prop · GT03205 · 2006-05-30 00:00:00 — Sociala skillnader kvarstår dock bland barn . Statens rädd- ningsverk skall enligt sin instruktion (2005:890) samordna arbetet för barns och ungas säkerhet på ett övergripande plan när det gäller att mot- verka olycksfall som leder till personskador. Inom nästan alla olyckstyper svarar personer som är för en majoritet av dödsfallen. Risken för fallskador ökar dramatiskt med stigande ålder och frakturer till följd av fallskador är den vanligaste typen av skador bland äldre personer, särskilt kvinnor. Antalet dödsfall till följd av höftfrakturer ökar bland både män och kvin- nor. Den ökande andelen äldre kan endast förklara en del av ökningen. Det gäller bl.a. skador efter halkolyckor utomhus som till stor del drabbar medelålders och äldre kvinnor. Enligt och fritidsolycksfall i beräknas samhällets kostnader för skador i samband med olycksfall till ca 40 miljarder . Om nuvarande trend håller i sig ökar antalet personer som behöver vårdas efter enbart fallolyckor från 42 000 till nära 70 000 . Landstingens och kommunernas direkta kostnader beräknas öka . Det finns därför även starka ekonomiska motiv att förebygga olyckor, däribland fallolyckor som drabbar äldre. Enligt vårpropositionen för avser regeringen att satsa för att förstärka kommunernas förebyggande arbete . - Uppföljning och utvärdering Inom flera sektorer sker en systematisk uppföljning av olycksfall. Det gäller till exempel transportsektorn och arbetslivet. Ett systematiskt arbete med att förebygga olycksfallsskador bland barn påbörjades under 1950- talet. En särskilt betydelsefull modell för att påverka skador bland barn är kommunbaserade system. För skadeförebyggande arbete på lokal nivå är det viktigt att lands- tingen/regionerna stödjer kommunerna med statistik och analys av lokala skadedata. har genomfört som bygger på resultatet av skadeförebyggande arbete, särskilt höft- frakturer bland äldre, som har bedrivits i fem kommuner Skr. 2005/06:205 19892001. Syftet med var att undersöka hur en sam- manvägning av hälsofrämjande, förebyggande, vårdande och rehabilite- rande insatser skulle kunna göras så att de resurser som finns till för- fogande utnyttjas på bästa sätt. Slutsatsen är att ett strukturerat och systematiskt arbete med epidemiologiska och hälsoekonomiska data om prioriterade hälsoproblem är en väg för att optimera resursfördelningen. , och betonar i kontakterna med FHI att det är angeläget att få till stånd ett heltäckande nationellt informationssystem för skador. Regeringen fördubblade medel för utbyggnad och fortsatt långsiktig drift av skaderegistrerings- systemet EHLASS, med data om skadade personer från ett urval av akut- sjukhus. Genom EHLASS erhålls fördjupad kunskap om olyckor, vilka som drabbats, hur olyckan ägt rum och om någon produkt går att koppla till det inträffade. pågår ett utvecklingsarbete på Kon- sumentverket för att systemet även skall ge information om skador rela- terade till tjänsters utövande. Genom EHLASS-data får myndigheter, utredningar och andra aktörer värdefull information som möjliggör ett fokuserat säkerhetsarbete. Inom pågår ett utvecklings- arbete för att dataunderlaget skall motsvara av befolkningen varvid representativ statistik erhålls. I budgetpropositionen för framhöll regeringen att ansträng- ningarna för att förebygga olyckor i hem- och fritidsmiljöer behöver ökas. Det gäller i första hand fallolyckor bland äldre, men även äldres säkerhet i stort måste prioriteras. Ett stort antal myndigheter kan inom ramen för sina verksamheter före- Myndigheternas roll skiljer sig dock beroende på deras förutsättningar och om de har operativa uppgifter eller ej. ser för ett säkert byggande sker exempelvis främst på en övergripande nivå genom utveckling av regler och genom att ta fram kunskapsunderlag och information till olika aktörer. har en bred uppgift att förebygga olyckor och att skapa ett säkrare samhälle för alla. arbetar bl.a. med föreskrifter och allmänna råd, bedriver utbildning, ger information till kommuner, samverkar med andra myndigheter och organi- sationer för kunskapsspridning och erfarenhetsåterföring. barnolycksfall samordnas det förebyggande arbetet mellan ett stort antal myndigheter och organisationer. har däremot både ett föreskriftsansvar och till uppgift att kontrollera att arbetsgivarna lever upp till de krav som ställs i arbetsmiljölagen. ansvarar för vissa föreskrifter men har också en tydlig roll i förbättring av infrastruktur och fordon samt information till trafikanterna. I propositionen (prop. 2005/06:160) framhåller rege- ringen att nollvisionen har skapat ett behov av att utveckla nya tekniska lösningar för att öka trafiksäkerheten. Nya åtgärder och metoder för ut- formningen av vägar har utvecklats och genomförts som t.ex. mitt- separering av vägar. En bättre fungerande marknad för säkerhetslösningar har skapats där staten och andra agerar för ökad kunskap om trafiksäkra produkter och tjänster. Konsumentprogram som det europeiska utvärde- ringsprogrammet för krocksäkerheten hos personbilar, Euro-NCAP, har betytt mycket för att öka efterfrågan och utbudet av säkra bilar. Rikspolis- styrelsen uppger i sitt remissvar att de kommer att anta en ny strategi för polisens trafiksäkerhetsarbete i syfte att minska antalet döda och skadade i trafiken. produktsäkerhetsarbete har till syfte att minska antalet produktrelaterade olycksfall i samhället och att tillförsäkra kon- sumenterna en marknad med säkra varor och tjänster. Verket arbetar genom marknadskontroller, näringslivskontakter, utbyte av EU-informa- tion och uppföljning av anmälningar från konsumenter för att farliga konsumentvaror inom verkets ansvarsområde inte skall finnas på mark- naden. Genom att aktivt delta i standardiseringen tillses att säkerhetskrav för olika produktgrupper hålls på en hög nivå. Barn och äldre är priori- terade grupper. Bland annat testar verket leksaker och lekredskap. Tjänste- sektorn är under stark utveckling och bedriver ett aktivt utvecklingsarbete av en strategi för tjänstesäkerhet som bygger på lokala förebyggande åtgärder med centralt stöd. Regeringen har avsatt för säkerhetsarbete kopplat till ridning, ett område av särskild betydelse för barn och unga och särskilt kvinnor. Länsstyrelserna har ett ansvar när det gäller att förebygga olyckor, till exempel när det gäller trafiksäkerhetsfrågor och handikappanpassning av kollektivtrafik. Inom området säkerhet och krishantering utgör länssty- relserna en länk mellan den nationella nivån och den lokala nivån. Läns- styrelserna utgör en sammanhållande funktion, och verkar för att nödvän- dig samverkan sker inom länet samt mellan närliggande län före, under och efter en kris. Den utbildnings- och övningsverksamhet som bedrivs av länsstyrelserna samordnas med de organisationer i samhället som sam- verkar vid räddningstjänst. I tillsynen över kommunerna, inom ramen för området skydd mot olyckor, skall länsstyrelserna följa upp, bedöma och främja kommunernas förmåga att leva upp till de nationella målen samt de verksamhetsmål och de särskilda skyldigheter som framgår av lagen om skydd mot olyckor. Enligt förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor får en länsstyrelse ta över ansvaret för omfattande räddningsinsatser i i de kommuner som berörs av insatsen. Kommunerna ansvarar för ett flertal verksamheter och miljöer som påverkar risken att drabbas av skador. Lokalt systematiskt olycksfallsföre- byggande arbete, som omfattar alla typer av skador, genomförs i ett antal kommuner, inklusive förskolor och skolor i dessa kommuner. Ett stort antal kommuner saknar dock sådana system. FHI anser att det är motiverat att utveckla lokalt systematiskt olycksfallsförebyggande arbete i kom- muner som inte infört sådana modeller. Bygglagstiftningen innehåller krav på att byggnader och tomter skall utformas så att man får tillräcklig säkerhet vid användning och så att ris- ken för olycksfall begränsas. Kraven gäller vid nybyggnad och vid änd- ringar av befintliga byggnader. Detta regleras genom bygg- regler (BFS 1993:57), där myndigheten föreskriver om barnsäkerhet i ut- rymmen där barn kan vistas. Exempel på sådana utrymmen är bostäder, men också gemensamma utrymmen i bostadshus, utrymmen i förskolor, barnavårdscentraler, barnkliniker och bibliotek. Byggherren har ansvaret för att byggnaden utformas så att kraven på säkerhet tillgodoses. har tillsynsansvar och fastighetsägaren ansvarar för att säkerheten bibehålls under byggnadens brukstid. I Barnsäkerhetsdelegationens betänkande Från barnolycksfall till barns- Skr. 2005/06:205 rätt till säkerhet och utveckling (SOU 2003:127) hävdas att det är oklart i vilken utsträckning byggregler om barnsäkerhet efterlevs vid nybyggnad och ändring av byggnader. Regeringen anser att frågan om barnssäkerhet i utrymmen i byggnader där barn kan vistas behöver belysas ytterligare. Regeringen avser därför ge i uppdrag att granska hur byggreglerna efterlevs vid nybyggnad och ändring av befintlig bebyggelse avseende utrymmen i byggnader där barn kan vistas, samt vid behov före- slå författningsändringar. har ett samordningsansvar för barnsäkerhetsarbetet. Samordningsrollen innebär att på ett övergripande plan samordna och vara pådrivande i barn- säkerhetsfrågor. Övriga sektorsmyndigheter skall oförändrat ha kvar sina respektive ansvarsområden och skall med sin expertis aktivt medverka till att barnsäkerhetsarbetet får ett brett genomslag även på lokal nivå. I propositionen Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre (prop. 2005/06:115) framhåller regeringen sin bedömning att det behövs medel till kommunerna för att förstärka deras förebyggande och hälso- främjande arbete för äldre. Till exempel kan förebyggande hembesök förhindra olycksfall bland äldre. I Vårpropositionen (2005/06:100) avi- serade regeringen att den avser att satsa för att för- stärka kommunernas förebyggande arbete 2007 och 2008. ningsverk har identifierat fallolyckor bland äldre som ett hot mot folkhäl- san. I många tätorter finns särskilda servicelinjer med bussar som är särskilt anpassade för personer med funktionshinder och med sträckningar an- passade för de äldres behov. Enligt beräkningar skulle av dem som är berättigade till färdtjänst kunna ta bussen i stället. Kost- naden är något högre än för en vanlig busslinje. Det har dock inte gjorts någon bedömning av om detta är en kostnadseffektiv åtgärd att förbättra service och säkerheten. - Försöksverksamhet med komplement till färdtjänst Regeringen har beslutat föreslå att en ny särskild lag skall införas om försöksverksamhet med ett komplement till färdtjänst. mun skall kunna lämna ekonomiskt stöd till en invånare i kommunen som har ett funktionshinder för att han eller hon skall kunna skaffa eller an- passa ett motorfordon. De kommuner som vill bedriva försöksverksamhet skall kunna ansöka om detta hos regeringen. bedrivas av de kommuner som fått regeringens tillstånd. De kommuner som deltar i försöksverksamheten får lämna komplement till färdtjänst under förutsättning att den som skall få stödet själv vill ha det, att han eller hon har tillstånd till färdtjänst och inte är berättigad till statligt bilstöd. Lagen föreslås träda i kraft den och gälla till och med . Det är en viktig handikappolitisk och transportpolitisk målsättning att tillgängligheten till transportsystemet skall förbättras och att kollektivtrafiken bör göras till- gänglig för personer med funktionshinder . olika behov och möjligheter att förflytta sig och insatser och färdmedel skall anpassas efter detta. Försöksverksamhet med komplement till färd- tjänst ger kommunerna möjlighet att pröva ytterligare ett verktyg för att kunna möta människors olika behov av att förflytta sig. - Elektromagnetiska fält och ohälsa Frågan om hälsoeffekter behandlades i propositionen Svenska Miljömål ett gemensamt uppdrag (prop. 2004/05:150). Epidemiologiska data tyder på att exponeringen för lågfrekventa elektromagnetiska fält () från kraftledningar skulle kunna öka risken för cancer, framförallt för leukemi hos barn. En mycken liten del av barnleukemifallen (mindre än 0,5 pro- cent) skulle kunna förklaras av denna exponering. Den ökande användningen av telekommunikation och IT medför att allmänheten exponeras allt mer för ickejoniserande strålning i form av elektromagnetiska fält. På grundval av riktlinjer från den internationella för ickejoniserande strålning (ICNIRP) har EU givit ut rekommendationer om högsta tillåtna gränsvärden för exponering av elektromagnetiska fält. Dessa rekommendationer för allmänhetens exponering har införts i som allmänna råd från SSI. Den samlade bilden som forskningen inom området ger är att högfrekventa elektro- magnetiska fält (EMF) inte leder till skadliga hälsoeffekter så länge gräns- värdena iakttas. Ny kunskap kan dock medföra att riskbedömningen behö- ver omprövas. menar (Rapportserie 2004:6, dnr U2004/4274/F) att den svenska forskningen inom EMF-området med vissa undantag håller en tillfredsställande kvalitet. I flera fall är standarden hög och i något fall mycket hög. I den forskningspolitiska propositionen Forskning för ett bättre liv (prop. 2004/05:80) gör regeringen bedömningen att risker med elektromagnetiska fält är ett angeläget forskningsområde för Forsknings- rådet för arbetsliv och socialvetenskap och att det är av stor betydelse att svensk forskning tar till vara den kompetens och den kunskap som gene- reras av forskare i andra länder. Inom ramen för EU:s sjätte ramprogram finansieras EMF-NET som är ett brett internationellt samarbete där svenska forskare ingår och vars syfte är att sammanställa forskning inom området. Även WHO och ICNIRP följer forskningen om elektromagnetiska fält och dess eventuella hälso- effekter. På regeringens uppdrag har SSI sett över hur informationen till allmän- heten kan ökas om strålning från mobiltelefoni. SSI har, baserat på , vid mycket svag eller svag misstanke om risk, bl.a. informerat om olika sätt att minska exponeringen vid använ- dande av mobiltelefoner. SSI har också inrättat ett vetenskapligt råd för att följa forskningsutvecklingen. Utvecklingen av antalet självmord och självmordförsök redovisas i avsnitt 3. Enligt FHI:s redovisning av HBT-personers hälsoläge (dnr S2005/10569/FH) är självmordförsök dubbelt så vanliga bland homo- och/eller bisexuella personer jämfört med den övriga befolkningen. Självmordstankar och självmordsförsök var särskilt vanligt bland unga homo- och eller bi- sexuella personer mellan . Hälften av de tillfrågade hade övervägt att ta sitt liv. gav regeringen tillkänna att den bör ta fram ett nationellt program för att förhindra självmord (SoU 2004/05:11). Riks- dagen konstaterade att olika insatser gjorts i samhället, men anser att fler åtgärder behövs för att förhindra självmord. Regeringen gav därför Skr. 2005/06:205 2005 FHI i uppdrag att i samråd med , Statens räddnings- verk m.fl. myndigheter arbeta fram underlag till en nationell handlingsplan mot självmord (dnr S2005/5776/FH). I uppdraget ingår att ta fram förslag på befolkningsinriktade strategier och åtgärder för statliga myndigheter, landsting och kommuner. Redovisning av uppdraget skall ske . Med utgångspunkt i detta förslag avser regeringen att återkomma till med förslag om en nationell handlingsplan mot självmord. Målområde 6: En mer hälsofrämjande hälso- och Regeringens bedömning: Hälso- och sjukvården, inklusive tandvården och skolhälsovården, har stor betydelse för folkhälsan. hälso- och sjukvårdssystemets effektivitet som dess förmåga att skapa en vård med hög kvalitet och på lika villkor för hela befolkningen. är angeläget att huvudmännen fortsätter arbetet med att utveckla det hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande arbetet och att det hälso- främjande och sjukdomsförebyggande perspektivet stärks med fokus på levnadsvanor som påverkar hälsa. Inom ramen för det fortsatta arbetet inför nästa folkhälsopolitiska skrivelse (se avsnitt 6.3) är det angeläget att bestämningsfaktorer och indikatorer identifieras inom detta mål- Statens folkhälsoinstituts förslag: Överensstämmer med regeringens Remissinstanserna: anser att de föreslagna bestäm- ningsfaktorerna är viktiga i det fortsatta utvecklingsarbetet. behövs på såväl struktur- som process- och resultatnivå. Arbetet med att ta fram indikatorer bör koordineras med den indikatorutveckling inom hälso- och sjukvården som redan pågår nationellt och internationellt. styrelsen anser även att det bör övervägas om inte tandvården bör lyftas fram som en viktig bestämningsfaktor för hälsan. läns landsting anser att indikatorer för uppföljning skyndsamt måste tas fram, företrädesvis i samverkan med Kommuner och Landsting och sjukhus. läns landsting anser att man bör ta tillvara den kunskap och erfarenhet som finns i nätverket sjukhus. att det är av stor vikt att indikatorer och datakällor utvecklas för mål- område 6 och att hänsyn då tas till skillnader i arbetssätt mellan primär- vård- och slutenvårdsverksamhet. nationella verksamhetsnära indikatorer behöver utvecklas. anser att det är angeläget att finna meto- der hur hälso- och sjukvårdens styr- och ledningssystem kan byggas upp för att innehålla incitament för ett hälsoorienterat arbetssätt. ställer sig bakom förslaget att det hälsofräm- jande och sjukdomsförebyggande perspektivet stärks i sjukvårdens bas- anser att hälso- och sjukvårdens ersättningssystem måste byggas så att de skapar incitament för förebyggande arbete. anser att HBT-kompetens bör finnas bland hälso- och sjukvårdens personal. Utan sådan kunskap riskerar HBT-personer att osynliggöras, bemötandet bli negativt och leda till att HBT-personer inte söker preventiv vård. Skälen för regeringens bedömning Hälso- och sjukvården har stor betydelse för den långsiktiga hälsoutveck- lingen genom sin specifika kompetens, sin auktoritet, breda kunskap och stora kontaktyta gentemot befolkningen. Enligt propositionen Mål för folk- hälsan (prop. 2002/03:35, bet. 2002/03:SoU7, rskr. 2002/03:145) skall därför utgöra ett målområde. Svensk hälso- och sjukvård håller en hög internationell standard inom flera områden och presterar väl jämfört med vården i andra länder. Den medicinska utvecklingen inom hälso- och sjukvården har medfört att för- utsättningarna förbättrats för att åtgärda olika sjukdomstillstånd. som detta har medfört högre effektivitet och kvalitet i vården har vårdens beting ökat genom att allt fler patienter nu kan behandlas med gott resul- tat. För flera sjukdomstillstånd kan förloppet påverkas inte bara med behandling utan även med förebyggande insatser. Flera viktiga faktorer påverkar hälso- och sjukvårdens förmåga att leva upp till sina mål och uppdrag. Styrning och uppföljning, resurser för förebyggande arbete, er- sättningssystemens uppbyggnad, primärvårdens roll och utveckling samt professionernas inställning till det hälsofrämjande arbetet m.m. påverkar hälso- och sjukvårdssystemets förmåga att nå det övergripande målet om en god hälsa i befolkningen. För att nå detta mål behövs både behandlande och förebyggande insatser från sjukvårdens sida. För möjligheten att arbeta mer hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande har såväl hälso- och sjukvårdens struktur och arbetssätt som resurser för preventivt arbete stor betydelse. Det finns väl uppbyggda strukturer och sjukdomsförebyggande verksamheter inom t.ex. mödra- och barnhälso- vård, ungdomsmottagningar, tandvård och skolhälsovård. Det är angeläget att huvudmännen fortsätter arbetet med att utveckla det hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande arbetet i hälso- och sjukvården och att det hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande perspektivet stärks med fokus på levnadsvanor som påverkar hälsa. Enligt den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjuk- vården (prop. 1999/2000:149, bet. 2000/01:SoU05, rskr. 2000/01:53) är en av de framtida förutsättningarna för hälso- och sjukvården att man på ett bättre sätt tar till vara möjligheter till förebyggande insatser. Den vik- tigaste uppgiften är att i patient- och anhörigkontakter systematiskt integ- rera förebyggande och hälsofrämjande aspekter. Den hälsofrämjande insatsen handlar till stor del om att låta ett hälso- främjande perspektiv prägla vårdens hela verksamhet. Detta perspektiv innebär en strävan efter att förbättra individens egenupplevda hälsa och hälsorelaterade livskvalitet och utgår från en människosyn som ser patienten som medproducent av sin egen hälsa. Centralt är att, oavsett om det handlar om förebyggande insatser, behandling eller rehabilitering, se vad som krävs för att patienten skall kunna medverka i sin egen vård och att stärka hans eller hennes tilltro till sina egna resurser. De sjukdomsförebyggande insatserna handlar om att minska risken för Skr. 2005/06:205 sjukdom. Enligt 2 c § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall hälso- och sjukvården arbeta för att förebygga ohälsa. Den som vänder sig till hälso- och sjukvården skall när det är lämpligt ges upplysningar om meto- der för att förebygga sjukdom eller skada. Inom tandvården skall enligt 3 § tandvårdslagen (1985:125) särskild vikt läggas vid förebyggande åtgärder. Enligt beslut om riktlinjer för prioriteringar inom hälso- och sjukvården (prop. 1996/97:60, bet. 1996/97: SoU14, rskr. 1996/97:186) skall preventiva insatser ges hög prioritet. utarbetar Social- styrelsen riktlinjer för vård och behandling av patienter med svåra kro- niska sjukdomar som rör många människor och tar omfattande samhälls- resurser i anspråk. Riktlinjerna skall även fungera som stöd i beslut om prioriteringar. De innehåller bl.a. en rangordning av åtgärder utifrån angelägenhetsgrad. I riktlinjerna för vård av astma och kroniskt obstruktiv lungsjukdom (KOL) redovisas t.ex. en bedömning av olika åtgärders angelägenhetsgrad med hänsyn till evidens för effekt och kostnadseffek- tivitet. Kort rådgivning i rökfrågor (inkl. nikotinsubstitut) till personer som röker (oavsett om de har astma/KOL eller inte) bedöms som en av de mest angelägna åtgärderna lika angelägen som akut omhändertagande av en patient med akut svår astma (rang 1 på en skala mellan 1 och 10 där 1 är högst). Samma bedömning av denna åtgärds angelägenhetsgrad åter- finns i riktlinjerna för hjärtsjukvård. I de senare finns även åtgärden information om fysisk aktivitet, kost och övervikt vid patientmöte obe- roende av kontaktorsak, som ges rangen 3 på samma skala. Socialstyrel- sen, som följer tillämpningen av riktlinjerna i hälso- och sjukvården, kon- staterar att de på många håll uppfattas som viktiga verktyg för att följa upp och förbättra vården och anser att de bör infogas i huvudmännens uppdrag och beställningar till verksamheten. Det är viktigt att hälso- och sjukvården är kvalitetsorienterad i sitt arbetssätt. I kvalitetsbegreppet ligger bl.a. att vården i största möjliga utsträckning skall vara evidensbaserad, dvs. utformad i enlighet med bästa tillgängliga vetenskapliga underlag. För att säkerställa att vården skapar största möjliga nytta för såväl den enskilde som för samhället är det också viktigt att resultaten av de utförda behandlingarna systematiskt följs upp på individ-, grupp- och samhällelig nivå. I kvalitetsbegreppet ligger också att varje patient skall kunna förvänta sig att få en individuell bedömning och en behandling som i så stor utsträckning som möjligt är anpassad för hans/hennes behov och förutsättningar. Bestämningsfaktorer och indikatorer har ännu inte fastställts för detta I den folkhälsopolitiska rapporten föreslår (FHI) att hälso- och sjukvården som helhet bör uppmärksammas som en viktig bestämningsfaktor för hälsa och att ett nationellt system för upp- följning bör utvecklas i samarbete med de berörda aktörerna. sen har påbörjat ett utvecklingsarbete för att ta fram nationella riktlinjer och indikatorer för hälso- och sjukvårdens förebyggande arbete. styrelsen har även regeringens uppdrag att, i samråd med Kom- muner och Landsting, utarbeta nationella kvalitetsindikatorer som skall spegla olika aspekter av kvalitet inom hälso- och sjukvården, samt att ta Skr.