goda möjligheter till registerbaserad forskning, en välinformerad offentlig sektor och en produktiv forskarkår inom folk- hälsoområdet. erhöll svensk folkhälsoforskning ca i anslag varav hälften kom från forskningsråd och hälften från andra källor såsom stiftelser, myndigheter, försäkringsbolag och landsting. beviljade FAS till forskning inom folkhälsa, var summan . En genomgång av 1280 unika artiklar publicerade visade att tre fjärdedelar av forskningen gällde orsaker till och förekomst av ohälsa medan gällde så kallad interventionsforskning, det vill säga studier och utvärdering av åtgärder som har till syfte att bevara och förbättra be- folkningens hälsa. Drygt 600 forskare och lika många doktorander uppgav sig arbeta på hel- eller deltid inom det folkhälsovetenskapliga området. Med utgångspunkt i folkhälsopolitikens målområden bedömdes en femtedel av artiklarna vara relevanta för målområdet Ökad hälsa i arbets- livet. av artiklarna berörde målområdet och säkra miljöer och produkter och målområdet En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård. FAS och FHI gav sammanfattningsvis 30 rekommendationer om det fortsatta arbetet med folkhälsoforskning. De framhöll att den bör söka påverka Europeiska unionens (EU:s) forsknings- politik i en mer folkhälsovetenskaplig riktning. I förslaget till EU:s kom- mande sjunde ramprogram för forskning och teknisk utveckling finns en utvidgning av hälsotemat mot folkhälsa. har ställt sig positiva till dessa förslag från Kommissionen. Vidare framhöll FAS och FHI att inter- ventionsstudier bör prioriteras, vilket även FHI framhåller i Folkhälso- politisk rapport . De ansåg att det även behövs mer kunskap om mekanismerna och orsakerna bakom ojämlikhet i hälsa för olika etniska grupper och för män och kvinnor samt om hälsofrämjande insatser för äldre människor. I den forskningspolitiska propositionen Forskning för ett bättre liv (prop. 2004/05:80) konstateras att mer kunskap behövs inom alla sam- hällsområden om diskriminering, tillgänglighet, bemötande och möjlig- heten till självbestämmande för att visa i vilken utsträckning den nya handikappolitiken realiseras ute i samhällslivet. En särskilt utsatt grupp som det behövs mer kunskap om är psykiskt funktionshindrade. Ett forsknings- och utvecklingsområde med stor tillväxtpotential är hjälp- medel och projektet för alla. Ny teknik kan innebära att vardagens villkor förbättras väsentligt för ett stort antal personer. Det faktum att befolkningen lever allt längre och att en allt större del av befolkningen kommer att bestå av äldre personer ökar också behovet av denna typ av kunskap. FAS har ett samordningsansvar för forskning om handikapp och funktionshinder. 6.1Hälsokonsekvensbedömningar och lokala välfärdsbokslut Regeringens bedömning: Förslag till beslut som bedöms ha en på- taglig hälsoeffekt bör granskas och diskuteras ur ett folkhälsoperspek- tiv. Granskningen bör ha ett fokus på jämlikhet i hälsa. I detta samman- hang är hälsokonsekvensbedömningar (HKB) en lämplig metod. HKB bör i ökad utsträckning samordnas med arbetet med miljökonsekvens- beskrivningar och hållbarhetsbedömningar. Med utgångspunkt i de redovisningar av uppdrag om att utveckla metoder för HKB som ett flertal myndigheter lämnar till bör institutet återrapportera om utfallet av myndigheternas insatser. Statens folkhälsoinstituts förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: som haft i uppdrag att utveckla hälsokonsekvensbedömningar (HKB) inom sin verksamhet anser sig nu i större grad än tidigare uppmärksamma folkhälsoaspekter i sitt arbete. önskar se att barnkonsekvensanalyser och barnbok- slut bör ingå i HKB och lokala välfärdsbokslut. Ett flertal landsting ut- trycker att det är viktigt att HKB kommer till allmän användning av alla aktörer inom folkhälsopolitiken men uppmärksammar också behovet av lokal och regional kompetens och resurser, samt behovet av vidareutveck- ling av de metodologiska aspekterna. Skälen för regeringens bedömning Ett effektivt arbete med att skapa samhälleliga förutsättningar för en god folkhälsa förutsätter goda kunskaper om hur folkhälsan påverkas av beslut inom olika samhällssektorer. Eftersom hälsan, förutom genetiska för- utsättningar, främst påverkas av levnadsvillkor, miljö och levnadsvanor, är det nödvändigt att belysa hur politiska förslag kan påverka dessa förut- sättningar. En av de metoder som finns att tillgå för detta arbete är hälso- konsekvensbedömningar (HKB). De kan fylla en viktig funktion genom att bidra till en mer allsidig belysning av olika förslag som primärt inte förknippas med hälsa. Vad är hälsokonsekvensbedömningar? HKB kan beskrivas som en kombination av metoder genom vilka politiska beslut, program eller projekt bedöms utifrån sina möjliga effekter på häl- san i en befolkning samt hur kvinnor och män i olika grupper påverkas. Det övergripande syftet med en HKB är att ge beslutsfattare kunskap om de samlade hälsoeffekterna av förslag till ett politiskt beslut. En HKB skall bidra till en förbättring av beslutsunderlaget och kunna användas för att påverka beslutet till förmån för folkhälsan. HKB skapar förutsättningar för en mer effektiv tillämpning av målstyrning. Såväl Världshälsoorga- nisationen (WHO) som Europeiska kommissionen förordar tillämpning av HKB och har genom eget och gemensamt utvecklingsarbete bidragit till att utveckla metodiken. I flera europeiska länder som , , och tillämpas HKB i olika sammanhang. () har utarbetat en principmodell för hur HKB kan tillämpas som ett stöd för genomförandet av svenska folkhälsopolitiken. Hälsokonsekvensbedömningar, folkhälsa och politik Folkhälsofrågor är ofta långsiktiga. Många förhållanden samverkar och människor har olika förutsättningar. Det är därför svårt att utvärdera effek- terna av olika åtgärder i förväg. Det finns dock god kunskap om folk- hälsans bestämningsfaktorer och hur olika grupper påverkas, information som kan användas i denna typ av utvärderingar. I avsnitt 2 redogör regeringen för det övergripande nationella målet för folkhälsoarbetet och synen på de faktorer som leder till skillnader i hälso- tillstånd.