prop · GT0377 · 2006-02-09 00:00:00 — om äktenskapet eller det registrerade partnerskap som av- ses i artikel 2 b, när förfarandet för äktenskapsskillnad eller ogiltigförklaring av äktenskapet eller upplösning av det regi- strerade partnerskapet inleds, har varat , varav i den mottagande medlemsstaten, eller b)om vårdnaden av unionsmedborgarens barn genom över- enskommelse mellan makarna eller partnerna som avses i ar- tikel 2.b eller genom ett domstolsbeslut har överlåtits på den make, maka eller partner som inte är medborgare i en med- lemsstat, eller c)om detta är befogat med hänsyn till särskilt svåra omständ- ligheter t.ex. att ha varit utsatt för våld i hemmet medan äk- tenskapet eller det registrerade partnerskapet bestod, eller d)om den make, maka eller partner som avses i artikel 2.b, som inte är medborgare i en medlemsstat, genom överens- kommelse mellan makarna eller partnerna eller genom ett domstolsbeslut har rätt till umgänge med ett underårigt barn, förutsatt att domstolen har fastställt att denna umgängesrätt måste ske i den mottagande medlemsstaten och som krävs. Innan personerna i fråga förvärvar permanent uppehållsrätt skall det fort- farande vara ett krav för uppehållsrätten att de kan visa att de är anställda eller egenföretagare eller har tillräckliga tillgångar för sig själva och sina familjemedlemmar för att inte bli en belastning för den mottagande med- lemsstatens sociala biståndssystem under sin uppehållsperiod, samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemssta- ten, eller att de är medlemmar i en familj som redan är bildad i den mot- tagande medlemsstaten av en person som uppfyller dessa krav. Tillräck- liga tillgångar skall vara sådana som anges i artikel 8.4. Den uppehållsrätt som sådana familjemedlemmar har är uteslutande på personlig grund. 1.Unionsmedborgare och deras familjemedlemmar skall ha uppehålls- rätt enligt artikel 6 så länge de inte blir en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem. 2.Unionsmedborgare och deras familjemedlemmar skall ha uppehålls- rätt enligt artiklarna 7, 12 och 13 så länge de uppfyller villkoren i dessa artiklar. I särskilda fall då det finns rimliga tvivel på huruvida en unionsmedborg- are eller dennes familjemedlemmar uppfyller kraven i artiklarna 7, 12 och 13 får medlemsstaterna kontrollera att dessa krav är uppfyllda. na kontroll skall inte genomföras systematiskt. 3.En utvisningsåtgärd skall inte vara den automatiska följden av att unionsmedborgare eller deras familjemedlemmar har anlitat det sociala biståndssystemet i den mottagande medlemsstaten. 4.Genom undantag från punkterna 1 och 2 och utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i kapitel VI får en utvisningsåtgärd under inga förhållanden vidtas mot unionsmedborgare eller deras famil- jemedlemmar a)om unionsmedborgarna är anställda eller egenföretagare, eller b)om unionsmedborgarna har kommit till den mottagande med- lemsstatens territorium för att söka arbete. I detta fall kan uni- onsmedborgarna och deras familjemedlemmar inte utvisas så länge unionsmedborgarna kan styrka att de fortfarande söker arbete och att de verkligen har möjlighet att få anställning. 1.Förfarandena i artiklarna 30 och 31 skall på motsvarande sätt tilläm- pas på alla beslut som på andra grunder än allmän ordning, säkerhet eller hälsa begränsar unionsmedborgares och deras familjemedlemmars fria rörlighet. 2.Att det pass eller identitetskort som användes för att resa in i den mottagande medlemsstaten och som legat till grund för utfärdande av bevis om registrering eller uppehållskort, har upphört att gälla, får inte ligga till grund för utvisning från den mottagande medlemsstaten. 3.Den mottagande medlemsstaten får inte kombinera ett beslut om ut- visning enligt punkt 1 med ett återreseförbud. Allmän regel för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar 1.Unionsmedborgare som har uppehållit sig lagligt under en fortlöpan- de period av i den mottagande medlemsstaten skall ha permanent uppehållsrätt där. Denna rätt skall inte vara underkastad villkoren i kapi- tel III. 2.Bestämmelserna i punkt 1 skall också tillämpas på familjemedlem- mar som inte är medborgare i en medlemsstat, men som lagligt har uppe- hållit sig tillsammans med unionsmedborgaren i den mottagande med- lemsstaten av fem på varandra följande år. 3.Stadigvarande uppehåll skall inte påverkas av tillfällig frånvaro som inte överstiger sammanlagt eller av längre frånvaro på grund av obligatorisk militärtjänst eller av en frånvaro på högst tolv på varandra följande månader av viktiga skäl, t.ex. graviditet och förloss- ning, allvarlig sjukdom, studier eller yrkesutbildning, eller utstationering på grund av arbete i en annan medlemsstat eller i tredje land. 4.När uppehållsrätt väl har förvärvats skall den endast kunna gå förlo- rad genom bortovaro från den mottagande medlemsstaten i mer än två på varandra följande år. Undantag för personer som inte längre arbetar i den mottagande medlemsstaten och deras familjemedlemmar Genom undantag från artikel 16 skall följande personer ges perma- nent uppehållsrätt i den mottagande medlemsstaten, även om de inte har varit bosatta där av : a)Anställda eller egenföretagare som, när de upphör att arbeta, har uppnått den ålder som enligt den mottagande medlemssta- tens lag krävs för rätt till ålderspension eller anställda som upphör att vara anställda i samband med förtidspensionering, om de har arbetat och uppehållit sig i den medlemsstaten åt- minstone och fortlöpande har uppehållit sig i landet . Om lagen i den mottagande medlemsstaten inte tillerkänner vissa kategorier av egenföretagare rätt till ålderspension, skall åldersvillkoret anses uppfyllt när personen i fråga har uppnått en ålder . b)Anställda eller egenföretagare som fortlöpande har uppehållit sig i den mottagande medlemsstaten och slutar arbeta där som följd av permanent arbetsoförmåga. Om denna oförmåga beror på en arbetsolycka eller yrkessjuk- dom som berättigar personen i fråga till en förmån som helt el- ler delvis utbetalas av en institution i den mottagande med- lemsstaten, skall inga krav ställas på uppehållets längd. c)Anställda eller egenföretagare som fortlöpande anställning och uppehåll i den mottagande medlemsstaten ar- betar som anställda eller egenföretagare i en annan medlems- stat men behåller sin bostad i den mottagande medlemsstaten och återvänder dit i regel eller åtminstone en gång . För förvärv av de rättigheter som avses i a och b skall anställ- ningsperioder i den medlemsstat där den berörda personen ar- betar betraktas som om de tillbringats i den mottagande med- lemsstaten. Perioder av ofrivillig arbetslöshet som vederbörligen registrerats av en behörig arbetsförmedling eller perioder av ofrivilliga avbrott i arbetet och frånvaro från eller upphörande av verksamheten som beror på sjukdom eller olycksfall, skall anses som yrkesverksamma perioder. 2.Villkoren avseende uppehållets och anställningens längd i punkt 1a och villkoret avseende uppehållets längd i punkt 1b skall inte tillämpas om den anställdes eller egenföretagarens make eller partner enligt artikel 2.2 b är medborgare i den mottagande medlemsstaten eller har förlorat sitt medborgarskap i den medlemsstaten som en följd av äktenskapet med den anställde eller egenföretagaren i fråga. 3.Oavsett medborgarskap skall familjemedlemmar till en anställd eller egenföretagare som uppehåller sig tillsammans med denne i den motta- gande medlemsstaten ha permanent uppehållsrätt i den medlemsstaten om den anställde eller egenföretagaren själv har förvärvat permanent uppehållsrätt i den medlemsstaten med stöd av punkt 1. 4.Om emellertid den anställde eller egenföretagaren avlider medan han är yrkesverksam, men innan han förvärvat permanent uppe- hållsrätt i den mottagande medlemsstaten med stöd av punkt 1, skall dennes familjemedlemmar som uppehåller sig tillsammans med denne i den mottagande medlemsstaten dock ha permanent uppehållsrätt där, om a)den anställde eller egenföretagaren vid sin död fortlöpande uppehållit sig i den medlemsstaten , b)dödsfallet beror på en arbetsolycka eller en yrkessjukdom, el- ler c)den efterlevande maken har förlorat sitt medborgarskap i den medlemsstaten som en följd av äktenskapet med den anställde eller egenföretagaren i fråga. Förvärv av permanent uppehållsrätt för vissa familjemedlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 17 skall unions- medborgares familjemedlemmar som avses i artikel 12.2 och artikel 13.2 som uppfyller villkoren däri förvärva permanent uppehållsrätt efter lag- ligt uppehåll under fem på varandra följande år i den mottagande med- lemsstaten. Intyg om permanent uppehållsrätt för unionsmedborgare 1.Medlemsstaterna skall, efter att ha kontrollerat uppehållets varaktig- het, efter ansökan utfärda ett intyg om permanent uppehållsrätt för uni- onsmedborgare som uppfyller villkoren för permanent uppehållsrätt. 2.Intyget om permanent uppehållsrätt skall utfärdas möjligt. Permanent uppehållskort för familjemedlemmar som inte är med- borgare i en medlemsstat 1.Medlemsstaterna skall för familjemedlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat men som uppfyller villkoren för permanent uppehålls- rätt utfärda ett permanent uppehållskort senast efter det att ansökan lämnades in. Det permanenta uppehållskortet skall förnyas au- tomatiskt . 2.Ansökan om permanent uppehållskort skall lämnas in innan det up- pehållskortet löper ut. Om den berörde personen underlåter att ansöka om permanent uppehållskort får denne åläggas proportionerliga och icke- diskriminerande sanktioner. 3.Avbrott i uppehållet som inte överstiger två på varandra följande år skall inte påverka uppehållskortets giltighet. Vid tillämpningen av detta direktiv får stadigvarande uppehåll styrkas med varje bevismedel som godtas i den mottagande medlemsstaten. Var- je verkställt utvisningsbeslut mot den berörda personen som verkställts i vederbörlig ordning skall medföra att det stadigvarande uppehållet anses avbrutet. GEMENSAMMA BESTÄMMELSER OM UPPEHÅLLSRÄTT Uppehållsrätt och permanent uppehållsrätt skall gälla inom den motta- gande medlemsstatens hela territorium. Medlemsstaterna får begränsa den territoriella giltigheten för uppehållsrätt och permanent uppehållsrätt endast om sådana begränsningar även gäller medlemsstatens egna med- borgare. Unionsmedborgares familjemedlemmar som har uppehållsrätt eller per- manent uppehållsrätt i en medlemsstat skall, oavsett medborgarskap, ha rätt att ta anställning eller inleda verksamhet som egenföretagare. 1.Om inte annat följer av sådana specifika bestämmelser som uttryckli- gen anges i fördraget och sekundärlagstiftningen skall alla unionsmed- borgare som enligt detta direktiv uppehåller sig i den mottagande med- lemsstaten åtnjuta samma behandling som den medlemsstatens egna medborgare inom de områden som omfattas av fördraget. Även familje- medlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat, men som har up- pehållsrätt eller permanent uppehållsrätt, skall åtnjuta denna rättighet. 2.Genom undantag från punkt 1 skall den mottagande medlemsstaten inte vara skyldig att bevilja socialt bistånd under uppehållets , eller i förekommande fall den som anges i artikel 14.4 b, och heller inte innan permanent uppehållsrätt beviljats vara skyl- dig att bevilja bistånd till uppehälle för studier inklusive yrkesutbildning i form av studiebidrag eller studielån till andra personer än anställda eller egenföretagare, personer som behåller sådan ställning eller deras famil- jemedlemmar. Allmänna bestämmelser om uppehållsdokument 1.Innehav av sådant bevis om registrering som avses i artikel 8, av ett intyg om permanent uppehållsrätt, av ett intyg om att ansökan om uppe- hållskort för familjemedlemmar har lämnats in, av ett uppehållskort eller av ett permanent uppehållskort, får under inga förhållanden göras till ett villkor för att utöva en rättighet eller för att administrativa formaliteter skall utföras, då innehav av rättigheter kan styrkas genom andra bevis- medel. 2.De handlingar som anges i punkt 1 skall utfärdas gratis eller mot be- talning av ett belopp som inte överstiger de avgifter som landets egna medborgare betalar för liknande handlingar. Medlemsstaterna får kontrollera att eventuella krav i nationell lagstift- ning på att utländska medborgare alltid skall medföra bevis om registre- ring eller uppehållskort följs, förutsatt att de ställer samma krav på sina egna medborgare i fråga om dessas identitetskort. tillämpa samma sanktioner för överträdelse av detta krav som de tilläm- par på sina egna medborgare för underlåtelse att medföra identitetskort. BEGRÄNSNINGAR I RÄTTEN TILL INRESA OCH UPPEHÅLL AV HÄNSYN TILL ALLMÄN ORDNING, SÄKERHET ELLER 1.Med förbehåll för bestämmelserna i detta kapitel får medlemsstaterna begränsa den fria rörligheten för unionsmedborgare och deras familje- medlemmar, oavsett medborgarskap, av hänsyn till allmän ordning, sä- kerhet eller hälsa. Sådana hänsyn får inte åberopas för att tjäna ekono- miska syften. 2.Åtgärder som vidtas med hänsyn till allmän ordning eller säkerhet skall överensstämma med proportionalitetsprincipen och uteslutande vara grundade på vederbörandes personliga beteende. straffdomar skall inte i sig utgöra skäl för sådana åtgärder. Den berörda personens personliga beteende måste utgöra ett verkligt, faktiskt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsin- tresse. Motiveringar som inte beaktar omständigheterna i det enskilda fallet eller som tar allmänpreventiva hänsyn skall inte accepteras. För att bedöma huruvida den berörda personen är en fara för allmän ordning eller allmän säkerhet får den mottagande medlemsstaten vid ut- färdandet av beviset om registrering, eller, om registreringssystem sak- nas, senast efter den berörda personens inresa på dess territo- rium eller från den tidpunkt då personen rapporterar sin närvaro inom dess territorium i enlighet med artikel 5.5 eller när uppehållskortet utfär- das, om den bedömer det som absolut nödvändigt, anmoda ursprungs- medlemsstaten och eventuellt andra medlemsstater att lämna upplysning- ar om huruvida den berörda personen har förekommit i polisens register. Sådana förfrågningar får inte göras rutinmässigt. Den tillfrågade medlemsstaten skall svara . Den medlemsstat som har utfärdat passet eller identitetskortet skall utan formaliteter åter ta emot dess innehavare på sitt territorium om den- ne av hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa har utvisats från en annan medlemsstat, även om handlingen är giltig eller inne- havarens medborgarskap är ifrågasatt. 1.Innan den fattar ett beslut om utvisning av hänsyn till allmän ordning eller säkerhet skall den mottagande medlemsstaten beakta sådana fakto- rer som längden av personens uppehåll inom dess territorium, personens ålder, hälsotillstånd, familjesituation, ekonomiska situation, sociala och kulturella integrering i den mottagande medlemsstaten och banden till ursprungslandet. 2.Den mottagande medlemsstaten får inte fatta beslut om utvisning av unionsmedborgare eller deras familjemedlemmar, oavsett medborgar- skap, som har permanent uppehållsrätt på dess territorium, utom i de fall det föreligger ett allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet. 3.Beslut om utvisning av unionsmedborgare får inte fattas, utom om beslutet grundar sig på tvingande hänsyn till allmän säkerhet såsom de definieras av medlemsstaterna, om de a)har uppehållit sig i den mottagande medlemsstaten under de tio föregående åren, eller b)är underåriga, utom i de fall utvisningen är nödvändig för bar- nets bästa enligt konvention om barnets rättigheter av . De enda sjukdomar som kan motivera åtgärder som begränsar den fria rörligheten skall vara sjukdomar som kan vara epidemiska enligt gällande bestämmelser samt andra smitt- samma infektions- eller parasitsjukdomar om de i den mottagande med- lemsstaten omfattas av skyddsbestämmelser som gäller för de egna med- borgarna. Sjukdomar som uppstår senare än efter inresan får inte ligga till grund för utvisning. Om det finns starkt grundade skäl får en medlemsstat, inom tre må- nader efter inresan, kräva att personer som uppfyller villkoren för uppe- hållsrätt genomgår en kostnadsfri hälsoundersökning för att fastställa att de inte lider av någon av de sjukdomar som avses i punkt 1. soundersökningar får inte göras rutinmässigt. 1.Varje beslut som fattas i enlighet med artikel 27.1 skall skriftligen delges de berörda på sådant sätt att de kan förstå beslutets innehåll och följder. 2.De berörda skall ges exakt och fullständig information om de hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa som ligger till grund för ett beslut som gäller dem, såvida detta inte strider mot statens säkerhetsintressen. 3.Delgivningen skall innehålla uppgifter om till vilken domstol eller administrativ myndighet den berörda personen kan lämna in ett överkla- gande, tidsfristen för överklagande och, i förekommande fall, hur som står till dennes förfogande för att lämna medlemsstatens territorium. Utom i väl bestyrkta brådskande fall, skall tidsfristen för att lämna terri- vara minst en månad från datum för delgivningen. 1.De berörda personerna skall ha tillgång till domstolsprövning och, i förekommande fall, till prövning av administrativ myndighet, i den mot- tagande medlemsstaten för att överklaga eller begära omprövning av be- slut mot dem av hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa. 2.Om överklagandet eller begäran om omprövning av beslutet om ut- visning åtföljs av en ansökan om ett interimistiskt beslut om att verkstäl- ligheten av utvisningen skall skjutas upp, får den faktiska utvisningen från territoriet inte ske förrän det interimistiska beslutet har fattats, utom i de fall beslutet om utvisning grundas på ett tidigare rättsligt avgörande, eller de berörda personerna har beviljats rättslig prövning, eller beslutet om utvisning grundas på tvingande hänsyn till allmän säker- het enligt artikel 28.3. Domstolsprövningen skall göra det möjligt att granska beslutets lag- lighet samt de fakta och omständigheter som ligger till grund för den fö- reslagna åtgärden. Den skall även garantera att beslutet inte är opropor- tionerligt, särskilt med hänsyn till kraven i artikel 28. Medlemsstaterna får vägra den berörda personen tillträde till sitt terri- torium fram till domstolsprövningen, men de får inte hindra denne från att personligen försvara sig vid rättegången, utom om dennes närvaro kan orsaka allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet eller när överkla- gandet eller omprövningen gäller återreseförbud. Varaktigheten av ett återreseförbud 1.Personer som beläggs med återreseförbud av hänsyn till allmän ord- ning eller säkerhet får lämna in en ansökan om upphävande av återrese- förbudet efter en med hänsyn till omständigheterna skälig frist, och i vart fall från och med verkställigheten av beslutet om det slutgilti- ga återreseförbudet, som lagligen fattats enligt gemenskapsrätten, genom att åberopa bevisning som kan styrka att de faktiska omständigheter som låg till grund för beslutet om återreseförbud har ändrats. Den berörda medlemsstaten skall fatta ett beslut om denna ansökan efter det att den lämnades in. 2.De personer som avses i punkt 1 skall inte ha rätt till inresa på den berörda medlemsstatens territorium under prövningen av deras ansökan. Utvisning som påföljd eller särskild rättsverkan 1.Den mottagande medlemsstaten får besluta om utvisning som sank- tion eller som särskild rättsverkan till ett frihetsberövande endast om kraven i artiklarna 27, 28 och 29 är uppfyllda. 2.Om ett utvisningsbeslut i enlighet med punkt 1 verkställs efter det att beslutet fattades, skall medlemsstaten kontrollera om den berörda personen fortfarande utgör ett verkligt hot mot den allmänna ordningen eller säkerheten, och bedöma om omständigheterna har änd- rats sedan utvisningsbeslutet utfärdades. Medlemsstaterna skall sprida information om unionsmedborgarnas och deras familjemedlemmars rättigheter och skyldigheter inom det område som omfattas av detta direktiv, i synnerhet genom informations- kampanjer via nationella och lokala medier och andra kommunikations- Medlemsstaterna får vidta nödvändiga åtgärder för att neka, avbryta eller dra tillbaka en rättighet enligt detta direktiv i händelse av missbruk av rättigheter eller bedrägeri, till exempel skenäktenskap. skall vara proportionerlig och i enlighet med de rättssäkerhetsgarantier som föreskrivs i artiklarna 30 och 31. Medlemsstaterna skall fastställa bestämmelser om sanktioner för över- trädelser av nationella bestämmelser som antas i enlighet med detta di- rektiv och vidta de åtgärder som krävs för att de skall tillämpas. nerna skall vara effektiva och proportionerliga. anmäla dessa bestämmelser till kommissionen , och eventuella senare ändringar . Mer förmånliga nationella bestämmelser Bestämmelserna i detta direktiv skall inte påverka lagar eller andra för- fattningar i medlemsstaterna som är mer förmånliga för de personer som omfattas av detta direktiv. 1.Artiklarna 10 och 11 i förordning (EEG) nr 1612/68 skall upphöra att gälla med verkan . 2.Direktiven /221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG skall upphöra att gälla med verkan . 3.Hänvisningar till de upphävda bestämmelserna och direktiven skall anses som hänvisningar till detta direktiv. Kommissionen skall till och rådet överlämna en rapport om tillämpningen av detta direktiv tillsam- mans med eventuella förslag särskilt om behovet av att förlänga den tids- period då unionsmedborgare och deras familjemedlemmar får vistas inom den mottagande medlemsstatens territorium utan villkor. Medlems- staterna skall lämna kommissionen de uppgifter som behövs för att utar- beta denna rapport. 1.Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv . De skall genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentlig- görs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. 2.Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de be- stämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv tillsammans med en tabell som visar hur be- stämmelserna i detta direktiv motsvarar de nationella bestämmelser som antagits. Detta direktiv träder i kraft som det offentliggörs i Europeis- ka unionens officiella tidning. Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Lagförslag i betänkandet om Unionsmedborgares rör- lighet inom EU (SOU 2005:49) 1.Förslag till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningslagen (1989:529)1 dels att 1 kap. 4 §, 2 kap. 14 §, 4 kap. 13, 10 och 14 §§, 7 kap. 16 §, 8 kap. 1213 §§, 11 kap. 6 § samt rubriken närmast före 4 kap. 3 § skall ha följande lydelse, dels att rubriken närmast före 2 kap. 9 § skall lyda Återkallelse av till- stånd m.m., dels att det i lagen införs fyra nya paragrafer, 2 kap. 13 a §, 4 kap. 2 a och 16 §§, 5 kap. 8 § samt närmast före 4 kap. 16 § och 5 kap. 8 § nya rubriker av följande lydelse. En utlänning som vistas i mer än skall ha uppe- hållstillstånd, om inte utlänningen är medborgare i , , eller . En utlänning som är medborgare i ett land som ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller i och hans el- ler hennes familjemedlemmar har uppehållsrätt eller permanent up- pehållsrätt i under de när- mare förutsättningar regeringen föreskriver. Uppehållsrätt och permanent uppehållsrätt innebär en rätt att uppehålla sig i än utan krav på uppehållstillstånd. Regeringen får föreskriva andra undantag från kravet på uppehållstill- stånd. Regeringen får också föreskriva krav på uppehållstillstånd redan efter en kortare vistelsetid i än .