prop · GT03128 · 2006-03-20 00:00:00 — Bemyndigandet täcker ett stort antal situationer och en motsvarighet till bestämmelsen bör därför med vissa justeringar tas in även i den nya livsmedelslagen. Med stöd av en sådan bestämmelse kan föreskrifter utfärdas bl.a. om gränsvärden för be- kämpningsmedelsrester i livsmedel och om användning m.m. av tillsatser i livsmedel och om tillstånd till och anmälan av livsmedel för särskilda näringsändamål. Bemyndigandet täcker även föreskrifter om generella förbud mot att sälja eller föra in i landet ett livsmedel som inte är säkert. Sådana förbud kan ha sin grund antingen i beslut meddelade av kommis- sionen eller avse utnyttjandet av i en EG-rättsakt föreskriven rätt för medlemsstaten att föreskriva om tillfälliga nationella nödåtgärder. Bemyndigandet bör liksom omfatta föreskrifter om förbud eller villkor för handhavande, införsel till landet och med den nya EG-rätts- liga terminologin utsläppande på marknaden av livsmedel. Uttrycket handhavande inbegriper de åtgärder som omfattas av begreppet hantering. Det behövs vidare liksom bemyndiganden som ger regering- en eller berörd myndighet rätt att meddela föreskrifter om märkning samt om livsmedels beskaffenhet eller beteckning. Med stöd av det sistnämn- da bemyndigandet kan föreskrifter utfärdas bl.a. om s.k. livsmedelsstan- darder. Det finns vidare även i fortsättningen ett behov av föreskrifter för att hindra användningen av olämplig utrustning och olämpliga livsmedels- förpackningar. En motsvarighet till den nuvarande lagens bemyndigande om detta bör därför tas in i den nya lagen. Bestämmelser om att den som är sjuk eller har sår eller annan skada inte får ta befattning med livsmedel finns i och rådets förordning (EG) nr 852/2004. Förordningen innehåller däremot inga regler om krav på läkarundersökning och dylikt. Bestämmelser om detta bör därför i likhet med vad som gäller kunna utfärdas av . Därutöver bör bestämmelsen om rätt för regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva förbud mot återutförsel av livsmedel som förvaras på en gränskontrollstation eller ett tullager eller i en frizon eller frilager föras över till den nya lagen. Rätten att meddela föreskrifter i de angivna ämnena bör kunna utnytt- jas endast om reglerna behövs för att skydda människors liv och hälsa eller för att skydda konsumenters intresse. Delegationsbestämmelsen bör även innefatta en rätt för regeringen eller berörd myndighet att meddela beslut i det enskilda fallet. 11.6Undantag från vissa hygienkrav Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall ges rätt att efter iakttagande av anmälningsförfarandet i och rådets förordningar (EG) nr 852/2004 och (EG) nr 853/2004 meddela föreskrifter om anpassning av och undantag från de Prop. 2005/06:128 hygieniska krav som föreskrivs i förordningarna. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanserna som yttrat sig över för- slaget tillstyrker det. och Foder och Spann- mål påpekar dock att utvecklandet av nationella bestämmelser bör hållas till ett minimum. Kraven bör i stället ställas av marknaden. Även Svensk Mjölk betonar att lagstiftningen inte bör innehålla nationella detaljregler. Företagen bör i stället ges möjlighet att klara marknadens krav genom egna branschriktlinjer, egna kvalitetskrav och väl utbyggda egenkon- trollprogram. Skälen för regeringens förslag: I och rådets för- ordning (EG) nr 852/2004 finns grundläggande bestämmelser om hygienkrav för alla livsmedel. Kompletterande bestämmelser om krav på livsmedel av animaliskt ursprung finns i och rådets förordning (EG) nr 853/2004. En viktig nyhet i förhållande till vad som gäller är att företagens ansvar ifråga om säkra livsmedel tydliggörs. Förordningarna riktar sig till alla företagare, inklusive primärproducen- ter, som utövar någon form av verksamhet i något led i livsmedelskedjan. För alla företag som bedriver verksamhet i ledet efter primärproduktledet föreskrivs detaljerade krav på hur lokalerna skall vara beskaffade och hur livsmedel skall hanteras m.m. Dessa krav gäller därmed för en mängd olika typer av verksamheter, från stora industriella anläggningar som hanterar känsliga livsmedel till små butiker som endast hanterar färdig- förpackade livsmedel. Det finns dock vissa möjligheter för medlemssta- terna att efter godkännande av kommissionen och andra medlemsstater anpassa kraven i förordningarna efter nationella förhållanden (se artikel 13.3 i och förordning (EG) nr 852/2004 och artikel 10.3 i och rådets förordning (EG) nr 853/2004). Sådana anpassningar av regelverket kan ske t.ex. i syfte att möjliggöra fortsatt användning av traditionella metoder i livsmedelshanteringen eller för att tillgodose behoven för företag som är belägna i områden med geo- grafiska begränsningar. För att kunna utnyttja möjligheten till nationella särregler bör ett särskilt bemyndigande föras in i den nya lagen som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att med- dela föreskrifter om anpassning av och undantag från de hygieniska kra- ven som föreskrivs i och rådets förordningar (EG) nr 852/2004 och (EG) nr 853/2004. 11.7Godkännande och registrering av livsmedelsanläggningar Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall ges rätt att meddela föreskrifter om att livsmedel får handhas eller släppas ut på marknaden endast i anläggningar som godkänts av kontrollmyndigheten samt om vilka krav som skall vara uppfyllda för att ett sådant godkännande skall meddelas. Vidare skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer ges rätt att meddela föreskrifter om registrering av livsmedelsanlägg- ningar. En motsvarighet till livsmedelslagens bestämmelse om företagares egenkontroll skall tas in i den nya lagen. Regeringens bedömning: Krav på ett välfungerande egenkontrollsystem bör ställas inom ramen för godkännandeprövningen. Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer med pro- memorians. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig i den här delen ställer sig positiva till promemorians förslag och bedömning. kommun efterlyser en tydlighet i fråga om vad som krävs för ett godkännande, t.ex. om det ställs krav på riskbaserad egenkontroll. kommun efterlyser en närmare beskrivning av vad registrering skulle innebära samt av var gränsen går mellan registrering och godkännande. kommun efterlyser ett förtydligande av vil- ken kommun som skall utöva kontroll över sådana importörer och s.k. matmäklare som saknar livsmedelslokaler och där hanteringen sker på andra företags anläggningar. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt bestämmel- serna i gällande livsmedelslagstiftning får livsmedel inte hanteras yrkes- mässigt i en annan lokal än livsmedelslokal. Med livsmedelslokal avses sådan lokal eller annat utrymme i byggnad eller transportmedel som är avsedd att huvudsakligen användas för stadigvarande hantering av livsmedel och därtill hörande biutrymmen (22 och 23 §§ livsmedels- lagen). En livsmedelslokal får inte tas i bruk förrän lokalen med dess inredning blivit färdigställd och godkänd för sitt ändamål. Livsmedels- verket får föreskriva att livsmedelslokal får godkännas bara om verksam- heten och utrustningen i den anläggning som lokalen ingår i kan antas uppfylla de krav som verket föreskriver (37 § livsmedelsförordningen). Frågor om godkännande av livsmedelslokal prövas av kommunen eller, när det gäller slakterier, mejerier och vissa större livsmedelsindustrier m.m., av . I och rådets förordning (EG) nr 852/2004 ställs krav på att samtliga livsmedelsföretag skall vara registrerade hos myn- digheterna. Enligt artikel 6.2 i förordningen är sålunda varje företagare skyldig att underrätta behörig myndighet om alla anläggningar som han eller hon svarar för, där det i något led i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan för livsmedel bedrivs verksamhet, så att varje sådan anläggning kan registreras. Med anläggning förstås enligt definitionen i artikel 2.1.c varje enhet i ett livsmedelsföretag. Begreppet livsmedels- företag är i sin tur definierat i och rådets förordning (EG) nr 178/2002 och innefattar varje privat eller offentligt företag som med eller utan vinstsyfte bedriver någon av de verksamheter som hänger samman med alla stadier i produktions-, bearbetnings- eller distributions- kedjan av livsmedel. Företag som omfattas av och rådets förordning (EG) nr 853/2004, dvs. sådana som producerar livsmedel av animaliskt ursprung, skall enligt artikel 4.2 i förordningen även godkännas innan de får bedriva verksamhet. Undantag görs för bl.a. anläggningar i vilka det endast bedrivs primärproduktion och för transporter. och rådets förordning (EG) nr 852/2004 ger även medlemsstaterna rätt att kräva nationella godkännanden i fråga om andra typer av livsmedelsan- läggningar än de som omfattas av förordningens krav. Av det som redovisats följer att kontrollmyndighetens godkännande till skillnad från kommer att avse inte bara den lokal där en verksamhet bedrivs utan även själva verksamheten som sådan. Detta bör i sin tur leda till att godkännandet bör knytas till den fysiska eller juridiska person som innehar och driver en viss anläggning. Detta bör i normalfallet vara den som äger anläggningen men kan också avse en nyttjanderättshavare. Konsekvensen av detta är att ett ägarbyte till skillnad från bör medföra att ett nytt godkännande måste sökas eller en ny registrering göras. och rådets förordningar (EG) nr 854/2004 och (EG) nr 882/2004 reglerar den offentliga kontrollen av livsmedelsföretag som producerar livsmedel av animaliskt ursprung. Enligt bestämmelserna i artikel 31 i förordning (EG) nr 882/2004 får den behöriga myndigheten utfärda ett godkännande endast om livsmedelsföretagaren visat att företa- get uppfyller alla relevanta krav i livsmedelslagstiftningen. Den behöriga myndigheten får meddela ett villkorat godkännande om det vid besöket på plats framgår att anläggningen uppfyller alla krav på uppbyggnad och utrustning. Den behöriga myndigheten skall sedan utfärda ett slutligt godkännande endast om det vid ett senare besök på plats, inom tre måna- der efter det villkorade godkännandet meddelats, framgår att anläggning- en även uppfyller övriga krav. Ett villkorat godkännande kan förlängas men får inte vara längre än totalt . I och rådets förordning (EG) nr 852/2004 ställs bl.a. krav på att livsmedels- företagare i led efter primärproduktionen skall inrätta, genomföra och upprätthålla ett eller flera permanenta förfaranden, grundade på HACCP- principerna och att man skall kunna visa de behöriga myndigheterna att man uppfyller dessa krav. Av det redovisade måste slutsatsen dras att även förekomsten av för verksamheten lämpliga HACCP-system utgör ett sådant krav som skall tillgodoses för att en anläggning skall kunna godkännas. Detta utesluter dock inte att det även i fortsättningen kommer att finnas behov av generella bestämmelser om företagens egenkon- trollprogram. Särskilda regler om detta kan t.ex. behöva utfärdas för före- tag som endast omfattas av krav på registrering och för företag som skall godkännas i enlighet med vad har föreskrivit. En mot- svarighet till dagens bemyndigande om rätt för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för en livsmedelsföretagare att utöva en efter verksamhetens art lämpad särskild kontroll av verksamheten bör därför enligt vår mening föras in i den nya lagen. Det bör enligt vår uppfattning ankomma på att i egenskap av central livsmedelsmyndighet närmare bedöma för vilka an- läggningar nationella krav på godkännande skall ställas. Ett bemyndi- gande om detta bör därför tas in i den nya livsmedelslagen. Som utgångs- punkt för bedömning bör gälla att alla anläggningar där det sker en hantering av livsmedel som kan innebära en väsentlig risk för konsumenter bör bli föremål för godkännande. Det bör också ankom- ma på att i t.ex. en vägledning bedöma vilken kommun som bör ansvara för att godkänna sådana livsmedelsföretag som saknar Prop. 2005/06:128 egna lokaler, t.ex. livsmedelsmäklare. Det kan även finnas behov av detaljerade bestämmelser om registre- ring av anläggningar. Ett särskilt bemyndigande om detta bör därför föras in i lagen. Med stöd av det bemyndigandet kan regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer i föreskrifter specificera vilka uppgif- ter som skall lämnas och registreras. I sammanhanget bör framhållas att och rådets förordning (EG) nr 882/2004 innehåller detaljerade bestämmelser om den behöriga myndighetens rätt att återkalla godkännandet av en anläggning (artikel 31.2 e och 54 f). Det finns därför enligt vår mening inte något behov av att ta in regler om detta i den nya lagen. och rådets förordning (EG) nr 852/2004 innehåller särskilda regler för livsmedelsverksamhet som bedrivs i rörliga eller till- fälliga lokaler. Någon motsvarighet till det nuvarande regelverkets be- stämmelser om saluhållande av livsmedel på andra ställen än i livsme- delslokal, så kallade paragraf 16-tillstånd, behövs därför inte. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall ges rätt att meddela föreskrifter om försiktighetsmått i syfte att förebygga och avhjälpa skadeverkningarna av sabotage eller annan skadegörelse som kan påverka livsmedelsförsörjning. Rapportens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig är positiva till att stärka beredskapen för dricksvattenkedjan. Skälen för regeringens förslag: Regeringen har i en lagrådsremiss lämnat förslag bl.a. till en lag om kommuners och landstings åtgärder inför och vid åtgärder för extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. Bestämmelserna i lagen syftar till att kommuner och landsting skall minska sårbarheten i sin verksamhet och ha en god förmåga att hantera krissituationer i fred. Kommunerna och landstingen skall därför bl.a. göra risk- och sårbarhetsanalyser. Dricksvattnet har en unik förmåga att sprida smitta och förgiftning och kan därigenom antas kunna bli särskilt utsatt för sabotage och skade- görelse. Mot bakgrund av det rådande läget i omvärlden och de hot mot samhällets infrastruktur som är aktuella gör regeringen den bedömningen att det finns behov av bestämmelser om försiktighetsmått för att hindra uppsåtlig förorening av dricksvatten. Ett bemyndigande om rätt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om försiktighetsmått för att förebygga och avhjälpa skadeverkningarna av sabotage eller annan skadegörelse som kan påver- ka vattenförsörjning bör därför föras in i lagen. Dricksvattenförsörjningssystemet bedöms vara särskilt sårbart när det gäller sabotage med syfte att sprida smittsamma sjukdomar eller störa försörjningen på annat sätt. Emellertid kan det inte uteslutas att även andra livsmedel än dricksvatten skulle kunna utsättas för sabotage. Bemyndigandet bör därför innefatta en rätt att meddela föreskrifter om Prop. 2005/06:128 försiktighetsmått även i fråga om annan livsmedelsförsörjning. Som framgår av avsnitt 11.17 anser vi att den som bryter mot före- skrifter om åtgärder i anledning av sabotage m.m. bör straffas med böter. Regeringens bedömning: Köttbesiktningen bör moderniseras. ansvar för utförandet av besiktningar bör föras över på företagsanställd Besiktningsveterinärernas ansvar bör i högre grad begränsas till att övervaka att kontrollerna bedrivs på ett högkvalitativt sätt av kompe- Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig är i allmänhet positiva till promemorians bedömning. Kött- och charkföretagen ser med stor tillfredsställelse på att promemorian så klart och entydigt tar ställning för en modernisering av den traditionella köttbesiktningen och framhåller vikten av att de möjligheter som finns i och rådets förordning 854/2004 för en modernisering av den traditionella köttbesiktningen utnyttjas så snart förordningen trätt i kraft. myndigheten anser att det i normalfallet inte är lämpligt att en officiell assistent utför kontroll på djurskyddsområdet och menar att Livsmedels- verket och bör samråda och samordna sina krav på veterinär närvaro vid olika moment i samband med slakten. veterinärförbundet menar att promemorians bedömning att ansvaret för utförandet av besiktningen bör överföras till företagsanställd personal inte finner stöd i och rådets förordning (EG) nr 854/2004 i den utsträckning som man vill göra gällande. Skälen för regeringens bedömning: har i princip hela ansvaret för köttkontrollen vid slakterierna, inklusive stycknings- och charkuteriverksamhet i anslutning till dessa anläggning- Kontrollen, som även innefattar levandedjurbesiktning, leds av en ve- terinär som ingår i besiktningsveterinärorganisation. Särskilda regler för kontroll av livsmedel av animaliska ursprung finns i och rådets förordning (EG) nr 854/2004. ningen innehåller detaljerade bestämmelser om offentlig köttkontroll, vilka bl.a. innefattar en specificering av vilka uppgifter myndighetens personal skall utföra (artikel 5 och bilaga 1). Reglerna innebär att en så kallad officiell veterinär är ansvarig för köttkontrollen. ingår bl.a. besiktning före och efter slakt, kontroll av information om slaktdjuren, verifiering av att djurskyddsregler beaktats samt kontroll av bestämmelser om specificerat riskmateriel och andra animaliska bipro- Den officielle veterinären kan i vissa särskilt angivna fall ta hjälp av officiella assistenter. Det ställs långtgående krav på kompetens och utbildning både för officiella veterinärer och officiella assistenter. lemsstaterna får under visa förutsättningar tillåta slakteripersonal att bistå den officiella veterinären vid utförandet av specifika uppgifter (artikel 5 6 a. och b.) Efter godkännande av kommissionen och medlemsstaterna finns dessutom utrymme för nationella försök med förenklad köttbe- siktning, vilka bl.a. kan innefatta ökat deltagande av företagsanställd Prop. 2005/06:128 personal (artikel 17). I de nya EG-förordningarna, däribland i och rådets förordningar (EG) nr 178/2002 och (EG) nr 852/2004, fastslås pro- ducentens huvudansvar för livsmedelssäkerheten. Företagarna skall följa fastställda hygienregler (god hygienpraxis) och göra kontrollplaner som bygger på HACCP-principer. Denna huvudprincip återspeglas i kontrollreglerna genom att fokus för den offentliga kontrollen generellt sett är granskning och bedömning av producenternas egna kvalitets- styrningsrutiner och kontrollsystem, t.ex. god hygienpraxis och HACCP- planer (så kallad systemtillsyn). Principen om producentansvaret har dock inte fått fullt genomslag när det gäller köttbesiktningen. Huvudregeln är där, som framgår av det som redovisats, att den faktiska kontrollen utförs av myndighetens representanter. Ur principiell synvinkel är det enligt vår uppfattning viktigt att ett företags ansvar för att de livsmedel som släpps ut på marknaden är säkra är lika stort oavsett vilken verksamhet som företaget bedriver. Det är därför angeläget att de möjligheter till ökat inslag av företagsanställd personal vid besiktningen på slakterier som EG-reglerna medger utnyttjas. Vi anser således att be- siktningsveterinärernas ansvar i högre grad än vad som är fallet bör begränsas till en övervakning av att kontrollerna bedrivs på ett högkva- litativt sätt av kompetent personal. Detta får dock självfallet aldrig leda till att djurskyddet på slakteriet äventyras. Det bör därför ankomma på att i samråd med meddela föreskrifter om i vilken utsträckning företagsanställd personal kan utnytt- jas. Bestämmelserna i och rådets förordning (EG) nr 854/2004 innebär att besiktningsveterinärerna kommer att få ett utökat ansvar för att utöva djurskyddskontroll på slakterierna. I den mån EG- bestämmelserna behöver kompletteras med nationella föreskrifter eller central vägledning om djurskydd är detta, vilket vi utvecklat närmare i avsnitt 1.2.1 under rubriken djur som lämnas till slakt, en uppgift för i enlighet med bestämmelserna i djurskydds- lagen. 11.10Förbud mot utsläppande på marknaden Regeringens förslag: Utöver vad som följer av de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen skall det vara förbjudet att på marknaden släppa ut livsmedel som inte uppfyller krav och villkor i föreskrifter om märkning, livsmedels beskaffenhet och beteckning samt nationella anpassningar av EG- bestämmelserna om anläggningar m.m., har handhafts eller tidigare släppts ut på marknaden i en anläggning som inte har godkänts i enlighet med krav eller regi- strerats i enlighet med kraven i och rådets förordning EG (nr) 852/2004, inte har godkänts eller anmälts i enlighet med föreskrivna förfaran- den eller inte uppfyller villkor i ett godkännande eller tillstånd, innehåller förbjudna ämnen eller ämnen som inte har godkänts i enlighet med föreskrivna förfaranden, eller som - innehåller ämnen som överskrider föreskrivna gränsvärden. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall kunna meddela föreskrifter om undantag från bestämmelserna om förbud mot att släppa ut ett livsmedel på marknaden. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regering- ens. I promemorian föreslås dock inte något förbud mot att på marknaden släppa ut livsmedel som handhafts i en anläggning som inte registrerats. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig i den här delen tillstyrker förslaget. anser att för- budet mot att på marknaden släppa ut livsmedel även bör omfatta livs- medel som har hanterats i en anläggning som inte registrerats. Även om det inte är klart var gränsen mellan registrering och god- kännande av verksamheter kommer att gå står det dock enligt verket klart att även verksamheter, för vilka endast registrering kommer att krävas, kommer att lyda under samma hygienkrav som övriga anläggningar och vara förknippade med åtminstone vissa hygieniska risker. Även Arvids- jaurs kommun framför liknande synpunkter. kommun påpekar att det i förslaget förutsätts att en ur hygiensynpunkt riskfylld hantering kommer att bli föremål för godkännande i enlighet med Livsmedels- verkets föreskrifter och ifrågasätter om det finns någon verksamhet som har en hantering som inte är riskfylld. Skälen för regeringens förslag: I artikel 14 i och rådets förordning (EG) nr 178/2002 föreskrivs att livsmedel som inte är säkra inte får släppas ut på marknaden. Detta innebär att den nya lagen inte bör innehålla en motsvarighet till den nuvarande livsmedelslagens bestämmelse om förbud mot saluförande av livsmedel som kan antas vara otjänliga. Däremot bör livsmedelslagens övriga bestämmelse om saluförbud i sak överföras till den nya lagen. Detta gäller för det första bestämmelserna om saluförbud för livsmedel som inte är märkta på ett korrekt sätt. Detsamma gäller för bestämmelsen om saluförbud för livsmedel som tillförts icke godkända tillsatser eller som strider mot villkor för godkän- nandet. Sistnämnda förbud bör dock i den nya lagen få en mer generell utformning och innefatta även andra ämnen än tillsatser. De hälsorisker som är förknippade med exempelvis främmande ämnen och resthalter av t.ex. veterinärmedicinska preparat är vanligtvis ännu större än då det gäller de avsiktligt tillsatta tillsatserna. Det får därför anses motiverat att utvidga det generella saluförbudet till att gälla livsmedel som tillförts andra otillåtna ämnen än tillsatser. Vidare bör även förbudet mot saluföring av livsmedel som inte mot- svarar en uppgiven standard i sak föras över till den nya lagen. Enligt och rådets förordning (EG) nr 853/2004 (artikel 4) får livsmedel av animaliskt ursprung släppas ut på marknaden endast om de uppfyller tillämpliga krav i och rådets förordning (EG) nr 852/2004 samt om de har registrerats eller godkänts enligt någon av förordningarna. I konsekvens med detta bör det även vara förbjudet att släppa ut livsmedel på marknaden som handhafts i en