prop · GT03165 · 2006-03-21 00:00:00 — Det finns en risk att brottsoffer kan känna sig tvingade att delta för att den unge inte skall komma att åtalas. Ungdomsbrottsut- redningen har inte heller funnit skäl att föreslå medling som en särskild grund för åtalsunderlåtelse enligt 17 § första stycket LUL. Regeringen delar utredningens bedömning i dessa delar. har slutligen konstaterat att reglerna i 29 kap. 5 § innebär att domstolarna vid straffmätningen och på- följdsvalet i stor utsträckning kan beakta att medling har skett och att någon lagändring därför inte behövs. Medling är således en omständighet som rätten i skälig omfattning skall beakta vid påföljdsbestämningen. 12 Handläggning av ungdomsmål m.m. Regeringens förslag: Skyndsamhetskravet i 4 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare utvidgas till att gälla för alla brott med fängelse i straffskalan. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig i , och liga Samhällsarbetare stödjer förslaget. motsätter sig inte förslaget men vill understryka viken av att en uppföljning görs av den nya regeln och dess konsekvenser för polisens arbete. påtalar behovet av ökade resurser. Även är kritisk och anser inte att det är lämpligt att införa den föreslagna tidsfristen. föreslagna regeln i första hand bör justeras till att avse en frist och i andra hand att det i 4 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) anges i vilka fall tidsfristen får överskridas. Skälen för regeringens förslag: Enligt 4 § LUL skall förundersök- ningar mot unga bedrivas med särskild skyndsamhet. För- undersökningar som avser brott för vilka är föreskrivet mer än sex måna- ders fängelse skall som huvudregel vara avslutade och beslut i åtals- frågan fattas så snart det kan ske och senast för delgivning av brottsmisstanke. Av förarbetena till den nuvarande bestämmelsen framgår att det främst var praktiska skäl som medförde att tidsfristen inte föreslogs gälla gene- rellt vid förundersökningar mot unga (prop. 1994/95:12 s. 63). En sådan regel ansågs utgöra en alltför stor arbetsbelastning för polis och åklagare. Utredningen har föreslagit att skyndsamhetskravet utvidgas till att om- fatta alla brott med fängelse i straffskalan. Många unga gör sig skyldiga till brott som inte uppfyller kriteriet för att handläggas skyndsamt, däribland snatteri och ringa narkotikabrott. Beträffande många av dessa brott leds förundersökningen av polisen. Särskilt när det gäller snatterier är det vanligt förekommande att brotten utreds färdigt i samband med polisens ingripande. Det är enligt regeringens mening otillfredsställande om sådana ärenden därefter kan bli liggande, kanske , utan att avslutas. När det gäller unga lagöverträdare är det särskilt viktigt att handläggningen av ärendet sker skyndsamt, inte minst av pedagogiska skäl. Det är också viktigt att samhällets förhållningssätt när unga begår brott är konsekvent och tydligt. Mot den bakgrunden bör en snabb reak- tion från samhällets sida följa oavsett brottstyp. Brå framhåller i utvärderingen av reform att tiden är av betydelse för att principerna om förutsebarhet, proportionalitet och, i synnerhet, konsekvens skall nå fram till de unga lagöverträdarna. Tiden från brott till dom får enligt Brå inte vara längre än att den unge kan inse länken mellan brott och påföljd. Brå har även uppmärksammat frågan om när insatserna inleds i relation till brottet och till rättegången. Tydligast torde länken mellan brott och påföljd bli om insatserna följer på rätte- gången och inte börjar alltför därefter. Enligt JO har det i ett antal beslut med anledning av klagomål och iakt- tagelser vid inspektioner framkommit att det redan med den nuvarande regleringen förhållandevis ofta förekommer att polis och åklagare har svårt att klara av att färdigställa förundersökningar inom sexveckors- fristen. Vid bedrivs emellertid ett utvecklingsarbete, vars övergripande syfte är att effektivisera i första hand den del av utredningsverksamheten som omfattar mängdbrottslig- heten. Ett delmoment i detta är att utveckla de nuvarande arbetsformerna för att minska tiden från brottsanmälan till initiala och slutförda utred- ningsåtgärder. Enligt uppgift från kommer de ökade krav på den brottsbekämpande verksamheten som en utvidgning av skyndsamhetskravet i 4 § LUL skulle medföra att hanteras genom att verksamheten effektiviseras. Regeringens uppfattning är också att ökad kapacitet och kvalitet i första hand bör uppnås genom effektivisering. har framfört att den föreslagna regeln i första Prop. 2005/06:165 hand bör justeras till att avse en frist och i andra hand att det i 4 § LUL anges i vilka fall tidsfristen får överskridas. Enligt rege- ringens bedömning är det, med beaktande av den förlängning som skedde , inte motiverat med ytterligare förlängning av fristen för beslut i åtalsfrågan. När det gäller i vilka fall tidsfristen får överskridas framgår med dagens reglering att så endast får ske om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omstän- digheter. Utöver regeringens förslag om förlängning av tidsfristen för att väcka talan i fall då den misstänkte skall delta i medling (se avsnitt 11.3), finner regeringen inte skäl att göra någon annan bedömning än vad som tidigare gjorts i frågan (se prop. 1994/95:12 s. 63 och 96 f.). Om förslaget genomförs har JO föreslagit att 11 § LUL ändras så att även polisman kan inhämta yttrande från socialnämnden. Enligt nämnda bestämmelse skall åklagaren, innan han eller hon fattar beslut i åtals- frågan, inhämta yttrande från socialnämnden. Yttrande behöver dock inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsätt- ningar för åtalsunderlåtelse eller om det annars är obehövligt. En inte obetydlig del av brott med maximistraff fängelse torde avgöras genom åtalsunderlåtelse eller strafföreläggande. I flertalet av de fall som går till avgörande av domstol torde påföljden bli ett bötesstraff. I många fall torde därför något yttrande från socialnämnden inte behövas. Vidare skall, enligt 2 § förundersökningskungörelsen (1947:948), vid förundersökning mot någon som inte har fyllt om förundersök- ningen leds av någon annan än åklagaren, förundersökningsledaren hålla åklagaren underrättad om förundersökningens gång, om det inte är obe- hövligt. Enligt samma bestämmelse skall åklagarna och polisen regel- bundet samråda för att motverka dröjsmål i förundersökningar mot dem som inte har fyllt . Något behov av att ändra 11 § LUL föreligger därför enligt regeringens bedömning inte. Regeringen föreslår således att skyndsamhetskravet i 4 § LUL utvidgas till att omfatta alla brott med fängelse i straffskalan begångna av personer . Det finns skäl att, när den nya regeln varit i kraft , följa upp dess konsekvenser för polisens och åklagarnas arbete. 12.2Särskilt lämplighetskrav för försvarare i ungdomsmål m.m. Regeringens bedömning: Utredningens förslag om införande av ett särskilt lämplighetskrav för offentliga försvarare för en misstänkt under bör inte genomföras. Reglerna om ersättning till offentlig försvarare bör inte ändras. Utredningen har föreslagit att domstolen, när den förordnar en offent- lig försvarare för en misstänkt under , i första hand skall förordna en advokat som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt person- liga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget. förslagit att domstolen vid bestämmande av ersättning till försvarare i mål med tilltalad i åldern skall beaktas att dessa mål kan kräva särskilda insatser av försvararen. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, bl.a. hov- rätt, , , och vid , är positiva till eller har ingen erinran mot att även advokaterna omfattas av en specialisering inom rättsväsendet när det gäller unga lagöverträdare. Några remissin- stanser, bl.a. Hovrätten över och , och , framför att de krav som utredningen vill ha lagfästa beaktas av domstolen och att särregleringen inte behövs. och avstyrker förslaget, främst mot bakgrund av praktiska svårigheter för domstolen. framför att utrymme för subjektiva bedömningen vid domstolens förordnande av offentlig försvarare bör undvikas och att intresset av att försvararna i ungdomsmål har goda yrkeskunskaper och i övrigt är lämpliga för upp- giften, numera torde tillgodoses genom det särskilda krav på årlig vidare- utbildning som har införts för ledamöter av . Utredningens förslag om bestämmande av ersättning till försvarare i mål med en tilltalad i åldern tillstyrks av . Övriga remissinstanser som uttalat sig i frågan avstyrker förslaget. Skälen för regeringens bedömning Särskilt lämplighetskrav för försvarare i ungdomsmål Enligt 24 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lag- överträdare (LUL) skall offentlig försvarare förordnas för en misstänkt som inte har fyllt , om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. Enligt 21 kap. 5 § ställs ett allmänt lämplighetskrav på den advokat som skall förordnas till offentlig försvarare. Enligt samma bestämmelse skall den som den misstänkte har föreslagit till offentlig försvarare förordnas därtill, förutsatt att denne är behörig. Detta gäller dock inte om dennes anlitande skulle medföra avsevärt ökade kostnader eller om det annars finns särskilda skäl däremot. Av 21 kap. 7 § följer att en försvarare med nit och omsorg skall tillvarata den miss- tänktes rätt och i detta syfte verka för sakens riktiga belysning. Utredningen har föreslagit att det införs ett lämplighetskrav för offent- liga försvarare för en misstänkt under , som innebär att i första hand sådan advokat skall förordnas som på grund av sina kunskaper och erfa- renheter samt personliga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget. Enligt utredningen bör ytterligare ansträngningar göras för att rätte- gången i ungdomsmål skall bli så meningsfull som möjlig. Enligt utred- ningen kan det på goda grunder antas att en specialisering även på för- svararsidan skulle kunna vara till godo för de unga lagöverträdarna. Ut- redningen pekar här på de krav på specialisering som ställs på polis och åklagare (2 § LUL) respektive domstol (25 § LUL). Även vissa av remissinstanserna, bl.a. vid framför att specialiseringen inom rättsväsendet har stor betydelse för unga lagöverträdare och att det är angeläget att denna specialisering bibe- hålls och utvecklas. En specialisering anses också av andra instanser, bl.a. kommun, underlätta inte bara gemensam utbildning, lik- artade kunskaper om ungdomar och deras utveckling utan också sam- verkan mellan myndigheterna. har kritiserat utredningens förslag till regle- ring och framfört att intresset av att försvararna i ungdomsmål har goda yrkeskunskaper och i övrigt är lämpliga för uppgiften numera torde till- godoses genom det särskilda krav på årlig vidareutbildning som har införts för ledamöter av . har också framfört att kravet på särskilda kunskaper, erfarenheter och personliga egenskaper hos försvararen ger utrymme för subjektiva bedömningar vid domstolens förordnande av offentlig försvarare samt att det är synner- ligen angeläget att domstolen inte ens kan misstänkas ha något inflytande på försvararens oberoende ställning. Lika med utredningen anser regeringen att försvararen är en viktig person för den unge lagöverträdaren och det är angeläget att försvararen utför sin uppgift på ett för den unge pedagogiskt och tydligt sätt. Det är självklart också mycket viktigt att försvararen har erforderliga kunskaper om ungdomsmål. Som anges ovan följer av lag ett allmänt lämplighets- krav på den advokat som skall förordnas till offentlig försvarare. Därut- över har regeringen upplysts om att frågor som rör barn i rättsprocessen tas upp i flera av de kurser som tillhandahåller, bl.a. kurserna som behandlar brottmålsprocessen, och att även i övrigt verkar för spridning av kunskap om dylika frågor. Några domstolar har pekat på risken för praktiska svårigheter om ett lämp- lighetskrav införs och andra domstolar har uttalat att någon särreglering inte behövs. Mot denna bakgrund finner regeringen att det inte finns behov av att införa något särskilt krav på lämplighet för offentliga försvarare i dessa mål. I ett stort antal ungdomsmål blir den s.k. brottmålstaxan tillämplig, dvs. försvararen ersätts med ett basarvode som beräknas med utgångspunkt i den sammanlagda förhandlingstiden i målet (21 kap. 10 § rättegångsbal- ken). Taxebeloppet omfattar allt arbete i målet. Det sammanlagda ersätt- ningsbeloppet enligt taxan får överskridas om målet krävt avsevärt mer arbete än normalt. Utredningen har framfört att möjligheterna för försvararen att ta hänsyn till att klienten på grund av sin låga ålder kräver särskild uppmärksamhet i mål där brottmålstaxan skall tillämpas kan uppfattas som begränsade. Utredningen har därför föreslagit att möjligheten att överskrida taxebeloppet skall användas i större utsträckning i mål där den tilltalade är i åldern för att skapa ekonomiska incitament för försvarare att lägga kraft på ungdomsmålen. Förslaget har emellertid mött kraftig kritik från remissinstanserna. Dels framförs att befintliga regler om möjligheterna att överskrida taxan är tillräckliga för att kunna tillgodose behovet av att kompensera försvararna i mål där den tilltalade är i åldern , dels att en sådan regel skulle vara kostnadsdrivande utan att det finns sakliga skäl för det. Mot bakgrund av att förslaget kritiserats kraftigt och att nuvarande reglering redan ger utrymme att överskrida taxan, finner regeringen inte anledning att förslå någon ändring i reglerna om ersättning till försvarare. Regeringens förslag: Efter ansökan av åklagare eller vårdnadshavare skall rätten, om synnerliga skäl föreligger, förordna ett juridiskt biträde för den unge vid en brottsutredning enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. An- sökan om ett sådant biträde skall göras av åklagaren eller den unges vårdnadshavare hos tingsrätten. Bestämmelserna i 21 kap. 58 §§, 9 § andra stycket och 10 § skall tillämpas beträffande sådant juridiskt biträde. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av de remissinstanser som lämnat syn- punkter i denna del, bl.a. , är positiva. Barnombuds- mannen och motsätter sig emellertid att rätten till juridiskt biträde begränsas och menar att detta står i strid med konvention om barnets rättigheter (artikel 40 punkt 2 b). Skälen för regeringens förslag: Unga som är är inte straffmyndiga (1 kap. 6 § ). Om de begår brott kan de inte straffas och någon förundersökning skall således inte inledas. Det är som tidigare framhållits främst som har ett ansvar för att sam- hället vidtar lämpliga åtgärder i en sådan situation. Det finns dock möjligheter att under vissa begränsade förutsättningar utreda brott som begåtts av barn med stöd av 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). Så får ske om en utredning kan antas ha betydelse för att avgöra behovet av insatser med avseende på den unge, om det behövs för att klarlägga om någon som har fyllt har tagit del i brottet, om det behövs för att efterforska gods som har åtkommits genom brottet, eller om det annars är av särskild vikt att en utredning äger rum. Har den unge inte fyllt får utredning inledas endast om det finns synnerliga skäl (31 § andra stycket). Enligt 34 § LUL skall socialnämnden underrättas om att en utredning enligt 31 § LUL har inletts. Polisen skall underrätta social- nämnden innan förhör hålls med den unge (16 § förunder- sökningskungörelsen [1947:948]). Företrädare för skall om möjligt närvara vid förhör med den unge som sker under utredningen. Enligt 33 § LUL skall vidare vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård eller fostran samt annan som har en fostrande roll i för- hållande till den unge normalt underrättas om att en utred- ning enligt 31 § LUL har inletts samt kallas till förhör med den unge. Under vissa omständigheter kan en domstol pröva om ett barn begått en brottslig gärning vid en s.k. bevistalan med stöd av 38 § LUL. Vid sådan bevistalan skall bestämmelserna beträffande allmänt åtal för brott, för vilket har föreskrivits fängelse , tillämpas. Detta innebär att offentlig försvarare i praktiken alltid bör förordnas i sådana situationer. Vid polisutredning enligt 31 § LUL har dock i nor- malfallet en person som utreds såsom misstänkt för brott inte rätt till försvarare eller juridiskt biträde. Detta gäller oavsett den brotts- lighet som utreds. Vid lindrigare brott torde det i de allra flesta fall inte finnas något be- Prop. 2005/06:165 hov av juridiskt biträde för brottsmisstänkta under . I fråga om ut- redningar rörande mycket allvarliga brott, t.ex. dråp eller annan grov våldsanvändning, eller när utredningen kan leda till att stora skadestånds- anspråk ställs mot den unge kan denne dock riskera att hamna i ett mycket utsatt läge utan möjlighet att överblicka konsekvenserna av utredningen. Regeringen menar därför att det finns skäl att införa en möjlighet att förordna juridiskt biträde för brottsmisstänkt under . Regeringen föreslår därför att en domstol på begäran av åklagare eller vårdnadshavare skall kunna förordna ett juridiskt biträde för den unge vid brottsutredning enligt 31 § LUL. Denna möjlighet bör dock enligt regeringens mening begränsas till de fall då behovet av biträde är särskilt angeläget, dvs. som nämnts då det är fråga om mycket allvarlig brotts- lighet, en omfattande brottsutredning eller stora skadeståndsanspråk. Ett sådant biträde bör därför endast förordnas då det föreligger synnerliga skäl. Bestämmelserna i 21 kap. 58 §§, 9 § andra stycket och 10 § rätte- gångsbalken, om bl.a. vilka krav som ställs på en offentlig försvarare och om ersättning till denne, bör tillämpas beträffande sådant juridiskt biträde. Enligt och skulle en restriktiv tillämpning av bestämmelsen om juridiskt biträde på det sätt som före- slagits strida mot artikel 40 punkten 2 b i FN:s konvention om barnets rättigheter (). Av denna artikel följer att varje barn som misstänks eller åtalas för att ha begått brott bl.a. skall få juridiskt biträde eller annan lämplig hjälp vid förberedelse och framläggande av sitt försvar. Enligt regeringens mening uppfyller kraven i barn- konventionen på juridiskt biträde. Reglerna om offentlig försvarare innebär att det i princip är obligatoriskt med försvarare när det är fråga om bevistalan i domstol. Införandet av en möjlighet till juridiskt biträde på ett tidigare stadium utgör således en utvidgning av möjligheterna till sådant biträde. Som redovisats ovan finns dessutom möjlighet till lämplig hjälp genom socialnämndens medverkan. Förslaget syftar således till att stärka rättssäkerheten för barn vid utredning rörande brott och innebär på intet sätt en inskränkning av rätten till biträde. Skyldighet att underrätta vårdnadshavare om förhandling i högre rätt m.m. Regeringens förslag: Skyldigheten att, när en person har åtalats för brott, underrätta vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i för- hållande till den unge om tidpunkten för huvudförhandling skall ut- tryckligen gälla samtliga domstolsinstanser. serna i 26 och 30 §§ lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare tillämpas på sammanträde som hålls i mål om undanröjande av påföljd. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som uttalat sig över förslaget om en skyldighet att i ungdomsmål underrätta vårdnadshavare m.fl. om tidpunkten för huvudförhandling även i högre rätt är positiva till det. De remissinstanser som har yttrat sig över förslaget om handlägg- ning vid ny talan om ny prövning av påföljdsfrågan är positiva till det. anser att det finns skäl att överväga om inte en om- prövning av påföljden, i vart fall för dem som är , alltid bör ske efter en särskild domstolsförhandling. Skälen för regeringens förslag Skyldighet att underrätta vårdnadshavare om förhandling i högre rätt Enligt 26 § första stycket lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) skall tingsrätten, när åtal väcks mot den som inte har fyllt , underrätta vårdnadshavaren eller annan som sva- rar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge om åtalet och om tidpunkten för huvudförhand- ling, om det inte finns särskilda skäl mot det. Av bestämmelsen följer vidare att nämnda personer i vissa fall även skall höras i målet om åtalet avser ett brott på vilket fängelse kan följa och det inte finns särskilda skäl mot det. Behovet av att underrätta bl.a. vårdnadshavare om tidpunkten för huvudförhandlingen torde inte göra sig mindre gällande i hovrätt eller än i tingsrätt. Regeringen föreslår därför att det av ovan nämnda bestämmelse skall framgå att skyldigheten att lämna underrättelse om tidpunkten för huvud- förhandling även skall åvila högre rätt. Handläggning vid talan om ny prövning av påföljdsfrågan De särskilda bestämmelserna i gäller handläggning hos polis, åkla- gare och domstol av mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt . I övrigt gäller rättsgångsbalkens regler och andra be- stämmelser (1 § LUL). Vissa av bestämmelserna om rättegången i LUL gäller dock enligt sin lydelse endast när fråga är om huvudförhandling. Så är fallet beträffande bl.a. 26 §, vars innehåll framgår av avsnittet ovan, och 30 §. Enligt 30 § skall domen avkunnas muntligen vid huvud- förhandlingen i mål mot den som inte har fyllt . Enligt regeringens mening är det emellertid minst lika angeläget att vårdnadshavaren eller annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge informeras om åklagarens talan och om tidpunkten för ett eventuellt sammanträde när fråga är om omprövning av påföljden. Vidare finns det även i dessa fall skäl att underrätta socialnämnden om sammanträdet. Det har också ett pedagogiskt värde om domstolen i samband med ett sådant sammanträde muntligen meddelar den unge sitt beslut i påföljdsfrågan. Regeringen föreslår därför att bestämmelserna i 26 och 30 §§ LUL, i tillämpliga delar, också skall gälla domstolens handläggning av mål där omprövning av påföljdsfrågan skall äga rum. har framfört att det finns skäl att överväga om inte en omprövning av påföljden, i vart fall för dem som är , alltid bör ske efter en särskild domstolsförhandling. Det är givetvis av största vikt att underlaget för domstolens beslut i frågan om ett undanröjande är så bra som möjligt och att en förhandling sätts ut i de fall någon bör Prop. 2005/06:165 höras i ärendet. Regler för handläggningen av ärenden där åklagaren för talan om undanröjande av påföljden överlämnande till vård inom social- tjänsten finns i 38 kap. 6 och 8 §§ . Bestämmelserna innebär att nämnd skall delta i tingsrättens avgörande och att den unge skall ges tillfälle att yttra sig samt att denne skall ges tillfälle att bli hörd muntligen om han eller hon begär det. I övrigt gäller enligt 19 § andra stycket lagen (1946:804) om införande av nya (RP) i tillämpliga delar vad som i är föreskrivet om brottmål. Enligt regering- ens mening torde nuvarande reglering ge tillräckliga möjligheter att när det erfordras kalla till ett sammanträde. Tagande av fotografi och fingeravtryck Regeringens förslag: Fotografi och fingeravtryck enligt 28 kap. 14 § skall kunna tas av misstänkta som inte fyllt vid utredning av brott varpå fängelse kan följa. Fingeravtrycks- och signalementsregister får inte innehålla uppgifter som lämnats av en person enligt 36 § första stycket 2 la- gen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens såvitt avser möjligheten att ta fotografi och fingeravtryck. föreslagit en något annorlunda utformad lagtext. föreslagit något undantag från bestämmelserna om registrering i finger- avtrycks- och signalementsregistret. Remissinstanserna: Justitiekanslern och tillstyr-