prop · GT0377 · 2006-02-09 00:00:00 — Är det emellertid fråga om ofrivillig arbetslöshet efter en kortare anställ- ningstid mindre än måste inte medlemsstaterna tillerkänna den arbetslöse ställning som arbetstagare . Såvitt gäller de personer som redan efter en kortare tids anställning blivit arbetslösa ger direktivet möjlighet att anse att deras ställning som arbets- tagare upphör , trots att de även därefter söker arbete. Egna företagare skall enligt artikel 7.1 a ha uppehållsrätt i den mottagan- de medlemsstaten. På samma sätt som för arbetstagare skall en egen före- tagare enligt artikel 7.3 behålla sin ställning som sådan även när han eller hon blivit overksam, t.ex. på grund av sjukdom. De nuvarande svenska reglerna om uppehållstillstånd för egna företagare bygger på rådets direk- tiv 73/148/EEG. Detta direktiv upphör att gälla fr.o.m. , när i stället rörlighetsdirektivet föreskrifter träder i kraft. 4.8.2.3Personer som tillhandahåller eller mottar tjänster I artikel 7 berörs inte personer som tillhandahåller eller mottar tjänster. Liksom i fråga om egna företagare grundas de nuvarande svenska regler- na om uppehållstillstånd för personer som tillhandahåller eller mottar tjänster på rådets direktiv /148/EEG. Kategorin dem som tillhanda- håller tjänster skiljer sig från kategorierna egna företagare och arbetsta- gare på det sättet att verksamheten är av mer tillfällig natur och sker utan att personen i fråga är etablerad som företagare eller arbetstagare i den staten. Till skillnad från direktiv /148/EEG omnämner rörlighetsdirek- tivet dock inte kategorin dem som tillhandahåller eller mottar tjänster. Man måste därför ställa sig frågan om avsikten är att även denna kategori skall ha uppehållsrätt fortsättningsvis. Viss ledning i denna fråga finns i de tidigare förslagen till rörlighetsdirektivet och i det ännu inte färdigbe- handlade förslaget till tjänstedirektiv. I kommissionens ursprungliga för- slag (KOM [2001] 257 slutlig) till rörlighetsdirektivet angavs inte ut- tryckligen dem som tillhandahåller eller mottar tjänster bland dem som skall ha uppehållsrätt. Enligt förslagets artikel 7.1 a skulle uppehållsrätt tillkomma den som bedriver en ekonomisk verksamhet som anställd eller egenföretagare. I ett ändrat förslag (KOM [2003] 1999 slutlig), vari hade beaktats vissa ändringsförslag från , hade till kategorin i artikel 7.1 a lagts även de som är mottagare av tjänster. Kommissionen anförde därvid att av ursprungsförslaget framgick det inte klart vilken bestämmelse som avsåg denna grupp. Genom ändringen undanröjs all tveksamhet och en brist i direktivet åtgärdas. Rådet antog därefter en gemensam ståndpunkt, (EG) nr 6/2004, inför antagandet av rörlighetsdirektivet. Enligt denna skulle artikel 7.1 a ha den lydelse som kom att bli den gällande, nämligen att uppehållsrätten omfattade bl.a. den som är anställd eller egenföretagare i den mottagande medlemsstaten. Rådet yttrade därvid att genom lydelsen i kommissionens ändrade förslag hade införts en direkt hänvisning till mottagare av tillhandahållna tjäns- ter, men rådet anser att mottagare av tillhandahållna tjänster inte kan be- handlas på samma sätt som anställda eller egenföretagare. I kommissio- nens meddelande till avseende den gemensamma ståndpunkten förklarade kommissionen att rådet ansett med rätta att tjänstemottagare inte kunde likställas med anställda eller egenföretagare. Det kan således konstateras att det i rörlighetsdirektivet inte finns några uttryckliga regler i fråga om dem som tillhandahåller eller mottar tjäns- ter. 4.8.2.4Personer som har tilläckliga tillgångar I artikel 7.1 b anges att varje unionsmedborgare skall ha rätt att uppehålla sig inom en annan medlemsstats territorium än tre må- nader, om den berörda personen för egen och sina familjemedlemmars räkning har tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under vistelsen samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlems- staten. I fråga om de närmare krav som får ställas på personer i denna grupp skiljer sig artikel 7.1 b från det direktiv som tidigare reglerat dessa personers vistelserätt (rådets direktiv /364/EEG) endast i mindre detal- jer. Det kan anmärkas att rörlighetsdirektivet i denna del uttryckligen anger att det kan krävas att de tillräckliga tillgångarna skall täcka såväl unionsmedborgarens som familjemedlemmarnas uppehälle. I artikel 8.4 finns vidare ett förtydligande om vad som skall anses vara tillräckliga tillgångar, en regel som i allt väsentligt överensstämmer med det tidiga- re direktivet. I artikel 7.1 c anges att varje unionsmedborgare skall ha rätt att uppehålla sig inom en annan medlemsstats territorium än tre må- nader, om den berörda personen är inskriven vid en privat eller statlig institution, som är erkänd eller finansierad av den mottagande medlems- staten på grundval av dess lagstiftning eller administrativa praxis, med huvudsyfte att bedriva studier eller genomgå en yrkesutbildning. Vidare gäller att personen skall ha en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten samt avge en försäkran till den behöriga nationella myndigheten, i form av en förklaring eller på något annat val- fritt likvärdigt sätt, om att han eller hon har tillräckliga tillgångar för att kunna försörja sig själv och familjen, så att de inte blir en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under vistelsepe- rioden. Förutom kravet på inskrivning vid en utbildningsanstalt är kraven som ställs på studerande mycket lika de som ställs på den grupp av personer som anges i avsnitt 5.8.2.4. Såvitt gäller kravet på tillräckliga tillgångar bör dock noteras att en person hörande till den senare gruppen måste kunna uppvisa bevis på att han eller hon uppfyller kravet (artikel 8.3), medan det för den studerande räcker med en försäkran. Arbetssökande berörs inte i artikel 7 utan närmast i artikel 14, vilken be- handlar frågan om bibehållen uppehållsrätt. Av artikel 14.4 b framgår att, utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i kapitel VI (rö- rande begränsningar i rätten till inresa och uppehåll av hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa), en utvisningsåtgärd under inga förhållan- den får vidtas mot unionsmedborgare eller deras familjemedlemmar om unionsmedborgarna har kommit till den mottagande medlemsstatens ter- ritorium för att söka arbete. I detta fall kan unionsmedborgarna och deras familjemedlemmar inte utvisas så länge unionsmedborgarna kan styrka att de fortfarande söker arbete och att de verkligen har möjlighet att få anställning. Av betydelse för den aktuella frågan om uppehållsrätt är bl.a. EG- domstolens avgörande i målet C-292/89 Antonissen. I detta rättsfall kon- staterades att dåvarande artikel 48 i fördraget (nuvarande artikel 39) inte utgjorde en uttömmande uppräkning av de rättigheter som gäller inom ramen för den fria rörligheten för arbetstagare. Enligt domstolen innefat- tar denna frihet även en rättighet för medborgare inom gemenskapen att förflytta sig fritt och att uppehålla sig inom de andra medlemsstaternas territorium i syfte att söka arbete där. I avsaknad av gemenskapsregler som fastställer en tidsfrist för hur länge dessa medborgare kan uppehålla sig i en medlemsstat för att söka arbete kan, enligt domstolen, en natio- nellt bestämd tidsfrist (som i det aktuella fallet) i princip inte anses som otillräcklig. Domstolen uttalade vidare att om den berörda personen efter en sådan tidsfrist visade att han alltjämt söker arbete och att han har en reell möjlighet att bli anställd, kan han inte tvingas att läm- na värdlandets territorium. Rättsfallet har beaktats i rörlighetsdirektivet. Enligt skäl 9 i direktivet bör unionsmedborgare ha rätt att uppehålla sig i den mottagande med- lemsstaten utan andra villkor eller formaliteter än att de innehar giltigt identitetskort eller pass, med förbehåll för en mer gynnsam behandling som tillämpas på arbetssökande i enlighet med vad som erkänns av domstolens rättspraxis. Arbetssökandes rättigheter har markerats även genom artikel 14.4 b, vilken utgör ett visst hinder mot utvisning av arbetssökande unionsmedborgare och deras familjemed- lemmar så länge den arbetssökande kan styrka att han eller hon söker arbete och verkligen har möjlighet att få anställning. Begreppet familjemedlem definieras i enlighet med artikel 2.2 (se närma- re avsnitt 5.4). Av artikel 7.1 d framgår att familjemedlem som följer med eller ansluter sig till en unionsmedborgare som uppfyller kraven i punkterna a, b eller c, skall ha uppehållsrätt. Uppehållsrätt för familje- medlemmar regleras även i artikel 7.2. Skillnaden mellan dessa artiklar ligger endast i att den första avser familjemedlemmar som själva är uni- onsmedborgare medan den andra tar sikte på familjemedlemmar från tredje land. Oavsett medborgarskapet skall dock familjemedlemmar ha samma uppehållsrätt som den enligt artikel 7.1 a-c självständigt berätti- gade unionsmedborgaren, när familjemedlemmarna följer med eller an- sluter sig till denne i den mottagande medlemsstaten. Denna enhetliga regel är dock inte helt utan undantag, eftersom artikel 7.4 tillåter att kret- sen av familjemedlemmar inskränks till make, registrerad partner och barn, som är beroende av dem för sin försörjning, när den självständigt berättigade unionsmedborgaren är studerande enligt artikel 7.1 c. För övriga familjemedlemmar skall i detta fall gälla vad som anges i artikel 3.2. I artikel 3.2 anges att medlemsstaterna, i överensstämmelse med na- tionell lagstiftning, skall underlätta inresa och uppehåll även för vissa andra familjemedlemmar än de som anges i artikel 2.2. Det sagda gäller alla andra familjemedlemmar, oavsett medborgarskap, om de i det land från vilket de har kommit är beroende av eller bor hos den unionsmed- borgare som har primär uppehållsrätt eller om det av allvarliga hälsoskäl absolut krävs att unionsmedborgaren personligen tar hand om familje- medlemmen. Vidare gäller det även den partner med vilken unionsmed- borgaren har ett varaktigt vederbörligen bestyrkt förhållande. nämnda familjemedlemmar tillerkänns således inte uppehållsrätt enligt direktivet, dock bör medlemsstaten underlätta deras inresa och uppehåll. Av artikel 14.2 framgår att uppehållsrätten består så länge villkoret är uppfyllt. 4.9Bibehållen uppehållsrätt i allmänhet Som tidigare angivits i avsnitt 5.7 följer av artikel 6 att unionsmedborga- re skall ha rätt att uppehålla sig på en annan medlemsstats territorium utan några andra villkor eller formaliteter än kravet på att inneha ett giltigt identitetskort eller pass, samt att denna uppehållsrätt även tillkommer familjemedlemmar som inte är medborgare i en med- lemsstat, som följer med eller ansluter sig till unionsmedborgaren och som innehar ett giltigt pass. Av artikel 14.1 framgår emellertid att uppe- hållsrätten enligt artikel 6 består så länge de berörda personerna inte blir en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssy- stem. Det nu sagda måste förstås som att de villkor som får ställas för kortvariga vistelser inte är inskränkta till innehav av vissa resehandling- ar, utan även får avse att personen i fråga inte belastar biståndssystemet. Den uppehållsrätt som skall tillkomma unionsmedborgare och deras fa- miljemedlemmar kan inte i förväg begränsas till att gälla endast . Uppehållsrätten enligt artiklarna 7, 12 eller 13 gäller så länge de närmare angivna villkoren för den är uppfylld. Så länge villkoren är upp- fyllda, t.ex. om personen i fråga är arbetstagare, krävs ingen ytterligare åtgärd från unionsmedborgarens eller familjemedlemmens sida för att denne skall få vistas i landet. Om en unionsmedborgare inte låter registrera sig enligt artikel 8.1 eller om en familjemedlem från tred- je land inte ansöker om uppehållskort enligt artikel 9, kan sådana om- ständigheter inte föranleda avvisning eller utvisning. Däremot kan perso- nen föreläggas att registrera sig och detta föreläggande kan förenas med vite (se avsnitt 6.16.1). 4.10Bibehållen uppehållsrätt för familjemedlemmar vid ändrade familjeförhållanden Såvitt gäller familjemedlemmar är huvudprincipen i rörlighetsdirektivet att, så länge dessa personer inte har förvärvat permanent uppehållsrätt är deras uppehållsrätt beroende av anknytningen till en självständigt berät- tigad unionsmedborgare som också vistas i den mottagande medlemssta- ten. som det i normalfallet tar för en familjemedlem att förvärva permanent uppehållsrätt kan naturligtvis dennes personliga för- hållanden förändras, även såvitt gäller anknytningen till den självständigt berättigade unionsmedborgaren. I artiklarna 12 och 13 har införts regler avseende sådana situationer, med följden att inte alla förändringar av de grundläggande förutsättningarna för familjemedlemmarnas uppehållsrätt leder till att de förlorar denna rätt. De situationer som avses är om den självständigt berättigade unionsmedborgaren avlider eller lämnar landet, eller om ett äktenskap eller registrerat partnerskap med en sådan person upphör. Generellt är reglerna för familjemedlemmar som själva är uni- onsmedborgare något mer förmånliga än motsvarande regler för famil- jemedlemmar från tredje land. 4.10.2Den självständigt berättigade personen avlider eller läm- nar landet 4.10.2.1Familjemedlemmar som själva är unionsmedborgare Artikel 12.1 syftar till att klargöra att familjemedlemmar som själva är unionsmedborgare personligen måste uppfylla ett villkor enligt artikel 7.1 för att bibehålla uppehållsrätten, om den unionsmedborgare vars up- pehållsrätt har varit avgörande för deras egen rätt skulle avlida eller läm- na landet. När familjemedlemmen har förvärvat permanent uppehållsrätt behöver han eller hon inte längre uppfylla något villkor i artikel 7.1. Ar- tikeln innebär inte någon avvikelse från vad som i övrigt framgår av di- rektivet, utan utgör endast ett förtydligande av vad som skall gälla i så- Att följden av artikeln är den nu redovisade framgår av kom- missionens motivering (KOM [2001] 257 slutlig). 4.10.2.2Familjemedlemmar från tredje land Artikel 12.2 ger inte en familjemedlem från tredje land någon rätt att stanna i den mottagande medlemsstaten om den anhörige unionsmedbor- garen flyttar. I detta avseende är reglerna för familjemedlemmar från tredje land mindre förmånliga. Detta återspeglar huvudprincipen att den som inte själv är unionsmedborgare måste, för att ha uppehållsrätt, kunna åberopa en familjerelation till en unionsmedborgare i den mottagande medlemsstaten. Skulle den anhörige unionsmedborgaren i stället avlida har dock en familjemedlem från tredje land möjlighet att behålla uppe- hållsrätten genom att självständigt uppfylla något av de krav som anges i artikeln. Dessa krav motsvarar till viss del de krav som kan grunda uppe- hållsrätt för unionsmedborgare och som anges i artikel 7.1. De särskilda kraven i artikel 12.2 avser att familjemedlemmen efter den anhörige uni- onsmedborgarens död själv är arbetstagare eller egenföretagare eller har bl.a. tillräckliga tillgångar för uppehället eller att han eller hon är med- lem i en familj som redan är bildad i den mottagande medlemsstaten av en person som uppfyller dessa villkor. En grundläggande förutsättning för att familjemedlemmen på detta sätt skall kunna bibehålla sin uppe- hållsrätt är att han eller hon har varit bosatt i den mottagande medlems- staten som familjemedlem före den anhörige unionsmed- borgarens död. Brister det i de ovan angivna förutsättningarna blir följ- den att familjemedlemmen från tredje land förlorar sin uppehållsrätt. Är förutsättningarna i stället uppfyllda bibehålls uppehållsrätten så länge förutsättningarna kvarstår. Har förutsättningarna varit uppfyllda fram till dess familjemedlemmen har vistats i den mottagande medlemsstaten , har denne förvärvat permanent uppehållsrätt (artikel 18) och är därefter inte längre tvungen att uppfylla dessa krav. 4.10.2.3En särskild regel för barn och vårdnadshavare Artikel 12.3 avser fallet att en unionsmedborgare avlider eller lämnar den mottagande medlemsstaten och där efterlämnar ett barn som är inskri- ven vid en bedriva studier där. I den speciella situationen skall barnet, samt den förälder som har den faktiska vårdna- den om barnet, ha uppehållsrätt så länge studierna inte har avslutats. Re- geln avser att förhindra att barn som anpassat sig till ett utbildningssy- stem tvingas bryta upp från den mottagande medlemsstaten för att däref- ter integreras i ett annat utbildningssystem i ett annat land. I kommissio- nens förslag skulle regeln avse barn som var inskrivna vid en utbild- ningsinstitution på sekundärnivå eller därutöver, men den slutliga ly- delsen innefattar inte denna begränsning. Regeln torde därför kunna bli tillämplig på barn som i går i eller i gymnasiet. Även de som bedriver högre studier kan komma i fråga, men det måste beaktas att med begreppet barn i detta avseende inte rimligen kan avses avkomlingar i vilken ålder som helst. Regeln avser uppenbarligen att underlätta för yngre personer att slutföra en utbildning i den mottagande medlemsstaten och man kan därför låta regeln omfatta dem som inte fyllt Prop. 2005/06:77 , vilket också är i konsekvens med definitionen i artikel 2.2 c. länge barnet studerar och står under den kvarvarande förälderns vårdnad skall även den föräldern ha uppehållsrätt, oavsett förälderns medborgar- skap. Som artikeln är avfattad behöver föräldern för att bibehålla sin up- pehållsrätt inte uppfylla några andra krav, t.ex. de i artiklarna 7 eller 12.2. 4.10.3.1Familjemedlemmar som själva är unionsmedborgare Artikel 13.1 har väsentligen samma syfte som artikel 12.1, i det att båda artiklarna avser att klargöra att en familjemedlem som själv är unions- medborgare måste uppfylla kraven i artikel 7.1 för att bibehålla sin uppe- hållsrätt, om anknytningen till den självständigt berättigade unionsmed- borgaren upphör. 4.10.3.2Familjemedlemmar från tredje land Enligt rörlighetsdirektivet har en familjemedlem som är medborgare i tredje land, som förlorar anknytningen till unionsmedborgaren pga. äk- tenskapsskillnad m.m. samt inte ännu har förvärvat permanent uppehålls- rätt enligt artikel 16, som huvudregel inte någon bibehållen uppehållsrätt. För en sådan f.d. familjemedlem blir, enligt huvudregeln, följden av äk- tenskapsskillnad m.m. att han eller hon måste söka och få ett uppehålls- tillstånd enligt nationell rätt eller lämna landet. Från denna huvudregel ger artikel 13.2 dock relativt omfattande undantag, vilka möjliggör för den f.d. familjemedlemmen att behålla uppehållsrätten. En första förut- sättning härför är att omständigheterna kring äktenskapet/partnerskapet eller kring vårdnaden om ett barn är sådana som anges i punkterna a-d. Om någon av dessa grundläggande förutsättningar är uppfyllda har den f.d. familjemedlemmen möjlighet att behålla uppehållsrätten genom att visa att han eller hon uppfyller något av de särskilda krav som anges i artikelns andra stycke. Dessa krav är desamma som anges i artikel 12.2 rörande möjligheten för en familjemedlem från tredje land att behålla uppehållsrätten om den självständigt berättigade unionsmedborgaren av- lider eller lämnar landet. Som tidigare nämnts motsvarar dessa krav till viss del de krav som kan grunda uppehållsrätt för unionsmedborgare och som anges i artikel 7.1. Medan artikel 6 avser kortvariga vistelser, under vilka i princip endast krav på innehav av vissa resehandlingar får ställas, avser artiklarna 7, 12 och 13 längre vistelser under vilka mer långtgående krav får ställas på de berörda personerna. Artikel 16 anger den bortre tidsgränsen för de krav som i det avseendet kan ställas på unionsmedborgaren och dennes famil- jemedlemmar. När en unionsmedborgare, oavsett om denne har haft up- pehållsrätt såsom självständigt berättigad eller såsom familjemedlem, har Prop. 2005/06:77 vistats lagligt i den mottagande medlemsstaten under en fortlöpande pe- riod av skall han eller hon enligt artikel 16.1 ha permanent uppe- hållsrätt. I huvudsak gäller enligt artikel 16.2 detsamma för familjemed- lemmar från tredje land. En mindre skillnad mellan artikel 16.1 (unions- medborgare) och 16.2 (tredjelandsmedborgare) skall dock uppmärksam- mas. För familjemedlemmar som själva är unionsmedborgare krävs en- dast att de har vistats lagligt i den mottagande medlemsstaten . Sådan vistelse förutsätter att de har varit anslutna som familjemedlem till en person som har haft en självständig uppehållsrätt. 4.12Förtida permanent uppehållsrätt i vissa fall Syftet med artiklarna 17.1 och 17.2 är att arbetstagare och egna företaga- re under vissa förutsättningar skall förvärva permanent uppehållsrätt in- nan de har vistats i en medlemsstat , vilket annars krävs enligt huvudregeln i artikel 16. Utan de nu aktuella undantagen skulle huvudre- geln få till följd att en arbetstagare som bosätter sig i med stöd av artikel 7.1 a och som därefter pensioneras, intill dess att han vistats i lan- det måste uppfylla någon annan förutsättning för uppehållsrätt enligt artikel 7.1. Genom undantagsreglerna i artikel 17 skall dock ar- betstagare och egna företagare, om vissa i artikeln närmare angivna för- utsättningar föreligger, ha permanent uppehållsrätt redan från den dag de avslutar sin yrkesverksamhet. I artikel 17.1 a första stycket berörs de an- ställda eller egenföretagare som har uppnått den ålder som enligt den mottagande medlemsstatens lag krävs för rätt till ålderspension. Be- stämmelsen omfattar därtill den som upphör att vara anställd i samband med förtidspensionering. I artikel 17.1 b andra stycket finns en betydel- sefull lättnadsregel avseende uppehållstidens längd, för den som drabbats av permanent arbetsoförmåga pga. en arbetsolycka eller yrkessjukdom på ett sätt som berättigar till en förmån som helt eller delvis utbetalas av en institution i den mottagande medlemsstaten. Lättnadsregeln är i stort densamma som gällt tidigare i förordningen (EEG) nr 1251/70 och i di- rektivet 75/34/EEG. I de tidigare lydelserna har dock kravet varit att ar- betsolyckan eller yrkessjukdomen skall ha berättigat till pension, inte som till en förmån. Artikel 17.1 c avser det fallet att en arbetstagare eller en egen företagare först uppehåller sig och verkar i den mottagande medlemsstaten under och därefter börjar arbeta i en annan medlemsstat, men behåller sin bostad i den första staten. Artikeln skall förstås så att en sådan person skall ha permanent uppehållsrätt i när den sammanlagda arbetstiden, varav åtminstone i , uppgår till . Föreskriften i andra stycket innebär att om en sådan situation som avses i artiklarna 17.1 a eller 17.1 b därvid uppstår, skall den yrkesverksamma tidsperioden i den andra medlemsstaten räk- nas personen till godo. Anställdas och egenföretagares familjemedlemmar Enligt artikel 17.3 skall även familjemedlemmar ha förtida permanent uppehållsrätt, om en unionsmedborgare som är arbetstagare eller egenfö- retagare själv har sådan rätt. Som berörts tidigare ges genom artiklarna 12.1 och 12.2 familjemedlemmar möjlighet att bibehålla den uppehålls- rätt de haft genom anknytning till en unionsmedborgare, i fall att denne avlidit innan familjemedlemmen förvärvat permanent uppehållsrätt. För det fallet går artikel 17.4 ännu något längre, eftersom anhöriga till en arbetstagare eller egenföretagare under vissa förutsättningar förvärvar permanent uppehållsrätt vid arbetstagarens/egenföretagarens död. 4.13Intyg om permanent uppehållsrätt Enligt artikel 19.1 skall medlemsstaterna efter ansökan utfärda ett intyg om permanent uppehållsrätt för unionsmedborgare som uppfyller villko- ren för permanent uppehållsrätt. Intyget skall enligt artikel 19.2 utfärdas . I samband med ansökan får medlemsstaterna kon- trollera uppehållets varaktighet. Artiklarna 16-18 innehåller regler om vilka förutsättningar som gäller för att permanent uppehållsrätt skall an- ses föreligga.