prop · GT0398 · 2006-02-23 00:00:00 — Regeringens proposition 2005/06:98 Förstärkt skydd för franchisetagare Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionen innehåller förslag som syftar till att stärka en blivande franchisetagares ställning i de förhandlingar och diskussioner som före- går undertecknandet av ett franchiseavtal. I propositionen lämnas förslag till en lag om franchisegivares informa- tionsskyldighet. Enligt lagen skall en franchisegivare innan ett franchiseavtal ingås lämna franchisetagaren information om avtalets innebörd och övriga förhållanden som behövs med hänsyn till omstän- digheterna. Informationen skall innefatta bl.a. en beskrivning av den tänkta franchiseverksamheten, de ekonomiska villkoren för denna, vill- koren för uppsägning av franchiseavtalet och upplysningar om hur en tvist med anledning av avtalet skall prövas. Om en franchisegivare ingår ett franchiseavtal utan att ha uppfyllt sin informationsskyldighet, skall vid vite kunna ålägga franchisegivaren att lämna information i enlighet med vad som sägs i lagen. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut.................................................................. Förslag till lag om franchisegivares informations- 2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om Ärendet och dess beredning............................................................... Allmänt om franchising ...................................................... behandling av frågan om franchising ................. Överväganden och förslag............................................................... Behövs det särskild lagstiftning om franchising? Uppsägning av franchiseavtal......................... Förhandlingsrätt för arbetstagare.................... Hur bör regleringen utformas?........................ En legaldefinition av franchising.................... Sekretessförbindelser och bekräftelser av 7.1Förslaget till lag om franchisegivares 7.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:417) om Bilaga 1 Model Franchise Disclosure om informationsplikt vid franchising .......................................... Sammanfattning av promemorian Upplyst franchising (Ds 2004:55).......................................................................... Bilaga 3 Promemorians lagförslag....................................................... Förteckning över remissinstanser.......................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde .... 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1.lag om franchisegivares informationsskyldighet, 2.lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om franchisegivares informations- skyldighet Härigenom föreskrivs följande. 1 § I denna lag finns bestämmelser om franchisegivares skyldighet att innan ett franchiseavtal ingås ge franchisetagaren viss information. 2 § Med franchiseavtal avses i denna lag ett avtal varigenom en närings- idkare (franchisegivaren) kommer överens med någon annan (franchise- tagaren) om att denne mot ersättning till franchisegivaren skall använda franchisegivarens särskilda affärsidé om marknadsföring och försäljning av varor eller tjänster. Som ytterligare förutsättningar för att ett avtal skall anses vara ett franchiseavtal enligt denna lag gäller att franchiseta- garen enligt avtalet skall använda franchisegivarens näringskännetecken eller andra immateriella rättigheter samt medverka vid återkommande kontroller av att avtalet följs. 3 § innan ett franchiseavtal ingås skall en franchisegivare skrift- ligen ge franchisetagaren den information om avtalets innebörd och övriga förhållanden som behövs med hänsyn till omständigheterna. Informationen skall vara klar och begriplig. Den skall minst innehålla 1. en beskrivning av den franchiseverksamhet som franchisetagaren skall bedriva, 2.uppgift om andra franchisetagare som franchisegivaren har träffat avtal med inom samma franchisesystem och omfattningen av deras verk- samhet, 3.uppgift om den ersättning som franchisetagaren skall betala till franchisegivaren och övriga ekonomiska villkor för franchiseverksam- heten, 4.uppgift om immateriella rättigheter som skall upplåtas till fran- chisetagaren, 5.uppgift om de varor eller tjänster som franchisetagaren är skyldig att köpa eller hyra, 6.uppgift om konkurrensförbud som skall gälla under eller som franchiseavtalet gäller, 7.uppgift om avtalstiden, villkoren för förändring, förlängning och uppsägning av franchiseavtalet samt de ekonomiska konsekvenserna av en uppsägning, och 8. uppgift om hur en tvist med anledning av avtalet skall prövas och vad som skall gälla i fråga om kostnadsansvar för en sådan tvist. Vad som sägs i första stycket gäller också när ett befintligt franchise- avtal, med franchisegivarens tillåtelse, skall överlåtas till en ny franchise- tagare. Underlåtenhet att lämna information 4 § En franchisegivare som har ingått ett franchiseavtal utan att ha upp- fyllt sin skyldighet enligt 3 § får åläggas att, i fråga om det avtalet och framtida franchiseavtal, lämna information i enlighet med vad som sägs i den paragrafen. Ett sådant åläggande kan riktas också mot någon som är anställd hos franchisegivaren eller som handlar på dennes vägnar. 5 § Talan om åläggande enligt 4 § väcks vid . En sådan talan får väckas av 1.en franchisetagare i ett sådant avtal som avses i 4 §, 2.en sammanslutning av näringsidkare, eller 3.en annan sammanslutning som har ett befogat intresse av att företrä- da näringsidkare. Den som har talerätt enligt andra stycket har rätt att delta i rättegången som intervenient enligt 14 kap. . I mål om åläggande enligt 4 § gäller i övrigt de bestämmelser i mark- nadsföringslagen (1995:450) som reglerar förfarandet och fördelningen av rättegångskostnader i mål om åläggande att lämna information enligt 15 § den lagen. Bestämmelserna i 21, 3437 och 52 §§ om Konsument- ombudsmannen skall dock inte tillämpas. 6 § Ett åläggande enligt 4 § skall förenas med vite, om det inte av sär- skilda skäl är obehövligt. Talan om utdömande av vite väcks vid en tingsrätt som är behörig enligt 10 kap. . En sådan talan får alltid väckas vid . Talan får väckas av den som har begärt vitesföreläggandet. Denna lag träder i kraft . 2.2Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.1 skall ha följande lydelse. 1 §2 handlägger mål och ärenden enligt 1.konkurrenslagen (1993:20), 2.marknadsföringslagen (1995:450), 3.lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, 4.lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare, 5.lagen (1994:615) om ingripande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling, 6.lagen (2000:1175) om talerätt för vissa utländska konsumentmyn- digheter och konsumentorganisationer, 7.försäkringsavtalslagen (2005:104), 8. lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m. Bestämmelserna i 14, 15 och 1622 §§ tillämpas inte i mål eller ärenden enligt konkurrenslagen, marknadsföringslagen, försäk- ringsavtalslagen eller lagen om insyn i vissa finansiella förbindel- ser m.m. I mål enligt marknads- föringslagen eller försäkringsav- talslagen tillämpas inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. 8.lagen (2005:590) om insyn i vissa finansiella förbindelser m.m., 9.lagen (2006:000) om fran- chisegivares informationsskyldig- het. Bestämmelserna i 1422 §§ tillämpas inte i mål eller ärenden enligt konkurrenslagen, marknads- föringslagen, försäkringsavtalsla- gen, lagen om insyn i vissa finan- siella förbindelser m.m. eller lagen om franchisegivares informations- skyldighet. I mål enligt marknads- föringslagen, försäkringsavtalsla- gen eller lagen om franchisegiva- res informationsskyldighet tilläm- pas inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. Denna lag träder i kraft . 1Lagen omtryckt 1984:294. 2Senaste lydelse 2005:594. Ärendet och dess beredning antog Unidroit (Institut international pour lunification du droit privé) ett internationellt av privat- rätten en modellag för nationell lagstiftning om informationsplikt vid franchising. Modellagen, i svensk och engelsk översättning, finns i bila- ga 1. Syftet med modellagen är att förse de medlemsstater som överväger att införa lagstiftning på franchiseområdet med en förebild som kan tjäna som vägledning och inspiration vid detta arbete. Mot bakgrund av arbetet i Unidroit gav en sakkunnig person i uppdrag att utreda i vilken utsträckning en lag av det slag som tagits fram inom Unidroit borde införas i och hur den i så fall närmare borde vara utformad. I uppdraget ingick även att bedöma behovet av ytterligare åtgärder för att stärka franchisetagarnas ställning. Uppdraget redovisades i departementspromemorian Upplyst franchising (Ds 2004:55). En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 2. Promemorians lagförslag finns i bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan- serna finns i bilaga 4. En remissammanställning finns tillgänglig i lag- stiftningsärendet (Ju 2004/11800/L1). I denna proposition behandlas förslagen i promemorian. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. I förhållande till lagrådsremissens förslag har vissa ändringar av redaktionell karaktär gjorts. Det finns inte någon otvetydig definition av begreppet franchising. Franchising brukar dock beskrivas som en form av samverkan mellan två näringsidkare, franchisegivaren och franchisetagaren, där franchisegiva- ren upplåter åt en eller flera franchisetagare rätten att mot ersättning sälja varor eller tjänster under ett visst namn eller ett visst kännetecken som tillhandahålls av franchisegivaren. Franchising utmärks av ett gemensamt uppträdande utåt från franchisegivarens och franchisetagarens sida. Franchisetagarens verksamhet bedrivs dock i eget namn och för egen räk- ning. Villkoren för verksamheten regleras vanligen genom ett standard- avtal mellan parterna. Ett utmärkande drag för franchising i förhållande till andra samarbets- former, t.ex. filialverksamhet och verksamhet i frivilligkedjor, är att parterna i ett franchiseförhållande är fristående från varandra. parten är såväl juridiskt som ekonomiskt ansvarig endast för det egna Franchising som samverkansform mellan olika företag har kunnat härledas så långt tillbaka som till medeltiden. Franchising i dess moderna former uppstod dock betydligt senare i . började franchisingen sprida sig i . I startade franchising på allvar i har franchising vuxit markant i I promemorian redogörs för en undersökning som redovisats av I undersökningen görs den uppskattningen att det finns omkring 300 franchisesystem i och att franchising som företagsform förekommer i ett flertal branscher även om franchising är vanligast inom detaljhandeln. företagen har enligt redovisningen uppskattningsvis 9 600 enheter och ca 97 000 anställda. Av de 9 600 enheterna är ca 6 200 enheter s.k. fran- chiseenheter medan resterande 3 400 är egna enheter som ägs och drivs av franchisegivaren själv. Av de 97 000 anställda är drygt 55 000 an- ställda i sådana egna enheter. Lågt räknat omsätter de svenska franchise- företagen ca (exklusive mervärdesskatt). Från dem som förespråkar franchising framför andra samarbetsformer nämns ofta att såväl franchisegivare som franchisetagare kan dra ömse- sidiga fördelar av samarbetet. Genom franchising erbjuds franchisegivare möjlighet att snabbt expandera sin verksamhet och därmed uppnå ökad marknadstäckning utan att själv satsa medel. Att expandera på detta sätt medför visserligen att vinsten måste delas mellan aktörerna, men sam- tidigt är förhoppningen att vinsten genom den ökade marknadstäck- ningen blir högre än vad franchisegivaren skulle kunna uppnå på egen hand utan franchiseenheterna. På detta sätt sprids varumärket till en större kundkrets och varor och tjänster kan, p.g.a. en ökad volymhan- tering, upphandlas till lägre priser och bättre villkor. kostnaderna för och utvecklingen av administrationen av flera. Ur ett franchisetagarperspektiv brukar som positiva inslag nämnas framför allt det lägre risktagande det innebär för en franchisetagare att starta en verksamhet med ett redan upparbetat och i de flesta fall fram- Även den fortlöpande utbildning och det stöd som en franchisegivare bistår franchisetagaren med uppfattas som en säkerhet för franchisetagarens möjlighet att nå framgång med sin Ett fruktsamt samarbete mellan franchisegivare och fran- chisetagare kan således gynna båda parter, i synnerhet . kan konstateras att en franchisetagare ofta intar en under- lägsen ställning i förhållande till franchisegivaren. dessutom ensidigt utformade av franchisegivaren. är kritiska till franchising hävdar att det beroendeförhållande som uppstår vid franchising kan liknas vid det som förekommer vid anställnings-, arrende- eller hyresförhållanden. I finns det inte någon lagstiftning som direkt tar sikte på franchi- Det finns visserligen allmänt utformade lagbestämmelser på olika områden som kan bli tillämpliga i fråga om franchising. Franchiseverk- samhet som sådan är dock oreglerad. Vad gäller det avtalsrättsliga förhållandet mellan franchisegivaren och franchisetagaren kan bestämmelserna i avtalslagen och lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare bli tillämpliga. Om ett villkor i ett franchiseavtal bedöms som oskäligt, får detta med stöd av 36 § avtalsla- gen jämkas eller lämnas utan avseende. Ett franchiseavtal kan också vara ogiltigt enligt avtalslagen (2831 §§) om franchisetagaren anses ha blivit utsatt för någon otillbörlig påverkan i samband med avtalets tillkomst (tvång, svek eller ocker). Avtalslagen innehåller också bestämmelser (38 §) som gör det möjligt att jämka eller åsidosätta avtal som på ett oskäligt sätt begränsar en avtalsparts möjlighet att konkurrera. Lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare syftar till att vara ett in- strument för sanering av främst småföretagens avtalsvillkor, bl.a. genom att stärka förutsättningarna för småföretagens organisationer vid förhand- lingar i avtalsvillkorsfrågor. Enligt lagen kan för- bjuda en näringsidkare, som ställer upp oskäliga avtalsvillkor i för- hållande till en annan näringsidkare, att fortsättningsvis ställa upp samma eller väsentligen samma villkor i liknande fall (1 §). Vid bedömningen av om ett avtalsvillkor är att anse som oskäligt skall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som intar en underlägsen ställning i avtals- förhållandet. Ett förbud skall meddelas bara om det är påkallat från allmän synpunkt (2 §). Om ett franchiseavtal anses begränsa konkurrensen aktualiseras en tillämpning av konkurrenslagen (1993:20). Enligt 6 § förbjuds avtal som har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på mark- naden på ett märkbart sätt eller leder till ett sådant resultat. Om så är fallet är avtalet enligt 7 § ogiltigt. I artikel 81 i EG-fördraget finns ett motsvarande förbud och en motsvarande ogiltighetsregel såvitt gäller förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater. Artikeln är direkt tillämplig i medlemsstaterna. Under vissa förutsättningar omfattas franchiseavtal av det gruppundantag som regeringen har utfärdat för s.k. vertikala avtal (se förordningen [2000:1193] om gruppundantag enligt 8 a § konkurrenslagen [1993:20] för vertikala avtal). Det innebär att sådana avtal undantas från förbudet i 6 § konkurrenslagen. När det gäller det EG-rättsliga förbudet finns motsvarande undantag i kommissionens förordning (EG) nr 2790/1999 av om tillämp- ningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och sam- ordnade förfaranden. Även konsumenträttslig och arbetsrättslig lagstiftning kan ha betydelse i franchiseförhållanden. I konsumentens ögon kan franchisegivaren och franchisetagaren ofta framstå som en enhet. Detta innebär att det i fran- chisesammanhang är särskilt viktigt att det av marknadsföringen av varor eller tjänster klart framgår vem som svarar för marknadsföringen. I annat fall kan näringsidkaren drabbas av sanktioner enligt marknadsförings- lagen (1995:450). Lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet reglerar för- hållandet mellan franchisetagaren och hans eller hennes anställda. En franchisetagare har s.k. primär förhandlingsskyldighet enligt 11 § med- bestämmandelagen gentemot sina anställda. Däremot finns det inte några arbetsrättsliga bestämmelser som generellt ger franchisetagaren eller dennes anställda någon sådan förhandlingsrätt i förhållande till fran- Slutligen kan nämnas att immaterialrättsliga värden, främst firma och varumärken, som finns i franchising skyddas av det immaterialrättsliga regelsystemet i bl.a. firmalagen (1974:156) och varumärkeslagen (1960:644). 4.3 behandling av frågan om franchising togs initiativ till att få till stånd en närmare reglering av franchiseverksamheten i . I en motion vid 1982/hemställdes att skulle begära att regeringen skyndsamt skulle låta utreda frågan om franchising. Detta resulterade i att en statlig utredning tillsattes , . Utredningen presenterade sina förslag i betänkandet Franchising (SOU 1987:17). Utredningen konstaterade att franchising var en samverkansform mellan näringsidkare som ökade i omfattning i men som hade en del negativa inslag. För att komma till rätta med dessa ansåg utredningen att det var oundgängligen påkallat att lagstifta i dessa delar, eftersom parterna inte lyckats rätta till konstaterade missförhållanden förhand- lingsvägen. Det förslag till lag som utredningen presenterade innehöll en definition av vad som skulle avses med franchising, regler om uppsäg- ning samt bestämmelser om förhandlingsskyldighet för franchisegivaren gentemot den arbetstagarorganisation som franchisetagaren är bunden till genom kollektivavtal. Förslagen fick kraftig kritik i det remissförfarande som följde. Regeringen beslutade därför att lägga betänkandet till hand- lingarna. Det har sedan överlämnade sitt betänkande väckts motioner i angående franchising. har avstyrkt bifall till motioner om lagstiftning alternativt förnyad utredning om franchising (se bet. 1992/93:LU2, 1998/99:LU7, 2000/01:LU17, 2001/02:LU12, 2002/03:LU4 och 2003/04:LU7). Riksda- gen har därvid anfört bl.a. att det finns en relativt noggrant reglerad själv- sanerande verksamhet, att några olägenheter till följd av denna ordning inte synes ha framkommit men att utvecklingen bör följas uppmärksamt och förhållandena utomlands studeras närmare. Vidare har framhållits att som utgångspunkt måste gälla att frågan skall hanteras i på ett sätt som står i överensstämmelse med den internationella utvecklingen. har också hänvisat till det arbete som har bedrivits inom Unidroit med framtagandet av en modellag för franchising. Inom ramen för det arbete som bedrivs inom Unidroit i fråga om fran- chising antogs en modellag för nationell lagstiftning om informationsplikt för franchisegivare gentemot tilltänkta franchisetagare. Modellagen är avsedd att vara en inspirationskälla för de länder som överväger att införa lagstiftning om franchising. Modellagen är en s.k. Den reglerar alltså endast vilken information som en franchisegivare skall ge en tilltänkt franchisetagare. Syftet är att göra det möjligt för franchisetagaren att fatta ett välinformerat beslut om huruvida han eller hon skall ingå ett franchiseavtal eller inte. Modellagen inne- håller däremot inte några bestämmelser om själva franchiseförhållandet, såsom rätten att häva avtalet och verkningarna därav. Modellagen inleds med en allmän beskrivning av bl.a. lagens syfte och en upplysning om att lagen inte är tvingande för medlemsstaterna. I artikel 1 anges lagens tillämpningsområde. Lagen är tillämplig på be- viljande eller förlängning av ett franchiseförhållande i det land som har infört lagen, oavsett om det rör sig om nationell eller internationell fran- chising. I artikel 2 definieras ett antal termer som återkommande förekommer i lagtexten, bl.a. franchiseverksamhet och franchiseavtal. I artikel 3 regleras när den information som anges i lagen skall lämnas över till den tilltänkte franchisetagaren. Enligt huvudregeln skall sådan information, tillsammans med franchiseavtalet, tillhandahållas franchise- tagaren dagar före tidpunkten för franchisetagarens underteck- nande av något avtal som rör franchisen eller tidpunkten för franchise- tagarens erläggande av betalning till franchisegivaren för förvärvet av franchisen, om detta sker innan avtal undertecknas. I artikeln regleras även när informationshandlingen måste uppdateras. De formella kraven på en informationshandling regleras i artikel 4. Där anges först och främst att informationen skall lämnas skriftligen. Fran- chisegivaren får själv bestämma hur informationshandlingen skall ut- formas, under förutsättning att informationen tas in i en och samma handling. I artikel 5 redovisas de situationer och omständigheter som skall befria en franchisegivare från den i lagen föreskrivna informationsskyldigheten. Bland undantagen kan nämnas dels det fallet att den tilltänkte franchise- tagaren har haft en ledande befattning hos franchisegivaren, dels det fallet att den tilltänkte franchisetagaren är ett större företag som antingen åtagit sig att investera en större summa pengar i verksamheten eller har ett substansvärde eller en omsättning som överstiger ett visst belopp. Undantag från informationsplikten gäller också bl.a. när ett befintligt franchiseavtal förnyas eller förlängs på samma villkor som . I artikel 6 finns en detaljerad beskrivning av den information som en franchisegivare skall ge en franchisetagare inför ett avtalsslut. Artikeln delar upp de uppgifter som informationsdokumentet skall innehålla i två grupper, dels uppgifter som dokumentet alltid måste innehålla (punk- ten 1), dels uppgifter som dokumentet skall innehålla, om dessa inte finns intagna i franchiseavtalet (punkten 2). Listan på uppgifter är mycket detaljerad. Som exempel på de uppgifter som ett informationsdokument skall innehålla kan nämnas: franchisegivarens juridiska beteckning och adress, varumärken eller annat näringskännetecken under vilket franchise- givaren bedriver eller har för avsikt att bedriva sin verksamhet, en beskrivning av franchiseverksamheten, uppgift om det totala antalet franchisetagare och av franchisegivaren ägda försäljningsställen och av till franchisegivaren anknutna företag som beviljar franchiser under huvudsakligen samma varunamn, uppgifter angående den immateriella egendom som skall licensieras till franchisetagaren, framför allt beträffande varumärken, patent, upp- hovsrätt och mjukvara, uppgifter om de varor och tjänster som franchisetagaren måste köpa eller hyra, uppgifter angående finansiella angelägenheter inkluderande en upp- skattning av den tänkte franchisetagarens totala investeringskostnader och finansiering erbjuden eller arrangerad av franchisegivaren, samt en beskrivning av läget på den allmänna och lokala marknaden för produkter eller tjänster som omfattas av kontraktet samt marknadens utvecklingsmöjligheter. I artikel 7 finns en bestämmelse som ger franchisegivaren rätt att be- gära en skriftlig bekräftelse från franchisetagaren om att denne mottagit informationshandlingen. Artikel 8 ger en franchisetagare rätt att häva ett franchiseavtal eller kräva skadestånd om en franchisegivare har underlåtit att tillhandahålla en informationshandling inom den angivna tidsfristen, om en sådan handling innehåller en oriktig uppgift om en väsentlig omständighet eller om franchisegivaren utelämnat en väsentlig omständighet i handlingen. Artikel 9 anger att lagen skall tillämpas på franchiseavtal som ingås eller förnyas efter det att lagen trätt i kraft.