prop · GT0393 · 2006-03-15 00:00:00 — Principen om individuellt och personligt straffansvar tillämpas vid brott mot internationell humanitär rätt; det framgår av artikel 6 i special- domstolens stadga. En tilltalads officiella ställning, oavsett om personen är stats- eller regeringschef eller en ansvarig statlig tjänsteman, kan inte frita denne från straffansvar eller lindra straffet. Vidare slås fast i stadgan att en person i överordnad tjänsteställning under vissa omständigheter kan göras straffrättsligt ansvarig för en underlydandes handlingar. Hand- lande enligt order fritar inte från straffansvar men kan beaktas som en förmildrande omständighet. Sierraleonsk rätt skall tillämpas i fråga om straffansvar för brott mot nationell rätt. Domstolens behörighet omfattar även unga förövare, de som var när brotten begicks. I specialdomstolens stadga föreskrivs att underåriga skall behandlas med värdighet och att hänsyn skall tas till deras låga ålder. Det framgår av artikel 19.1 i stadgan att unga lagöver- trädare inte får dömas till fängelse. Enligt artikel 7.2 kan i stället olika former av vård och utbildning komma i fråga. Enligt artikel 7 har domstolen inte jurisdiktion över någon som inte hade fyllt då brottet påstås ha blivit utfört. Amnesti fritar inte en person från straffansvar för brott föreskrivna i artikel 24 i specialdomstolens stadga (artikel 10). Den regleringen ligger i linje med FN:s ståndpunkt att utfärdade amnestier inte har någon verkan i förhållande till allvarliga överträdelser av internationell humani- tär rätt. Därmed kan den amnesti som utlovades i fredsavtalet i för alla som deltagit i striderna fram till undertecknandet av avtalet inte åberopas, något som den särskilda representanten för FN:s general- sekreterare vid undertecknandet av fredsavtalet och senare även i resolution (2000) poängterat. Förhållandet till nationella domstolar Stadgan föreskriver i artikel 8 att specialdomstolen har jämlöpande jurisdiktion med nationella domstolar i , dvs. nationella domstolar kan lagföra personer för sådana gärningar som omfattas av specialdomstolens jurisdiktion. har specialdomstolen företräde framför nationella domstolar i . I varje skede av förfarandet får specialdomstolen nämligen uppmana en nationell domstol i att överföra lagföringen till specialdomstolen. Specialdomstolens företräde gäller dock bara domstolar i och inte nationella domstolar i andra länder. Specialdomstolen saknar, till skillnad från de internationella tribunalerna, behörighet att redan med stöd av sin stadga kräva en person utlämnad från en annan stat. som specialdomstolen och de nationella domstolarna har Prop. 2005/06:93 jämlöpande jurisdiktion finns i stadgan bestämmelser för att upprätthålla den allmänna rättsprincipen att ingen skall dömas för samma sak två gånger. Enligt artikel 9 i specialdomstolens stadga får följaktligen ingen ställas inför rätta vid en nationell domstol i för handlingar som redan har prövats av specialdomstolen. En person som lagförts av en nationell domstol i för handlingar som utgör brott enligt artikel 24 i stadgan får däremot senare lagföras av specialdomstolen om gärningen vid den nationella domstolen betecknats som ett brott enligt vanliga straffbestämmelser, om den nationella rättegången inte varit opartisk eller oberoende, om rättegången syftat till att skydda den anklagade från internationellt straffansvar eller om målet inte handlades på ett tillfredställande sätt. I sådana fall skall specialdomstolen vid fast- ställande av påföljd beakta i vilken utsträckning personen redan avtjänat straff för gärningen. Specialdomstolen för får även pröva gärningar som har begåtts före domstolens inrättande, dvs. den har retroaktiv verkan. Mandatet omfattar brott som begåtts (dagen då det första omfattande fredsavtalet mellan regeringen och RUF slöts). Datumet valdes så att det skulle sätta konflikten i rätt perspektiv och omfatta de allra allvarligaste brotten som begåtts av samtliga inblandade grupper i konflikten. efter undertecknandet av fredsavtalet bröts det och omfattande stridigheter tog fart. Något slutdatum för behörigheten har inte fastställts i stadgan. 5.2Specialdomstolens organisation och verksamhet Specialdomstolen har sitt säte i i . Domarna i specialdomstolen utses av både och av FN:s generalsekreterare. Sålunda består den av domare från både och andra stater. Specialdomstolens arbetsspråk är engelska. Specialdomstolen utgör inte en del av nationella rätts- system. I linje därmed gäller att en person som står åtalad vid special- domstolen inte är att anse som åtalad i staten . Specialdomstolen består av tre organ: kamrarna, åklagaren och regi- stratorskontoret. Den har två rättegångskammare med vardera tre domare och en kammare för överklagande som består av fem domare. Special- domstolens president är ordförande i överklagandekammaren. Specialdomstolens stadga föreskriver att domarna i kammaren för överklagande i sina avgöranden, i den del avgörandena rör internationell humanitär rätt, skall vägledas av avgöranden från överklagandekammar- en för de internationella tribunalerna för och f.d. . För domstolens administration och förvaltning svarar registratorn. Registratorn är utsedd av FN:s generalsekreterare i samråd med special- domstolens president. Registratorn ansvarar även för bl.a. vittnens säker- het. En särskild åklagare för specialdomstolen har utsetts av FN:s general- Prop. 2005/06:93 sekreterare i samråd med . för förundersökning och åtal. Han lyder visserligen under specialdom- stolen men är självständig i förhållande till den. har i samråd med FN:s generalsekreterare utsett en ställföreträd- ande chefsåklagare. De första åtalen vid specialdomstolen beslutades och har totalt 13 personer åtalats. Av dessa personer finns nio i förvar vid domstolen, två har avlidit, en befinner sig på okänd plats och en är i landsflykt. Brotten i åtalen innefattar bl.a. brott mot mänsklig- heten och krigsförbrytelser i form av mord, våldtäkter, utrotning, terror- handlingar, slaveri, plundringar och mordbränder, rekrytering av barn till väpnade styrkor, tvångsäktenskap samt attacker mot fredsbevarande styrkor från FN och personal i humanitära organisationer. Av de nio personer som finns i förvar inleddes rättegångar mot sammanlagt sex av dem och mot de återstående tre . Ingen slutlig dom har ännu meddelats. Specialdomstolens stadga sätter inte upp någon begränsning för hur länge domstolen får verka. En begränsning ligger dock i att specialdom- stolens verksamhet finansieras genom frivilliga bidrag, enligt en budget som ursprungligen gällde . 6 Rättsligt samarbete med specialdomstolen I svensk rätt finns särskilda lagar som behandlar samarbete med andra stater i fråga om straffverkställighet, utlämning och rättslig hjälp i brottmål. I lagen (1994:569) om samarbete med de internatio- nella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt (tribunal- lagen) regleras samarbete i sådana frågor med Jugoslavientribunalen och Rwandatribunalen. Tribunallagen är tillämplig när någon av dessa tribu- naler begär rättsligt biträde av . har i resolution (2003) , samt i senare resolutioner, uppmanat alla medlemsstater att fullt ut samarbeta med specialdomstolen. 6.1Verkställighet av specialdomstolens domar Verkställighet av internationella brottmålsdomstolars Även om Jugoslavientribunalen och Rwandatribunalen är inrättade med stöd av kapitel 7 i och deras stadgor och samarbetsför- pliktelser på så sätt är tvingande för FN:s medlemsstater, följer inte någon skyldighet för FN:s medlemsstater att verkställa straff som dömts ut av tribunalerna. har medgivit att fängelsestraff som dömts ut av någon av dessa tribunaler får verkställas i under vissa förut- sättningar (se prop. 2001/02:88 s. 137 f.). Regeringen beslutade att ingå en överens- kommelse med Jugoslavientribunalen om verkställighet av fängelsestraff i , en överenskommelse som trädde i kraft (SÖ 1999:25). har även ingått ett avtal om verkställighet av domar som meddelats av Rwandatribunalen. Avtalet undertecknades och trädde i kraft (SÖ 2004:17). Verkställighet av fängelsestraff som Internationella brottmålsdom- stolen har bestämt bygger också på ett frivilligt åtagande. är en av de stater som åtagit sig att verkställa domstolens fängelsestraff. 6.1.2Verkställighet enligt specialdomstolens stadga I artikel 22 i specialdomstolens stadga föreskrivs att fängelsedomar med- delade av specialdomstolen som regel skall avtjänas i . Om omständigheterna så kräver, kan fängelsedomar även avtjänas i någon av de stater som har ingått särskilda straffverkställighetsavtal med Rwanda- tribunalen eller Jugoslavientribunalen och som till specialdomstolens registratorskontor förklarat sig villig att ta emot dömda personer. Specialdomstolen kan i detta syfte ingå liknande straffverkställighets- avtal även med andra stater. Det är endast fängelsestraff som kan komma i fråga för verkställighet i en annan stat. Eftersom unga lagöverträdare, mellan femton och , enligt artikel 19.1 i stadgan inte får dömas till fängelse kan de inte heller bli aktuella för straffverkställighet utomlands. Specialdomstolens beslut om förverkande av egendom m.m. enligt artikel 19.3 i stadgan kan inte överföras till en annan stat. Om den dömda personen kan komma i fråga för nåd eller straffnedsättning i den stat där han eller hon verkställer straffet, skall enligt artikel 23 i stadgan den berörda staten underrätta specialdomstolen om detta. Stadgan föreskriver vidare att nåd eller straffnedsättning får ske endast om presidenten för specialdomstolen i samråd med domarna så bestämmer, i rättvisans och de allmänna rättsprincipernas intresse. 6.1.3Straffverkställighetsavtalet mellan och specialdomstolen I ett brev av ställde Specialdomstolen för , med hänvisning till artikel 22 i domstolens stadga, en officiell förfrågan till om viljan att ta emot dömda personer från specialdomstolen. Som förtydligande till vad som enligt artikel 22 kan utgöra omständigheter som kräver att fängelsestraff avtjänas i ett annat land angavs som exempel den labila politiska situationen och säkerhets- situationen i samt de dåliga fängelseförhållandena där. Efter förhandlingar enades ombud för den och företrädare för Specialdomstolen för om en överens- kommelse som reglerar de närmare förutsättningarna för straffverk- ställighet i för personer som dömts av domstolen. Överens- kommelsen undertecknades , se bilaga 3. straffverkställighetsavtal med Specialdomstolen för följer i stort sett de straffverkställighetsavtal har ingått med Jugoslavientribunalen och Rwandatribunalen. En skillnad mellan specialdomstolen och tribunalerna är att special- domstolen får pröva även vissa nationella brott. Det följer inte av specialdomstolens stadga att det enbart är straff för brott mot interna- tionell humanitär rätt som kan bli föremål för verkställighet i ett annat land. har, vilket framgår av ingressen i straffverkställighets- avtalet med specialdomstolen, förklarat sig villigt att verkställa straff för brott mot internationell humanitär rätt. Av det följer att det i första hand är straff för sådana brott som kan bli aktuella att verkställa i . Själva avtalet syftar enligt artikel 1 till att reglera frågor som hänger samman med eller uppstår till följd av en framställning från special- domstolen om att skall verkställa en dom meddelad av domstolen. Avtalet gäller enligt artikel 13 så länge specialdomstolens domar verkställs i . Ett ärende inleds genom att specialdom- stolens registrator, efter godkännande av specialdomstolens president, sänder en framställning tillsammans med i artikel 2.2 angivna handlingar till . Beslutar att tillmötesgå begäran, är vid verkställigheten bundet av det straff som specialdomstolen utdömt. Verkställigheten av påföljden skall dock följa svensk lag, dvs. svenska verkställighetsregler skall tillämpas, vilket föreskrivs i artikel 3.2. Det skall dock ske under överinseende av specialdomstolen bl.a. på så sätt att om den dömda personen enligt svensk rätt kan komma i fråga för någon åtgärd som medför att den utdömda strafftiden förkortas, såsom villkorlig frigivning eller nåd, skall , när återstår till det eventuella frigivandet eller så snart det är möjligt, underrätta specialdom- stolens registrator om detta (se artikel 7.1 d och 8.1). Specialdomstolen meddelar därefter om den finner att åtgärden är lämplig. har att beakta specialdomstolens yttrande och avge svar till specialdomstolen innan beslut fattas i saken. Sedan svar mottagits får specialdomstolen begära att överför den dömde till specialdomstolen eller till något annat land (se artikel 8.23). Specialdomstolen får vidare enligt artikel 9.2 när som helst begära att verkställigheten i avbryts och begära att den dömde överförs till ett annat land eller till special- domstolen. Utöver underrättelseskyldighet till specialdomstolen i vissa frågor kan specialdomstolen utöva sitt överinseende över verkställigheten genom som enligt artikel 6.1 har rätt att inspektera förhållandena i fängelset och behandlingen av internen eller internerna. Liksom tribunalerna har specialdomstolen sålunda överlåtit den bevakningen till . Fängel- seförhållandena skall enligt artikel 3.3 leva upp till vissa standard- minimiregler antagna av FN. Specialdomstolens registrator bär det huvudsakliga ansvaret för att vidta lämpliga åtgärder i samband med överförande till och från . Vid upphörande av straffverkställighet i skall dock i samråd med registratorn vidta lämpliga åtgärder för att föra personen från , se artikel 4.1, 9.4 och 10. Artikel 4.2 föreskriver en möjlighet att efter ett överförande till tillfälligt återföra den dömda personen till specialdomstolen, om han eller hon skall höras som vittne vid specialdomstolen, för att sedan föra personen tillbaka till . Utgångspunkten enligt artikel 11.1 a är att specialdomstolen skall stå för kostnaden vid sådant återförande. Av artikel 5 framgår vidare att en svensk domstol inte får ställa en person inför rätta för gärningar som omfattas av specialdomstolens jurisdiktion och för vilka specialdomstolen meddelat en fällande dom. 6.1.4Verkställighet av utländska eller internationella brottmålsdomar enligt svensk rätt Lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (internationella verkställighetslagen) möjliggör att en utländsk brottmålsdom kan verkställas i samt att en främmande stat kan verkställa en svensk brottmålsdom. Motsvarande förfaranden inom regleras i lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. (nordiska verkställighetslagen). Den internationella verkställighetslagen, liksom den nordiska, bygger på att framställningar om överförande kommer från andra stater eller rättsliga myndigheter i dessa stater, inte från särskilda tillfälliga domstolar, tribunaler. Internationella verkställighetslagen tar sikte främst på samarbete med stater som tillträtt brottmålsdomskonvention (brottmålsdomskonventionen) eller konvention om överförande av dömda personer (överförandekonventionen). Interna- verkställighetslagen kräver emellertid inte en generell överens- kommelse med den främmande staten för att straffverkställighet skall kunna överföras utan regeringen kan i avsaknad av en sådan överens- kommelse om det finns synnerliga skäl i ett visst fall förordna att över- förande av straffverkställighet får ske. Av överförandekonventionen följer ingen skyldighet att överföra verk- ställigheter. Internationella verkställighetslagen kräver dock vid överför- ande till att den dömda personen är svensk medborgare eller har hemvist här, att den dömda personen har samtyckt till att verkställighet sker i , att den gärning som påföljden avser motsvarar brott enligt svensk lag samt att den tid för frihetsberövande som återstår när framställningen om verkställighet kommer in till uppgår eller att särskilda skäl talar för att verkställighet ändå förs över till . I vissa situationer kan överförande ske till även om den dömda personen inte samtycker till ett överförande. Om straff skall verkställas i med stöd av överförandekonven- tionen, kan regeringen antingen själv meddela de närmare föreskrifter som behövs för verkställigheten i eller överlämna åt riksåklagar- en att hos rätten ansöka om att en ny påföljd skall bestämmas enligt vad som i svensk lag är föreskrivet om påföljd för motsvarande gärning. Till skillnad från vad som gäller enligt överförandekonventionen är en anmodad stat enligt brottmålsdomskonventionen i princip förpliktigad att överta verkställigheten efter en framställning. Samtycke från den dömde är inte något krav men det finns vägransgrunder, såväl tvingande som Överföranden enligt brottmålsdomstolskonventionen är mycket sällsynta. Om ett straff verkställs i efter överförande hit enligt överföran- dekonventionen eller brottmålsdomskonventionen, följer det av 25 § internationella verkställighetslagen att verkställigheten skall ske enligt svenska regler. Bestäms inte ny påföljd i får verkställighet äga rum här även om påföljden är strängare än den som enligt svensk lag kan följa på brotten. Verkställigheten i får inte ske på sådant sätt att påföljden blir att anse som strängare än den påföljd som ådömts i den främmande staten. Den dömda personen skall också, såvida inte annat följer av den överkommelse som överförandet baseras på, få räkna till godo vad han eller hon utstått av påföljden i den främmande staten samt den tid han eller hon varit anhållen eller häktad där. Med tillämpning av tribunallagen är det möjligt att verkställa fängelse- domar i efter begäran av en tribunal. Enligt 11 § första stycket första meningen tribunallagen är det regeringen som, på begäran av tribunalen, beslutar om en av tribunalerna meddelad fängelsedom får verkställas i . Ett fängelsestraff som verkställs i en annan stat skall enligt tribunaler- nas stadgor avtjänas i enlighet med lagen i verkställighetslandet. Av det följer att svenska verkställighetsregler är tillämpliga vid ett överförande till av straff som utdömts av någon av tribunalerna. Genom hänvisningen i 11 § andra stycket till 25 § internationella verkställig- hetslagen följer i linje därmed, att verkställigheten skall ske enligt svensk lag. Eftersom tribunalerna enligt sina stadgor har rätt att meddela nåd och ompröva sina domar föreskrivs det i tribunallagen, 11 § andra stycket, att verkställigheten skall upphöra om en tribunal upplyser om att den beviljat den dömda personen nåd eller meddelat något annat avgörande som innebär att den utdömda påföljden inte längre får verkställas. Genom hänvisningen till 25 § internationella verkställighetslagen blir bestämmelser om villkorlig frigivning tillämpliga vid straffverkställighet i av en dom meddelad vid någon av tribunal- erna. Villkorlig frigivning är i princip obligatorisk för alla fängelse- dömda efter det att två tredjedelar av straffet avtjänats, men den får enligt 26 kap. 7 § senareläggas om den intagne i väsentlig grad misskött sig under verkställigheten. I en proposition , En modernare kriminalvårdslag, har regeringen föreslagit vissa förändringar i reglerna om villkorlig frigivning. Sådan frigivning skall dock även enligt förslaget som huvudregel beviljas när två tredjedelar av straffet avtjänats. Reglerna föreslås träda i kraft . Eftersom tribunalerna även sedan straffverkställigheten överförts till ett annat land enligt sina stadgor behåller rätten att ompröva domar eller meddela nåd eller straffnedsättning, föreskrivs i tribunallagen att regeringen får besluta om villkorlig frigivning än vad som följer av . Regeringen prövar, enligt 11 § tredje stycket tribunal- lagen, frågan om villkorlig frigivning först sedan tribunalen fått tillfälle att yttra sig. Hänvisningen till 25 § internationella verkställighetslagen innebär Prop. 2005/06:93 också att verkställighet i får äga rum även om påföljden är strängare än vad som enligt svensk lag hade kunnat följa på brotten, att verkställighet inte får ske på sådant sätt att påföljden blir att anse som strängare än vad tribunalen bestämt samt att den dömda personen får tillgodoräkna sig den tid han eller hon redan kan ha utstått av påföljden samt anhållande- och häktestid. I 12 § finns regler som möjliggör tillsyn av verkställigheten av fängel- sestraff i av företrädare för tribunalerna eller någon som tribu- nalerna utsett. Vidare föreskrivs att den som genomför sådan tillsyn skall få den hjälp av svenska myndigheter som behövs. 6.2Samarbete i fråga om utlämning och rättslig hjälp i brottmål I avtalet mellan och om inrättande av Specialdomstolen för regleras i artikel 17 frågan om framställningar om bistånd från specialdomstolen när det gäller rättslig hjälp och överlämnande av åtalade personer. Bestämmelsen tar sikte på förhållandet mellan specialdomstolen och , inte förhållandet till andra stater. Uppräkningen av de åtgärder som kan komma i fråga är visserligen inte uttömmande men den innefattar identifiering och lokali- sering av personer, delgivning av handlingar, gripande och kvarhållande av personer samt överförande av åtalade till specialdomstolen. Någon bestämmelse om rättslig hjälp eller utlämning finns inte i specialdomstolens stadga. I straffverkställighetsavtal med specialdomstolen finns inga renodlade bestämmelser om bistånd i form av rättslig hjälp eller utlämning. Däremot finns det en bestämmelse som i praktiken innebär att en form av rättslig hjälp från sida kan komma i fråga. Enligt artikel 4.2 i straffverkställighetsavtalet kan näm- ligen specialdomstolen begära att en av specialdomstolen dömd person, som överförts till för att verkställa straffet i , tillfälligt återförs till specialdomstolen i syfte att vittna vid en rättegång vid specialdomstolen. I specialdomstolens särskilda bevis- och förfaranderegler finns bestämmelser om rättslig hjälp och utlämning i förhållande till andra stater. Bevis- och förfarandereglerna har ändrats vid ett flertal tillfällen och hänvisningarna nedan tar sikte på reglerna i den senaste versionen som antagits . Enligt artikel 8 c i dessa regler kan specialdomstolen inbjuda en stat att bistå specialdomstolen med rättslig hjälp på basis av ett s.k. ad-hoc arrangemang, dvs. ett arrangemang för detta särskilda ändamål, ett avtal eller på annat lämpligt sätt. Vidare kan, enligt artikel 56 a i bevis- och förfarandereglerna, en domare vid specialdomstolen utfärda en arresteringsorder beträffande en åtalad vid specialdomstolen. Om en stat till följd av en sådan arresteringsorder gripit en person skall staten enligt artikel 57 frihetsberöva personen, underrätta specialdomstolen om det och senare överföra personen enligt närmare anvisningar. Enligt artikel 58 kan specialdomstolen även begära att en stat skall gripa och överföra misstänka och åtalade personer till specialdomstolen med stöd av ett ad-hoc arrangemang, ett avtal eller på annat lämpligt sätt. Specialdomstolens behörighet att i dessa avseenden ingå avtal med andra stater har stöd i artikel 11 d i avtalet om inrättande av specialdomstolen där det föreskrivs att domstolen får ingå avtal med stater som är nödvändiga för att den skall kunna fullgöra sitt uppdrag. Lagen (1957:668) om utlämning för brott (utlämningslagen) reglerar villkoren för och förfarandet vid utlämning från till en utomnordisk stat. Lagen bygger i allt väsentligt europeiska utlämningskonvention och dess tilläggsprotokoll . Inom EU har utlämningsförfarandet i princip ersatts av överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder. Överlämnande från enligt en sådan arresteringsorder regleras i lagen (2003:1156) om överlämn- ande från enligt en europeisk arresteringsorder. Utlämning till nordiska länder regleras i en särskild lag, lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och . Utlämningslagen bygger på att regeringen, om de förutsättningar lagen föreskriver för utlämning är uppfyllda, har möjlighet att göra en diskretionär prövning i varje utlämningsärende.