prop · GT0345 · 2006-03-02 00:00:00 — Någon särskild bestämmelse om att ansvarar för samordning av insamling och spridning av relevanta eller väsentliga uppgifter samt pla- nering och samordning av tillsynen behövs därför inte. I likhet med vad som föreskrivs i försäkringsrörelselagen (1982:713) (19 kap. 1 § andra stycket) bör det emellertid framgå av lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat att i sin tillsynsverksamhet skall samarbeta med motsvarande utländska tillsynsmyndigheter, dvs. behöriga myndigheter, i den utsträckning som följer av konglo- meratdirektivet. Konglomeratdirektivet förutsätter att det är möjligt för de relevanta behöriga myndigheterna att komma överens i en rad frågor. De överenskommelser som träffas är sådana internationella överenskommel- ser som avses i 10 kap. 1 § regeringsformen. kommer att behöva ingå vissa sådana överenskommelser (se 6 kap. 2 § i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat). Det är emellertid inte möjligt att förutse exakt när dessa överenskommelser kommer att behöva ingås eller vad de kommer att innehålla. För att i de fall då överenskommelsen följer av konglomeratdirektivet inte skall behöva begära bemyndiganden beträffande vissa delar av ett avtal eller beträffande särskilda avtal, föreslogs i promemorian att det i lagen skulle tas in en bestämmelse enligt vilken inspektionen får ingå sådana överenskommelser som följer av konglomeratdirektivet. Som exempel på en överenskommelse som omfattades av bestämmelsen nämndes den överenskommelse om sam- ordningsåtgärder som behandlas i artikel 11.1 i konglomeratdirektivet. Det är dock mindre lämpligt att för varje enskilt avtal skall behöva begära regeringens bemyndigande för att få ingå avtalet. Vi menar dock att frågan inte bör regleras i lag utan i en förordning eller ett särskilt regeringsbeslut. Förutom en allmän skyldighet att samarbeta innehåller konglomerat- direktivet tämligen detaljerade regler om informationsutbyte mellan sam- ordnaren och övriga berörda tillsynsmyndigheter (artikel 12). Dessutom innehåller det bestämmelser om informationsutbyte med centralbanker. För att fullgöra sina skyldigheter enligt konglomeratdirektivet måste ha möjlighet att inhämta den information som behövs från andra tillsynsmyndigheter inom EES och lämna ut sådan information till dessa myndigheter. Inspektionen måste även ha möjlighet att utbyta information med centralbanker när det är nödvändigt. Beträffande möjlighet att lämna ut uppgifter till utländska tillsynsmyndigheter och centralbanker kan det konstateras att den informationsskyldighet som följer av EG-direktivens regler till stor del avser sådana uppgifter som är sekretessbelagda enligt 8 kap. 5 § första stycket sekretesslagen. En svensk myndighets möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter till en utländsk myndighet regleras i 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen. Sekretessbelagda uppgifter får enligt bestämmelsen inte lämnas ut till utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation i annat fall än om utlämnandet sker i enlighet med föreskrift därom i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller mellanfolkliga organisationen. När det gäller möjligheter att inhämta information och bibehålla eventuell sekretess gäller följande. För uppgifter av förtro- lig karaktär som inspektionen har fått från en utländsk myndighet gäller sekretess om uppgifterna har tagits emot enligt avtal härom med främ- mande stat eller mellanfolklig organisation, i den mån godkänt avtalet (8 kap. 5 § fjärde stycket första meningen sekretesslagen). I begreppet avtal anses ingå rättsakter som gäller till följd av medlemskap i , dvs. anslutningsfördragen och förordningar och direktiv som utfärdas av EU:s institutioner (prop. 2004/05:142 s. 50). Som anför följer det alltså av den nämnda bestämmelsen i sekretesslagen att sekretess enligt konglomeratdirektivet gäller för information som tagits emot i enlighet med direktivet och som inte får lämnas ut enligt direktivet. De eventuella överenskommelser om informationsutbyte som inspektionen ingår med anledning av direktivet, behöver alltså inte tas in i sekretessförordningen för att inspektionen skall kunna upprätthålla tillräcklig sekretess för sådan information som avses i direktivet. Bestämmelsen i 8 kap. 5 § fjärde stycket andra meningen sekretesslagen behandlar sekretess som följer av ett avtal som inte godkänts av . Det kan t.ex. gälla sekretess för uppgifter som lämnas utan stöd i något direktiv eller sekretess som är mer långtgående än i ett direktiv. Det kan också vara fråga om sekretess för uppgifter som följer av en internationell överenskommelse som ingåtts med tredje land. I dessa fall gäller sekretessen bara om det framgår av ett avtal som tagits in i sekretessförordningen (1980:657). I tidigare lagstiftningsärenden har det bedömts att svensk rätt medger det informationsutbyte som olika EG-direktiv föreskriver (se exempelvis prop. 1992/93:89 Ändrad lagstiftning för banker och andra kreditinstitut med anledning av m.m. s. 135 f, prop. 1994/95:50 Nya kapitaltäckningsregler m.m. s. 134 f och 273 f, prop. 1994/95:184 Genomförande av EG:s tredje skade- resp. livförsäkringsdirektiv s. 230 f, prop. 1995/96:173 Förstärkt tillsyn över finansiella företag s. 93 ff, prop. 1999/2000:94 Moderniserade kapitaltäckningsregler m.m. s. 56 ff och prop. 2004/05:142 Marknadsmissbruk s. 50). Mot denna bakgrund anser vi att det informationsutbyte som konglomeratdirektivet föreskriver i och för sig kan komma till stånd inom ramen för gällande rätt. Vi anser dock att det är lämpligt att Finans- inspektionens skyldigheter gentemot andra utländska behöriga myndigheter enligt direktivet fastslås i lag. Vi föreslår därför att det i lag skall anges att skall utbyta information med utländs- ka behöriga myndigheter i den utsträckning som följer av konglomerat- direktivet. Någon motsvarande bestämmelse föreslår vi emellertid inte beträffande utlämnande av information till centralbanker. När fråga uppkommer om att lämna ut information till centralbankerna torde det i stället möjliggöras av det utrymme för utlämnande efter skadebedömning Prop. 2005/06:45 som finns (8 kap. 5 § första stycket 1 sekretesslagen) och i annat fall på grund av att det är uppenbart att intresset av att lämna ut informationen har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda (1 kap. 3 § och 14 kap. 3 § sekretesslagen). Sammanfattningsvis har nödvändiga möjligheter att lämna ut sekretessbelagd information till behöriga myndigheter och centralbanker i andra medlemsstater och att ta emot information med bibehållen sekretess (se även avsnitt 14.3). Informationsutbyte mellan företag i ett finansiellt Regeringens förslag: Företag som ingår i ett finansiellt konglomerat skall till det företag som ansvarar för rapporteringen lämna de uppgifter som behövs för att utföra denna rapportering. Ett företag som ingår i ett finansiellt konglomerat skall vara skyldigt att till lämna de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen begär för tillsynen över det finansiellt konglomeratet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Konglomeratdirektivets innehåll: Av artikel 14.1 följer att medlems- staterna skall säkerställa att det inte finns några rättsliga hinder inom deras jurisdiktion för att de fysiska och juridiska personer, vare sig de är reglerade enheter eller inte, som omfattas av extra tillsyn inbördes utby- ter uppgifter som kan vara relevanta för den extra tillsynen över finansi- Av artikel 14.2 följer vidare att medlemsstaterna skall föreskriva att deras behöriga myndigheter med ansvar för att utöva extra tillsyn skall få tillgång till alla uppgifter som kan vara relevanta för den extra tillsynen, genom att direkt eller indirekt vända sig till företagen i ett finansiellt konglomerat, vare sig dessa är reglerade enheter eller inte. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser som motsvarar artikel 14.1 i konglomeratdirektivet finns dels för finansiella företagsgrupper i artikel 56.1 i kreditinstitutsdirektivet (2000/12/EG), dels för försäkrings- grupper i artikel 5.2 i försäkringsgruppsdirektivet (98/78/EG). melserna är införda i 7 kap. 7 § lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag respek- tive 7 a kap. 9 § försäkringsrörelselagen. Av bestämmelsen i försäkringsrörelselagen framgår att de företag som ingår i försäkringsgruppen och vissa övriga företag skall till ett försäk- ringsföretag lämna de uppgifter som behövs för att upprätta en gruppba- Bestämmelsen i kapitaltäckningslagen har en liknande Även ett företag som ingår i ett finansiellt konglomerat bör vara skyldigt att lämna de uppgifter som behövs till det företag som ansvarar för konglomeratets rapportering till samordnaren. Detta bör gälla även i förhållande till ett utländskt företag som är rapporteringsskyldigt till en utländsk tillsynsmyndighet enligt konglomeratdirektivet. av denna innebörd bör tas in i lagen om särskild tillsyn över finansiella Prop. 2005/06:45 konglomerat. En bestämmelse som delvis motsvarar konglomeratdirektivets artikel 14.2 finns i artikel 6.1 i försäkringsgruppsdirektivet. Av den korrespon- derande bestämmelsen i 19 kap. 4 § försäkringsrörelselagen framgår att om skyldigheten enligt 7 a kap. 9 § att lämna information till ett försäk- ringsbolag som skall upprätta en gruppbaserad redovisning inte fullgörs, får förelägga den som skall lämna informationen att fullgöra sin uppgiftsskyldighet direkt till . Om ett företag som omfattas av 7 a kap. 9 § försäkringsrörelselagen ingår i samma koncern som försäkringsbolaget, får kontrol- lera uppgifterna på plats hos företaget. bör kunna vända sig direkt även till ett icke-regle- rat företag, dvs. ett företag som inte står under tillsyn, för att få den in- formation som behövs för den särskilda tillsynen över ett finansiellt kon- glomerat. Det bör därför i den nya lagen tas in en bestämmelse om att ett företag som ingår i ett finansiellt konglomerat skall lämna Finansinspek- tionen de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen begär för tillsynen över det finansiella konglomeratet. Om företaget inte lämnar upplysningarna till , bör inspektionen kunna förelägga företaget vid vite att göra det. Regeringens förslag: skall, efter begäran från en behörig myndighet i ett annat land inom EES, inom ramen för sin befogenhet lämna eller kontrollera information som behövs för att den utländska myndigheten skall kunna utöva sin tillsyn. Den utländska myndigheten får närvara vid en kontroll som görs av inspektionen. Promemorians förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. Promemorian innehöll en möjlighet för inspektionen att tillåta att den utländska myndigheten själv utför kontrollen. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Konglomeratdirektivets innehåll: Av artikel 15 i konglomeratdirek- tivet framgår att om de behöriga myndigheterna i en medlemsstat i ett särskilt fall önskar kontrollera uppgifter om en reglerad eller icke-regle- rad enhet som ingår i ett finansiellt konglomerat men som är hemmahö- rande i en annan medlemsstat, skall de begära att de behöriga myndig- heterna i denna medlemsstat låter utföra kontrollen. Den myndighet som tar emot en sådan begäran skall inom ramen för sin behörighet tillgodose begäran antingen genom att själv utföra kontrollen, genom att låta en revisor eller en expert utföra den eller genom att låta den begärande myndigheten själv utföra den. Den behöriga myndighet som framställt begäran får, om den så önskar, delta i kontrollen, om den själv inte utför den. Skälen för regeringens förslag: Regler motsvarande dem i artikel 15 kreditinstitutsdirektivet (2000/12/EG) och för försäkringsgrupper i artikel 6.3 i försäkringsgruppsdirektivet (98/78/EG). I svensk rätt återfinns dessa Prop. 2005/06:45 bestämmelser i 7 kap. 4 § kapitaltäckningslagen respektive 19 kap. 4 § andra och tredje styckena försäkringsrörelselagen. Trots att direktivens regler inte skiljer sig åt har de gällande svenska bestämmelserna inte getts samma utformning. Bestämmelsen i kapitaltäckningslagen medger att , inom ramen för sin befogenhet, efter begäran från behörig myndighet i ett annat land inom EES, lämnar eller kontrollerar information som be- hövs för att den utländska myndigheten skall kunna utöva sin tillsyn eller också tillåter att denna myndighet själv utför kontrollen. Bestämmelsen i försäkringsrörelselagen har delvis samma lydelse. Enligt den bestämmelsen är det dock alltid som skall genomföra en kontroll på plats. Det är alltså inte möjligt att överlämna detta till en utländsk tillsynsmyndighet. Det framgår inte av förarbetena till bestämmelsen i försäkringsrörelselagen, som är den yngre av dem, varför den getts en annan, mer restriktiv utformning än sin motsvarighet i kapitaltäckningslagen (se prop. 1999/2000:99 s. 51). Till skillnad från promemorian anser vi att bestämmelsen i 19 kap. 4 § andra och tredje styckena försäkringsrörelselagen skall utgöra förebild för en bestämmelse i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat varigenom nämnda artikel genomförs. Som förutsätts i artikel 15 konglomeratdirektivet bör det alltså i svensk rätt införas en bestämmelse om att inom ramen för sin befogenhet, skall lämna och kontrollera sådan information som en behörig myndighet i ett annat EES-land begär och behöver för att kunna utöva sin tillsynsskyldighet på grundval av direktivet. Av en sådan be- stämmelse bör dessutom framgå att den utländska myndighet som till framställt begäran skall få delta i en kontroll som görs av inspektionen. Med stöd av denna bestämmelse får den utländska myndigheten t.ex. vara närvarande när kontrollerar informationen genom en inspektion på plats hos ett företag. I den situationen medverkar emellertid inte den utländska tillsynsmyndigheten i inspektionen, utan är endast observatör. Tystnadsplikt och uppgiftsskyldighet för befattnings- havare i försäkringsföretag och blandade finansiella Regeringens förslag: En styrelseledamot eller annan befattningshavare hos ett försäkringsföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag som vid fullgörandet av skyldigheter enligt lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat får kunskap om affärsförhållanden hos ett annat företag inom samma finansiella konglomerat, får inte obehörigen röja vad han eller hon fått veta och inte heller utnyttja kunskapen i strid med Ett försäkringsföretag och ett blandat finansiellt holdingföretag i ett finansiellt konglomerat skall dock vara skyldigt att lämna ut uppgifter om enskildas förhållanden till företaget, om det under en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål begärs av undersök- ningsledare, eller om det i ett ärende om internationell rättslig hjälp i brottmål på framställning av en annan stat eller en mellanfolklig domstol begärs av åklagare. Förutom i den nya lagen om särskild tillsyn över finansiella konglome- rat införs i lagen (1972:262) om understödsföreningar och försäkrings- rörelselagen (1982:713) bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter om det under en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål begärs av undersökningsledare eller om det i ett ärende om internationell rättslig hjälp i brottmål på framställning av en annan stat eller en mellanfolklig domstol begärs av åklagare. Bestämmelserna om uppgiftsskyldighet kombineras med bestämmelser om meddelandeförbud och om straff för den som bryter mot meddelan- deförbudet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Riksåklagaren och till- styrker förslagen. De övriga remissinstanserna har inga invändningar mot dem. Skälen för regeringens förslag Enligt bestämmelserna om tillsyn över finansiella konglomerat, skall ett reglerat företag eller ett blandat finansiellt holdingföretag rapportera konglomeratets finansiella ställning till tillsynsmyndigheten. Med anledning av detta skall dessa företag få viss finansiell information av övriga företag som ingår i konglomeratet. Det kan då röra sig om information från institut (kreditinstitut, värdepappersbolag och fondbolag), men också från företag som inte står under finansiell tillsyn, vare sig inom eller utanför . Det bör därför finnas sekretessbestämmelser som skyddar sådan information som mottas av det reglerade företaget eller holdingföretaget. För institut gäller redan sekretess för den beskrivna situationen enligt de särskilda rörelselagarna, 1 kap. 8 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse, 4 kap. 4 § lagen om utgivning av elektroniska pengar, 2 kap. 19 § lagen (2004:46) om inve- steringsfonder och 1 kap. 10 § lagen (2004:297) om bank- och finansie- ringsrörelse. Någon motsvarande bestämmelse om tystnadsplikt finns inte för uppgifter som ett försäkringsföretag eller blandat finansiellt holdingföretag tar emot från andra företag i ett finansiellt konglomerat. En bestämmelse om tystnadsplikt med avseende på dessa två typer av företag bör därför tas in i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. Av bestämmelsen bör framgå att en styrelseledamot eller annan befattningshavare hos ett försäkringsföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag som vid fullgörandet av skyldigheter enligt lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat får kunskap om affärsförhållanden hos ett annat företag inom samma finansiella konglomerat, inte obehörigen får röja vad han eller hon fått veta och inte heller utnyttja kunskapen i strid med det företagets intresse. Liknande bestämmelser om tystnadsplikt finns för uppgifter som er- hållits från andra företag i en finansiell företagsgrupp eller en försäk- ringsgrupp i 7 kap. 13 § kapitaltäckningslagen respektive 26 h § lagen (1972:262) om understödsföreningar och 7 a kap. 10 § försäkringsrörel- selagen (1982:713). Uppgiftsskyldighet för vissa företag som ingår i ett finansiellt konglomerat Tillämpningen av bestämmelserna om tystnadsplikt har varierat , i vart fall hos olika finansiella aktörer. Exempelvis har vissa bankföreträdare ansett sig vara förhindrade att lämna ut uppgifter om andra än de som är misstänkta, medan andra ansett sig oförhindrade att lämna motsvarande uppgifter, om uppgifterna har betydelse för förundersökningen. I regeringens proposition Reformerade regler för bank- och finansie- ringsrörelse (prop. 2002/03:139) uppmärksammades dessa frågor, samti- digt som regeringen konstaterade att den vacklande praxisen är otillfreds- ställande, bl.a. mot bakgrund av att uppgifter från olika typer av institut ofta är av stor betydelse för utredningar om brott i allmänhet och om ekonomisk brottslighet i synnerhet (se prop. s. 484 ff). En åklagare eller polis som ville inhämta uppgifter i anledning av en förundersökning skulle enligt regeringen inte vara beroende av t.ex. den enskilda bankens inställning till om uppgifterna skall lämnas ut eller inte. Regeringen konstaterade vidare att det av ett tilläggsprotokoll till EU:s konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål från finns utöver en allmän bestämmelse om att en ansökan inte får vägras på grund av banksekretess en bestämmelse om att en medlemsstat åtar sig att lämna ut uppgifter om de transaktioner som skett på ett visst specifikt bankkonto (se prop. s. 486). Mot bakgrund av den vacklande praxisen, men även med hänsyn till internationella åtaganden, föreslogs i nämnda proposition en bestämmelse som föreskrev att banker och kreditmarknadsföretag är skyldiga att lämna ut uppgifter om enskildas förhållanden till företaget om det under en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål begärs av undersökningsledare eller om det i ett ärende om internationell rättslig hjälp i brottmål på framställning av en annan stat eller en mellanfolklig domstol begärs av åklagare (se 1 kap. 10 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). Regeringen konstaterade emellertid att behovet för de brottsutredande myndigheterna att erhålla uppgifter under en förundersökning eller i ett ärende om internationell rättslig hjälp i brottmål, framför allt vid utred- ning av ekonomisk brottslighet, inte bara gällde de uppgifter som finns hos en bank eller ett kreditmarknadsföretag. De senaste årens utveckling på de finansiella marknaderna hade inneburit att nya kategorier av finan- siella tjänster hade skapats som skillnaderna mellan de olika formerna av finansiella aktörer hade minskat. Uppgifter som fanns hos ett annat finansiellt företag än en bank eller ett kreditmarknadsföretag kunde självklart vara av lika stort värde för de brottsutredande myndig- heterna som om uppgifterna hade funnits hos något av de sistnämnda företagen. Det noterades vidare att i förklaranderapporten till det ovan nämna tilläggsprotokollet är medlemsstaterna överens om att uttrycket banksekretess skall tolkas i vid mening med beaktande av den gemenskapslagstiftning som är tillämplig på den finansiella sektorn. ligt den bedömning som regeringen gjorde borde därför bestämmelserna om uppgiftsskyldighet föras in i samtliga de lagar i vilka det fanns bestämmelser om sekretess eller tystnadsplikt för den finansiella verk- samheten. Bestämmelser motsvarande den i lagen om bank- och finan- sieringsrörelse föreslogs därför i bl.a. 4 kap. 5 § lagen (2002:149) om utgivning av elektroniska pengar och 1 kap. 8 a § lagen om värde- pappersrörelse. I 7 kap. 13 a § kapitaltäckningslagen infördes en liknande uppgiftsskyldighet för bl.a. holdingföretag med finansiell verksamhet som tar emot uppgifter från institut som ingår i samma finansiella företagsgrupp. 2002/03:150 har en motsvarande bestäm- melse om uppgiftsskyldighet för fondbolag införts (2 kap. 20 § lagen om investeringsfonder). De nya bestämmelserna om uppgiftsskyldighet har medfört följdändringar i 5 kap. 10 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Både i en finansiell företagsgrupp enligt kapitaltäckningslagen och i ett finansiellt konglomerat ingår det kreditinstitut eller värdepappersföretag. I ett finansiellt konglomerat ingår även bl.a. försäkringsföretag. I det föregående föreslås en bestämmelse i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat om att de uppgifter som företag i ett finansiellt konglomerat lämnar skall vara föremål för tystnadsplikt hos ett blandat finansiellt holdingföretag eller försäkringsföretag som mottar uppgifter. De skäl som regeringen anförde i prop. 2002/03:139 om att det inte bör råda några tvivel om när uppgifter kan lämnas under en förundersökning eller i anledning av ett ärende om internationell rättslig hjälp i brottmål gör sig gällande för ett försäkringsföretag eller blandat finansiellt hol- dingföretag som ingår i ett finansiellt konglomerat. En uppgiftsskyldighet om enskildas förhållanden till företagen bör därför införas för dessa företag i den nya lagen. Om det inte införs en bestämmelse om uppgiftsskyldighet, som det finns en sådan bestämmelse för många andra aktörer på den finansiella marknaden, skulle det skapa tvek- samhet vad som gäller. Det skulle i värsta fall kunna leda till att bestäm- melsen om tystnadsplikt ges olika innebörd beroende på från vilket företag ett utlämnade av uppgifter begärs. Den nya bestämmelsen om uppgiftsskyldighet medför följdändringar i 5 kap. 10 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater (), och tilläggs- protokollet till konventionen trädde i kraft för . Tilläggsprotokollet innehåller bl.a. bestämmelser om information och övervakning av bankkonton i samband med en brottsut- redning.