prop · GT03212 · 2006-06-07 00:00:00 — Till exempel bör en markägare normalt inte anses som hamninnehavare enbart på denna grund så länge denne över huvud taget inte är involverad i någon drift av hamnen. Ett kort arrendeavtal kan i och för sig innebära att markägaren i praktiken kan påverka driften av hamnen genom att inte förlänga avtalet om den som arrenderar marken inte driver hamnen på det sätt som ägaren av marken finner önskvärt. Ju längre arrendeavtalet är desto mindre möjligheter har dock markägaren att påverka driften av hamnen. Arrendeavtal kan dock vara utformade så att markägaren genom villkor, insynsmöjlighet etc. har ett sådant inflytande över driften att denne skall anses som hamninnehavare. Det är vidare inte ovanligt att det finns flera hamnanläggningar i en hamn. I sådana fall måste man söka efter den person (juridiska eller fysiska) som har det avgörande inflytandet över hela hamnen. Naturligt- vis kan vissa eller t.o.m. ganska omfattande befogenheter ligga på de enskilda hamnanläggningsinnehavarna, men dessa befogenheter torde ofta erhållits genom avtal eller överenskommelse med någon annan juridisk eller fysisk person. Det är därmed denna person som bör vara att anse som hamninnehavare i förhållande till den hamnanläggningen. Skulle det visa sig att en hamnanläggning drivs så pass självständigt utan påverkan av någon annan person och utan att anläggningen på ett avgörande sätt är beroende av t.ex. infrastruktur som annan råder över, bör slutsatsen kunna bli att det i stället är frågan om en egen hamn. När det gäller hamnars och Näringslivets regelnämnds syn- punkter skall noteras att åtgärder endast kan komma att krävas inom områden som hamninnehavaren råder över. Enligt förslaget till definition av hamn (se avsnitt 5.1.2) är en hamn ett specificerat land- och vatten- område som består av sådana anläggningar och sådan utrustning som underlättar kommersiella sjöfartstransporter. Avgörande blir således vad områdena används till. Detta innebär att t.ex. bostadshus i normalfallet Prop. 2005/06:212 bör falla utanför definitionen och således inte omfattas av hamnområdet. Viss allmän mark av olika slag bör kunna räknas in i hamnområdet. Detta beror delvis på möjligheten att få föreskrifter utfärdade av kommun eller länsstyrelse för område i hamnen. Sådana föreskrifter kan innebära t.ex. att vatten- eller landområden får stängas av. Regeringen föreslår således att det är hamninnehavaren som skall ha den funktion som i direktivet betecknas med hamnskyddsmyndighet. Hamn- innehavaren bör definieras som den fysiska eller juridiska person som utövar det avgörande inflytandet över hamnens drift. Begreppet hamnskyddsmyndighet är mindre lämpligt En följd av förslaget att hamninnehavaren skall vara hamnskydds- myndighet är att begreppet myndighet i sammanhanget är mindre lämpligt eftersom detta leder tankarna närmast till de centrala eller regionala förvaltningsmyndigheterna. Även om begreppet ibland används också för andra organisationer än dessa bör ett begrepp med ledet myndighet inte användas om det går att finna ett annat lämpligare begrepp. Begreppet hamnskyddsorgan är en mer passande benämning på det organ som skall genomföra de uppgifter som enligt direktivet ankommer på hamnskyddsmyndigheten. Regeringen föreslår således att direktivets begrepp hamnskyddsmyndighet i den svenska lagstiftningen ersätts med begreppet hamnskyddsorgan. Regeringens förslag: För varje hamn eller del av hamn skall en av tre skyddsnivåer råda. Om något beslut inte fattas skall den lägsta skyddsnivån råda. Skyddsnivåerna skall ha samma innebörd som enligt EG-förordningen om sjöfartsskydd. skall, efter att ha hört , fatta beslut om vilken skyddsnivå som skall råda. I brådskande fall skall Riks- polisstyrelsen få fatta beslut utan att höra . Även en polismyndighet skall i brådskande fall få fatta beslut om skyddsnivå inom det egna distriktet. Varje hamn skall för den skyddsnivå som råder uppfylla föreskrivna krav och vidta de åtgärder som anges i skyddsplanen. Ytterligare åtgärder, utöver dem som framgår av hamnskyddsplanen, skall få beslutas eller vidtas vid förhöjda skyddsnivåer. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om skyddsnivåer. Promemorians förslag: Överensstämmer i stort med regeringens. I promemorian föreslås att ytterligare åtgärder skall kunna beslutas på samtliga skyddsnivåer. Remissinstanserna: anser att lagtexten inte bör utpeka några myndigheter utan att detta bör göras i förordning. Hovrätten för Nedre anser att polismyndighetens rätt att fatta beslut bör inskränkas i förhållande till beslutsrätt. Hovrätten anser vidare att lagtexten tydligare bör ange ramarna för vilken typ av ytterligare åtgärder, utöver de som anges i hamnskyddsplanen, som myndigheterna respektive hamnskyddsorganen skall kunna besluta om. hamnar anser att det är motiverat att kunna fatta beslut om ytterligare åtgärder utöver vad som följer av hamnskyddsplanen, men anser att dessa ytterligare åtgärder endast skall få beslutas på förhöjda skyddsnivåer. Kommuner och Landsting motsätter sig att myndigheterna skall ha möjligheter att besluta om ytterligare åtgärder på samtliga skyddsnivåer utan att staten tar det finansiella ansvaret för de kostnader som åtgärderna föranleder. är positiv till att polisen skall ha huvudansvaret för beslut om skyddsnivå men ifrågasätter om inte även skall höras innan förändringar av skydds- nivån beslutas. konstaterar att det inte framgår på vilket sätt eller till vilka personer eller organ ett beslut om en förhöjd skydds- nivå skall meddelas. Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 8.1 skall medlemsstaterna införa ett system med skydds- nivåer för hamnar eller delar av hamnar. Med skyddsnivå avses hur hög beredskapen mot ett angrepp skall vara. Artikel 8.2 innehåller en defini- tion av de tre nivåerna som ordagrant överensstämmer med definitionen av samma begrepp i regel 2.1.92.1.11 i bilaga 2 till EG-förordningen om sjöfartsskydd. I artikel 8.3 anges att medlemsstaterna skall bestämma vilken skyddsnivå som skall gälla för varje hamn eller del av hamn. Olika skyddsåtgärder kan sättas i kraft i olika delar av en hamn beroende på resultatet av hamnskyddsutredningen. Skyddsnivå 1 motsvarar ett normalläge. De åtgärder som enligt hamn- skyddsplanen skall vidtas vid skyddsnivå 1 skall alltid upprätthållas. Skyddsnivå 2 indikerar att det finns en höjd risk för att ett säkerhets- tillbud kan inträffa. Ytterligare skyddsåtgärder, specificerade i hamn- skyddsplanen, skall då vidtas. Skyddsnivå 3 är en ren undantagssituation varvid skyddsåtgärdernas omfattning höjs än mer. Vid de förhöjda skyddsnivåerna är situationen i de allra flesta fall så allvarlig att polisen ändå har anledning att reagera i enlighet med sina ordinära insatser. Hamnskyddsplanens åtgärder är därmed att se som ett komplement till polisens insats i dessa situationer. Även om det också inom sjöfartsskyddet finns tre skyddsnivåer är det värt att uppmärksamma att det finns en viss skillnad mellan de båda regelverken när det gäller den lägsta skyddsnivån (nivå 1). Skillnaden grundar sig på hamnanläggningars respektive hamnars utseende och funktion. En hamnanläggning är en anläggning, företrädesvis en terminal eller en kaj, i vilken det bedrivs verksamhet som består av förflyttning av människor, gods, förnödenheter och annat mellan hamnanläggningen och sjösidan. En hamn kan innehålla mer än en hamnanläggning. finnas hamnområde mellan hamnanläggningar som kan användas av åkerier, verkstäder eller andra företag, och det kan finnas bostäder och gator som används av allmänheten. Skyddsnivå 1 innebär i för hamnanläggningar att de har tvingats vidta ett antal åtgärder som t.ex. avspärrningar, inpasserings- kontroller och liknande. En höjning av skyddsnivån för en hamnanlägg- ning innebär att redan vidtagna åtgärder intensifieras och i de flesta fall kombineras med andra. Att redan vid skyddsnivå 1 vidta inskränkande skyddsåtgärder kan naturligtvis innebära besvär för driften av en hamn- anläggning, men en anpassning av verksamheten låter sig göras utan allt- för stort hinder. Bortsett från skydd mot terrorhandlingar o.d. har det visat sig att vissa inskränkande skyddsåtgärder också har en positiv effekt på den allmänna ordningen och säkerheten och bidrar till att stärka skyddet mot exempelvis tillgreppsbrott i samband med godshantering och lagring. När det gäller hamnar förhåller det sig emellertid annor- lunda. Som ovan beskrivits driver företag verksamhet och allmänhet rör sig ofta inom hamnområdet. Hinder för dessa rörelser vid den lägsta skyddsnivån ter sig ofta inte som rimligt i . Skyddsnivå 1, när det gäller hamnar, bör därför vara ett tillstånd då förberedelser har gjorts för att vid nivå 2 kunna vidta konkreta åtgärder som t.ex. kan innebära avspärrningar och inskränkningar av rörelsefriheten inom hamnområdet. Regeringen föreslår således att det i lagen skall införas en bestämmelse om att det för varje hamn skall råda en av tre skyddsnivåer. För att undvika att behöva fatta beslut vid ett normaltillstånd föreslås vidare att den lägsta skyddsnivån (skyddsnivå 1) alltid skall råda så länge beslut om något annat inte fattas. Det föreslås också en bestämmelse om att skyddsnivåerna skall ha samma innebörd som enligt EG-förordningen om sjöfartsskydd. Vem skall fatta beslut om skyddsnivån? Enligt lagen om sjöfartsskydd fattas beslut om gällande skyddsnivå av () efter hörande av och Kustbe- vakningen. I brådskande fall får RPS fatta beslut om förändring av skyddsnivån utan att ha hört de andra myndigheterna. Beslutet skall dock omprövas av RPS efter hörande av de andra myndigheterna. Även lokala polismyndigheter får i brådskande fall besluta om förändring av skyddsnivån inom det egna polisdistriktet. Ett sådant beslut skall underställas RPS som skall höra de båda nämnda myndigheterna och därefter pröva om beslutet skall bestå. Att polisen och inte Sjöfarts- verket fick denna uppgift motiverades i förarbetena till lagen om sjöfarts- skydd (prop. 2003/04:106 s. 33) med att varken har den kompetens eller den erfarenhet som krävs för att fatta beslut om skydds- nivå och att de uppgifter om hotbilder som skall ligga till grund för beslut om förändring av skyddsnivån i de allra flesta fall finns hos polisen eller åtminstone först kommer till polisens kännedom. Det var därför enligt nämnda förarbeten en onödig omgång att låta fatta beslut om skyddsnivå eftersom verket ändå måste skaffa in information från polisen. Det finns ingen anledning att frångå detta system för beslut om skyddsnivån när det gäller genomförande av direktivet om hamnskydd, utom i ett avseende. Som har beskrivits gäller inom sjöfartsskyddet att såväl som skall höras inför polisens beslut om förändring av skyddsnivån. I promemorian föreslås inte att skall höra till de myndigheter som skall höras. Kustbe- vakningen ifrågasätter dock om inte skall höras även inom hamnskyddet. Det kan i och för sig verka rimligt att systemet bör vara detsamma bl.a. eftersom hamnanläggningen och hamnen i många avseenden måste behandlas lika. Det är dock inte alltid fallet att skyddsnivån i hamnen och hamnanläggningen bör följas åt. Som redan har beskrivits i detta avsnitt innebär skillnaden mellan hamnanläggningar och hamnar att beredskapen i normalfallet bör vara högre i hamnanläggningen än i hamnen, dvs. vid en viss skyddsnivå skall hamnanläggningen normalt vidta fler åtgärder och ha ett högre skydd än hamnen vid samma skyddsnivå. En annan skillnad är att sjöfartsskyddet syftar till att skydda såväl fartyg som hamnanläggningar, dvs. det område inom hamnen som ligger närmast vattnet, medan hamnskyddet är mer landbaserat och i princip inriktat på att skydda människor, infrastruktur och utrustning i hamnar och inte sjö- farten som sådan. I sjöfartsskyddet är det därför naturligt att Kustbevak- ningen medverkar bl.a. eftersom enligt 1 § förord- ningen (2005:742) med instruktion för har till uppgift att bedriva sjöövervakning i Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon samt på land i anslutning till dessa vatten. Hamnskyddet reglerar endast hamnförhållanden och har inte motsvarande nära koppling till sjöfarten, varför något direkt behov av medverkan inför beslut om skyddsnivå saknas. har emellertid för- utsättningar för att i förekommande fall tillhandahålla RPS erforderlig information inför beslut om skyddsnivå inom ramen för sitt sjööver- vakningsuppdrag att samordna civila behov av sjöövervakning och förmedla civil sjöinformation (10 § förordningen med instruktion för ). Hovrätten för Nedre anser, för att det inte skall råda något tvivel om beslutsordningen mellan myndigheterna vid brådskande fall, att polismyndighetens rätt att fatta beslut bör inskränkas i förhållande till beslutsrätt. Regeringen anser dock i likhet med vad som föreslås i promemorian att den lokala polismyndighetens möjlighet att fatta beslut inte skall vara inskränkt i förhållande till Rikspolis- styrelsens. Ett beslut av tar naturligtvis över ett beslut av en lokal polismyndighet, vilket också framgår av att ett beslut av en lokal polismyndighet skall underställas . Den lokala polismyndigheten bör dock ha samma möjligheter att fatta beslut om för- höjd skyddsnivå som har. Det kan t.ex. förekomma att information som bör leda till att skyddsnivån skall höjas först kommer till den lokala polismyndighetens kännedom. Den lokala polismyndig- heten bör då inte vara inskränkt i sin beslutsrätt på ett sätt som Rikspolis- styrelsen inte hade varit om samma information hade kommit Rikspolis- styrelsen till kännedom först. Hamnskyddsplanen skall innehålla en reglering av vilka åtgärder som skall vidtas på de olika skyddsnivåerna (se avsnitt 5.1.5). De åtgärder som skall vidtas av hamnen följer således direkt av hamnskyddsplanen. Det är dock omöjligt att i hamnskyddsplanen förutse alla hot, situationer m.m. som kan uppkomma och vilka specifika åtgärder som kan komma att krävas. Det måste därför finnas en möjlighet att besluta om ytterligare åtgärder utöver de som framgår av hamnskyddsplanen. Detta anser också hamnar. Det kan t.ex. vara frågan om ytterligare övervakning med kamera eller vakter, extra kontroll av gods eller personer, stängning av tillfarter, skyddande av information, avbrytande av hamnarbete och evakuering av personer. Motsvarande möjlighet finns inom sjöfarts- skyddet. I promemorian föreslås att möjligheten att besluta om ytterligare åtgärder skall finnas på samtliga skyddsnivåer. Det finns dock enligt regeringen inte någon anledning att införa en sådan möjlighet för den lägsta skyddsnivån. Vid den lägsta skyddsnivån, som alltid skall gälla, föreligger normalt inte några hot. Det är tillräckligt att möjligheten till ytterligare åtgärder finns vid förhöjda skyddsnivåer, dvs. nivå 2 och 3, vilket också hamnar förordar. Detta skulle också begränsa de ekonomiska effekterna för hamnarna och delvis tillmötesgå Kommuner och Landstings synpunkter. Ett sådant beslut om ytterligare åtgärder bör fattas av samma myndighet som har fattat beslut om för- ändrad skyddsnivå. Regeringen föreslår således att en reglering om möjlighet att besluta om ytterligare åtgärder på nivåerna 2 och 3 införs i lagen. Det finns naturligtvis inte något som hindrar att ett hamnskyddsorgan själv bestämmer sig för att vidta antingen åtgärder som i hamnskydds- planen är föreskrivna att vidtas vid en högre skyddsnivå eller åtgärder som inte ingår i hamnskyddsplanen. Det är då fråga om samma typ av åtgärder som kan vidtas av den myndighet som får besluta om förändrad skyddsnivå och som har exemplifierats ovan i detta avsnitt. Ett förtyd- ligande om detta föreslås införas i lagen. Bör det anges i lagen vilka myndigheter som skall fatta beslut? anser att de myndigheter som skall fatta beslut om skyddsnivåerna inte bör pekas ut i lagen, utan i stället regleras i förord- ning. Det är riktigt att lagform inte krävs för denna reglering. Regeringen har också i vissa avseenden i denna proposition frångått promemorians förslag att peka ut myndigheter i lag och i stället föreslagit att en regle- ring kan ske i förordning, se t.ex. avsnitt 5.1.5 och 5.1.10. När det gäller beslut om förändrad skyddsnivå är detta enligt regeringen emellertid av sådan allvarlig karaktär att det är rimligt att det framgår redan av lagen vilka myndigheter som har möjlighet att fatta sådana beslut. Föreskrifter samt hur beslut om förhöjd skyddsnivå skall meddelas Det bör slutligen finnas en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyddsnivåer. bestämmelse om detta föreslås således införas. Beträffande tingsrätts synpunkter om hur ett beslut om förhöjd skyddsnivå skall meddelas hänvisas till författningskommentaren. Regeringens förslag: Hamninnehavaren skall göra en hamnskydds- utredning för hamnen. I vissa fall skall endast en begränsad hamn- skyddsutredning kunna göras. Hamnskyddsorganet skall göra en hamnskyddsplan för hamnen. Hamnskyddsorganet skall samråda med kommuner och länsstyrelser vid utarbetandet av hamnskyddsplanerna. och hamnskyddsplanen skall godkännas av den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela ytterligare föreskrifter om hamnskyddsutredningar och hamn- skyddsplaner. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med rege- ringens. Promemorian innehåller inte något uttryckligt förslag om att det skall vara möjligt att genomföra en begränsad hamnskyddsutredning. I promemorian utpekas i den föreslagna lagen om hamn- skydd som den myndighet som skall godkänna hamnskyddsutredningen och hamnskyddsplanen. I promemorian anges också att hamnskydds- planen skall innehålla föreskrifter om vissa förhållanden. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. Sjöfolk anser att bör vara den myndighet som skall godkänna hamnskyddsutredningar och hamnskyddsplaner. anser att det bör finnas en möjlighet för verket att besluta hamnens gränser utan att hamnen i en hamnskyddsutredning konstaterat att hamnens och en hamnanläggnings gränser sammanfaller, i de fall detta är uppenbart. anser att hamninnehavaren bör ha skyldig- het att samråda med polisen vid utförandet av hamnskyddsutredningen. vid ifrågasätter hamnskydds- organets rätt att utfärda föreskrifter i hamnskyddsplanen. Åklagar- myndigheten ifrågasätter om inte en hamnskyddsutredning eller en hamnskyddsplan behöver innehålla en konsekvensbeskrivning för det fall krig utbryter och en hamn blir utsatt för ett militärt angrepp. och anser att regelverket skall tillförsäkra besättningen möjligheten att komma i land samt besökare, anhöriga, kyrkans företrädare, fack och andra serviceorgan möjligheten att komma ombord. Också pekar på vikten av att sjöfolk bereds möjligheter till landvistelser under hamn- uppehåll. Sjöfolk saknar ett samband mellan skydd och sjö- mannens sociala liv i förslaget. Även betonar att rörligheten för den enskilde sjömannen är viktig. anser att det är bra att hamnar med bara en hamnanläggning bara behöver göra den del av hamnskyddsutredningen som har med gränsdragning att göra. och önskar ett klargörande av dels vilka åtgärder som krävs för de hamnar som har endast en hamn- anläggning inom sitt område, dels vilka kriterier som gäller vid gräns- dragningen och dels vilka hot som hamnen skall skyddas mot. transporträtt vid anser att gränsdragningen måste ske endast med betraktande av syftet med hamn- skyddet och inte på grundval av andra befintliga planer. anser att det behöver utvecklas ytterligare var gränsen för en hamn går. framför att det är viktigt att arbetsmiljö- frågorna beaktas i arbetet med hamnskyddsutredningen och hamn- skyddsplanen. Hovrätten för Nedre frågar varför det inte är självklart att en hamnanläggnings skyddsplan kan lämnas ut ens till den som skall upprätta en hamnskyddsplan. utgår från att de föreslagna sekretessreglerna kan tolkas så att de personer som skall upp- rätta en hamnskyddsplan kan få tillgång till hamnanläggningens skydds- plan. Även påtalar fördelarna med att samverkande aktörer kan ta del av information i hamnanläggningars skyddsplaner respektive hamnskyddsplaner. anser att Sjöfarts- verkets föreslagna roll som ansvarig för godkännande av hamnskydds- utredning och hamnskyddsplan bör studeras vidare så att kommunens ansvar inte inskränks eller motstridigheter uppstår med lagstiftning som kommunen ansvarar för. Kommuner och Landsting anser att lagen inte är tillräckligt tydlig när det gäller det samrådsförfarande som skall ske och när det gäller vad målsättningen med detta samråd skall vara. anser att tillsynsmyndigheten bör vara råd- givare vid upprättandet av hamnskyddsplanerna. Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 6 i direktivet skall en hamnskyddsutredning göras för hamnar som täcks av direktivet. En hamnskyddsutredning syftar bl.a. till att identifiera den egendom och infrastruktur som det är viktigt att skydda, identifiera tänkbara hot och sannolikheten för att de uppstår samt identifiera svaga punkter inom verksamheten. skall också bl.a. identifiera tänkbara hot mot tillgångar och infrastruktur. Resultatet skall sedan ligga till grund för hamnskyddsplanen i vilken behövliga åtgärder skall fastställas. I avsnitt 5.1.3 har redogjorts för att hamninnehavaren är det organ som i är den person som normalt har kunskaper om hamnverksam- heten och hamnens egenskaper och att denne bl.a. därför skall vara hamnskyddsmyndighet/hamnskyddsorgan enligt direktivet. Det är därför enligt regeringen också lämpligt att denne hamninnehavare bör göra hamnskyddsutredningen. Denne kan naturligtvis ta stöd av andra, t.ex. säkerhetsföretag och konsulter verksamma inom området, i arbetet med hamnskyddsutredningen. Regeringen föreslår således att hamninne- havaren skall utföra hamnskyddsutredningen. anser att hamninnehavaren bör ha skyldighet att samråda med polisen vid utförandet av hamnskyddsutredningen. Detta är enligt regeringen inte nödvändigt. Visserligen kan polisen vara berörd av bedömningen av vissa frågor som skall ingå i hamnskyddsutredningen, t.ex. vid identifiering och analys av hotbilder, men i dessa fall ligger det i hamninnehavarens eget intresse, för att minska risken för att hamn- skyddsutredningen inte godkänns, att samråda med relevanta myndig- heter däribland polisen eller andra organ eller företag som kan bidra till utredningen på ett adekvat sätt. Hur de olika hamnskyddsutred- ningarna kommer att genomföras kommer vidare att variera stort. Det finns därför en risk för att en samrådsskyldighet i fasen med hamn- skyddsutredningen i vissa fall inte skulle fylla någon funktion, alternativt endast fördröja arbetet. Ett samråd med polisen är säkert ofta naturligt och behövligt, men bör inte utgöra ett formellt krav. Vad hamnskyddsutredningen skall innehålla framgår framför allt av bilaga I till direktivet. Dessa minimikrav genomförs lämpligen i förord- ning eller myndighets föreskrifter. Det kan förutses att det är i första hand som är den myndighet som är aktuell att meddela föreskrifter i frågan. Regeringen föreslår därför att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om hamnskyddsutredningar. Avgörande för om direktivet över huvud taget skall tillämpas är det fast- ställande av hamngränserna som enligt bilaga I skall ingå i hamnskydds- utredningen. Såsom beskrivits i avsnitt 5.1.2 är detta moment avgörande framför allt för de hamnar som omfattar endast en hamnanläggning. Hamninnehavare för sådana hamnar bör som ett första steg i hamn- skyddsutredningsarbetet enbart lämna förslag till gränsdragning. För det fall gränserna fastställs som sammanfallande med hamnanläggningens och detta godkänns av ansvarig myndighet (se nedan) skall hamninne- havaren inte behöva gå vidare och göra en fullständig hamnskyddsutred- ning eftersom lagen då inte skall tillämpas på hamnen. Skulle den god- kännande myndigheten finna att gränsdragningen inte är riktig får en komplett hamnskyddsutredning genomföras.