prop · GT03128 · 2006-03-20 00:00:00 — Avsikten är inte, som några av remissinstanserna felaktigt antagit, att möjligheten att begära biträde av polisen beskärs så att det får negativa konsekvenser för myndigheternas möjlighet att utöva sin tillsyn eller verkställa beslut. Det är även i fortsättningen enbart den begärande myn- digheten som har att pröva om förutsättningar föreligger att begära biträ- de av polismyndigheten. Polisen kommer således inte heller i fortsätt- ningen att göra någon materiell prövning av begäran. De farhågor som framförts av bl.a. , kommun och Naturvetareför- bundet, får därmed anses vara ogrundade. Regeringen finner dock att det tydligt bör framgå av lagtexten att polisen är skyldig att bistå såväl vid Prop. 2005/06:128 offentlig kontroll som vid verkställande av beslut i övrigt. Vi föreslår därför att det i provtagningslagen förs in en bestämmelse om att biträde av polismyndigheten endast skall kunna ske när det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kommer att kunna utföras utan att polisens särskilda befogenhet att använda våld behöver tillgripas eller det annars finns synnerliga skäl för begäran. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att betala avgift för offentlig kontroll, provtagning, undersökning, märkning, godkännan- de, registrering och utfärdande av identitetshandlingar. det skall innefatta en skyldighet för kommunen att ta ut avgift. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall vidare bemyndigas att meddela föreskrifter om beräkningen av avgif- ter som tas ut av statliga myndigheter, kontrollorgan och sådana orga- nisationer som ansvarar för registrering och utfärdande av identitets- Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regering- I promemorian fanns dock inget särskilt bemyndigande för rege- ringen att föreskriva om skyldighet för kommunerna att ta ut avgifter för Remissinstanserna: anser att avgiftsbestäm- melsen bör utformas mer generellt när det gäller möjligheterna att ta ut avgifter för märkning och registrering av djur. Skälen för regeringens förslag: Enligt den nu gällande provtagnings- lagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om avgifter för en myndighets eller en organisations kostnader för provtagning, undersökning, kontroll, märkning, godkän- nande och registrering samt för utfärdande av identitetshandlingar för Den nya provtagningslagen bör, liksom den nu gällande lagen, innehålla bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva om avgiftsfinansiering. Bemyndigandet bör formuleras som en skyldighet att betala avgift för offentlig kontroll, provtagning, undersökning, märkning, godkännande, samt registrering och utfärdande av identitetshandlingar. Enligt 10 § i förslaget till ny provtagningslag kan regeringen bemyndiga att överlämna offentlig kontroll till kommu- Även denna kontroll bör kunna finansieras med avgifter. 10 bedömer regeringen, vad avser livsmedels-, djurskydds- och foder- kontrollen, att kontrollen bör finansieras på ett enhetligt sätt, dvs. bör kunna föreskrivas om en skyldighet för kommunerna att ta ut en Regeringen bedömer att även den kontroll som kan komma utövas av kommunerna enligt provtagningslagen bör finansieras på ett enhetligt sätt över hela landet. Det bör, för att uppfylla kraven i 8 kap 5 § RF i lagen tydliggöras, att bemyndigandet innefattar en skyldighet för kom- munerna att ta ut en avgift för offentlig kontroll. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör vidare Prop. 2005/06:128 ha rätt att föreskriva om avgifternas storlek eller beräkning. artikel 5 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 kan en kontrollmyndighet delegera särskilda uppgifter till ett eller flera kontrollorgan. Även sådan kontroll bör kunna finansieras genom avgif- ter. För att tydliggöra detta bör bemyndigandet utformas så att det täcker även kontrollorgans kostnader för offentlig kontroll. I bemyndigandet bör dock inte innefatta rätt för regeringen att före- skriva om de kommunala avgifternas storlek. Det åligger således varje kommun att besluta om avgifternas storlek. Regeringens förslag: Den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot en föreskrift eller ett beslut som har meddelats med stöd av 6 §, 7 § första stycket, 8 § eller 9 § första stycket, eller inte fullgör sina skyldigheter enligt 15 § döms till böter. Till böter döms även den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EG-bestäm- melser som kompletteras av lagen. Detta gäller dock inte om överträ- delsen avser bestämmelser om myndighetsutövning. Om en gärning är att anse som ringa döms inte till ansvar. döms till ansvar om ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud har över- trätts för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås att straffskalan skall utgöra böter eller fängelse i Vidare föreslogs inte någon straffsanktionering för den som bryter mot beslut i enskilda fall. Remissinstanserna: De fåtal remissinstanser som har yttrat sig särskilt över förslaget ställer sig positiva till det eller har inte något att erinra. Några remissinstanser har dock uppmärksammat att frågan om utform- ningen av straffbestämmelserna med anledning av Högsta domstolens dom i rättsfallet NJA 2005 s. 33. ombudsmän () har därvid påpekat att det förutsätts att utformningen av straffbestämmelserna med fängelse i straffskalan justeras i enlighet med det behov av förändringar som kan komma att framgå av beredningen inom . Hovrätten för ställer sig frågande till varför inte även den som bryter mot beslut som fattats med stöd av den föreslagna 7 och 8 §§ skall kunna dömas till ansvar. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om straffrättsliga sanktioner finns i 10 § i den nuvarande provtagningslagen. grafen straffbeläggs överträdelser av föreskrifter som meddelats med stöd av bemyndiganden i lagen, dvs. föreskrifter om hälsoövervakning, uppgifter om läkemedelsanvändning och villkor för livdjursförsäljning, spridning av smitta och ämnen som kan skada människors eller djurs hälsa samt om animaliska biprodukter eller föreskrifter om märkning. Detsamma gäller den som inte fullgör skyldigheten att tillhandahålla den hjälp som lagen kräver. Vidare straffbeläggs åsidosättande av förbud eller villkor som finns i och rådets förordning (EG) nr 1774/2002. Både uppsåtliga och grovt oaktsamma brott är straff- belagda. Straffsatsen är böter eller fängelse i högst . I ringa fall får inte dömas till ansvar enligt lagen. Inte heller skall den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vitesförbud dömas till ansvar enligt lagen för den gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Regeringen finner att de överträdelser som straffsanktioneras i den nuvarande lagen i sak bör överföras även i den nya provtagningslagen. Straffbestämmelsen måste dock anpassas till det förhållandet att den nya lagen inte längre omfattar hanteringen av animaliska biprodukter. Hovrätten för har dock väckt frågan varför inte den som bryter mot beslut som har fattats med stöd av de föreslagna 7 och 8 §§ skall kunna dömas till ansvar. Enligt 7 § första stycket förslaget till provtagningslag får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, för att hindra spridning av smittsamma djursjukdomar, meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om avlivning av djur, isolering av djur, begränsningar eller andra villkor vad gäller hanteringen av djur, djurprodukter och andra varor samt begränsningar eller andra villkor såvitt avser kontakter mellan djur och människor. Bestämmelsen motsvaras av 4 a § i den nuvarande provtagningslagen. Enligt 8 § i förslaget får regeringen, eller den myndighet som rege- ringen bestämmer, i fråga om livsmedelsproducerande djur eller djurpro- dukter från sådana djur som innehåller eller kan antas innehålla sådana ämnen eller restsubstanser som kan göra livsmedlet icke säkert meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om omhändertagande eller märkning av djur eller djurprodukter, om förbud mot att djur eller djur- produkter flyttas, överlåts eller används som livsmedel samt om avliv- ning av djur. Bestämmelsen motsvaras i huvudsak av 4 b § i den nuva- rande provtagningslagen. Enligt 6 § andra stycket i förslaget får regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, vidare föreskriva eller i ett enskilt fall be- sluta att djur får säljas till annat än slakt eller flyttas från ett visst område till ett annat inom landet endast om djuren är fria från viss sjukdom. Bestämmelsen motsvarar 4 § andra stycket i den nuvarande provtag- ningslagen. Det är enbart överträdelser av föreskrifter meddelade med stöd av dessa bestämmelser som kan bestraffas och som i promemorian föreslås kunna bestraffas. De åtgärder som kan komma i fråga med stöd av bemyndigandena i 6 § andra stycket, 7 och 8 §§ är dock av samma slag oavsett om åtgärden föreskrivs i en föreskrift eller beslutas i det enskilda fallet. Att bryta mot åtgärderna kan få allvarliga konsekvenser för djurs eller människors hälsa. Regeringen bedömer det därför som angeläget att brott mot dem kan sanktioneras. Detta oavsett om åtgärden har meddelats i ett enskilt fall eller i en föreskrift. Det föreslås därför att även brott mot ett beslut i ett enskilt fall med stöd av bemyndigandena i 6 § andra stycket, 7 § första stycket eller 8 § straffsanktioneras. Mot bakgrund av att flertalet av de förpliktelser och handlingsregler som enskilda har att följa i fortsättningen finns i den direkt tillämpliga EG-rätten, föreslår regeringen även att den som bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen döms till ansvar enligt lagen. Som exempel på EG-förordningar som innehåller förpliktelser och handlingsregler till enskilda som bör vara straffsanktionerade enligt provtagningslagen lag kan nämnas Euro- paparlamentets och rådets förordning (EG) nr 852/2004 och Europapar- lamentets och rådets förordning (EG) nr 853/2004. Vissa av EG-bestämmelserna innehåller emellertid även förpliktelser för myndigheter och andra offentliga organ, exempelvis Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004. Det är dock endast enskilda som bör kunna ställas till ansvar enligt den nya lagen för överträdelser av bestämmelserna i . Den som i offent- lig verksamhet inte iakttar de skyldigheter för myndigheter som följer av EG-bestämmelserna om offentlig kontroll bör således inte träffas av straffbestämmelserna i den nya lagen. Ansvarsbestämmelser för den som vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtelse åsidosätter vad som gäller för uppgiften finns i . Vad gäller de subjektiva rekvisiten gör regeringen den bedömningen att det bör vara samma rekvisit för den som bryter mot EG-bestämmel- serna som för den som bryter mot föreskrifter eller beslut som meddelats med stöd av lagen. Enligt den nuvarande lagen sanktioneras såväl upp- såtliga som grovt oaktsamma brott. Regeringen bedömer att samma rek- visit även bör föras in i den nya lagen. Liksom enligt dagens provtagningslag bör det inte dömas till ansvar för gärning som är att anse som ringa. Enligt allmänna principer bör det inte vara möjligt att ingripa med straff och vitespåföljd mot samma förseelse. Regeringen föreslår därför att en bestämmelse bör införas i den nya lagen om att den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vites- förbud inte döms till ansvar enligt lagen för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. har i NJA 2005 s. 33 prövat frågan om s.k. blankett- straffbuds överensstämmelse med regeringsformen i vissa fall. I pro- memorian påpekades att frågan om konsekvenserna av denna dom är under beredning inom . Reglerna i regeringsformen (jfr 2 kap. 8 och 12 §§ RF) om skydd mot frihetsberövande innebär att huvudprincipen är att straffbestämmelser med fängelse i straffskalan skall beslutas av i lag. Som framgår av 8 kap. 7 § första stycket RF kan regeringen, efter bemyndigande i lag, genom förordning meddela föreskrifter om bl.a. skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa, närings- verksamhet och djurskydd. Detta bemyndigande medför dock inte rätt att meddela föreskrifter om annan rättsverkan av brott än böter. Enligt 8 kap. 7 § andra stycket RF kan dock i lag, föreskriva även annan rättsverkan än böter för överträdelse av föreskrift som regeringen medde- lar med stöd av bemyndigandet. Högsta domstolens avgörande får anses innebära att annan rättsverkan av brott än böter inte får föreskrivas för överträdelser av föreskrifter som beslutats på lägre nivå än av regeringen. Inom lagens tillämpnings- område anges förpliktelser eller handlingsregler såväl i lag som i före- skrifter beslutade av regeringen eller av förvaltningsmyndighet. För mer- parten av de straffbelagda överträdelserna är bötesstraff tillräckligt. Det kan dock inte uteslutas att det kan finnas gärningar för vilka fängelse i stället bör komma i fråga. För att särskilja dessa från de gärningar som endast kan motivera böter krävs en omfattande genomgång och analys av de straffbelagda förpliktelserna eller handlingsreglerna i lagen, i före- skrifter eller beslut som meddelats med stöd av lagen och i de EG-för- ordningar som kompletteras av lagen. Det saknas här underlag för en så- Prop. 2005/06:128 dan gradering av straffskalan. Flertalet av de EG-förordningar som ligger till grund för förslagen i denna proposition tillämpas . Bestämmelserna i gäller alltså med direkt verkan i . Det är därför nödvändigt att genomföra förslagen i proposition. Av detta följer att det inte är möjligt att avvakta resultatet av en sådan genomgång av straffbestämmelserna som nämnts ovan och som skulle kunna ge ett sådant underlag som krävs för en gradering av straffskalan. Tills vidare bör därför endast böter följa för brott mot lagen, föreskrifter eller beslut som meddelats med stöd av lagen eller mot de EG-bestäm- melser som kompletteras av lagen. Det kan konstateras att det finns behov av en mer genomgripande över- syn av de aktuella straffbestämmelserna, bl.a. för att identifiera de för- faranden som eventuellt bör föranleda strängare påföljd än böter. En så- dan översyn kommer därför att påbörjas inom . Regeringens förslag: Den nuvarande provtagningslagens bestämmelser om överklagande förs i sak över till den nya lagen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Länsrätten i anser att det genom möjligheten att överklaga beslut som meddelats med stöd av EG-förord- ningarna ges en mycket vidsträckt och svåröverskådlig överklaganderätt och det bör övervägas om denna rätt kan preciseras genom föreskrifter om att beslut kan överklagas endast i särskilt angivna fall. Skälen för regeringens förslag: I 11 § i den nuvarande provtagnings- lagen finns bestämmelser om att överklagande av beslut av en nämnd skall ske till och att beslut av annan statlig myn- dighet än regeringen samt av en organisation får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Det finns även bestämmelser om att tillsynsmyn- digheten för det allmännas talan hos förvaltningsdomstol om det över- klagade beslutet har meddelats av en organisation. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut enligt lagen skall dess- utom gälla om inte annat har beslutats. Motsvarande bestämmelser om överklagande och verkställighet av be- slut bör införas även i den nya provtagningslagen. Detsamma gäller för bestämmelsen i nuvarande 12 § provtagningslagen om att bestäm- melserna i 22, 2328 och 30 §§ förvaltningslagen (1986:223) skall till- lämpas om beslutet har meddelats av en organisation. Regeringen delar inte Länsrättens i farhågor att över- klagandebestämmelserna kommer att leda till en vidsträckt och svåröver- skådlig överklaganderätt. Enligt regeringens bedömning är den mängd beslut som kontrollmyndigheterna har rätt att fatta med stöd av EG- förordningarna begränsade. Regeringens förslag: Förbud, förelägganden och andra beslut om skyl- digheter för enskilda som har meddelats med stöd av äldre föreskrifter och som avser hantering av djurkadaver eller andra animaliska bipro- dukter skall anses beslutade enligt den nya lagen om foder och ani- maliska biprodukter. Övriga förbud, förelägganden och andra beslut om skyldigheter för enskilda som har meddelats med stöd av äldre före- skrifter skall anses beslutade med stöd av den nya lagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i princip med regeringens. Remissinstanserna: Inga remissinstanser har yttrat sig särskilt över Skälen för regeringens förslag: I lagrådsremissen föreslogs till skill- nad från i departementspromemorian inte någon särskild regel om vad som skall gälla för förelägganden och förbud som har meddelats med stöd av den upphävda lagen. Lagrådet har i sitt yttrande anfört att man inte är övertygad om att man bör avstå från att med en lagregel klargöra att avsikten är att fortfarande aktuella ingripanden som företagits med stöd av den upphävda lagen skall bestå efter . Av samma skäl som det har redogjorts för i avsnitt 11.19 instämmer vi därför i Lag- rådets bedömning att detta bör tydliggöras genom en övergångsreglering. En ny lag om kontroll av husdjur, m.m. En ny lag om kontroll av husdjur, m.m. Regeringens förslag: Den nuvarande lagen om kontroll av husdjur m.m. ersätts av en ny lag om kontroll av husdjur, m.m. Lagen skall innehålla materiella bestämmelser och bemyndiganden samt kom- plettera sådana EG-bestämmelser som sammanfaller med lagens syfte. Regeringen skall i tillkännage vilka grundförordningar som avses. I fråga om EG-bestämmelser som faller inom flera lagars tillämp- ningsområde skall regeringen i tillkännage vilka EG-bestämmelser som kompletteras av lagen om kontroll av Regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, skall ges rätt att meddela de föreskrifter eller i det enskilda fallet fatta de beslut som behövs som komplettering av EG-bestämmelserna. Promemorians förslag: Promemorians förslag överensstämmer i hu- vudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock att de lagänd- ringar som EG-förordningarna föranleder skall införas i befintlig lag. promemorian föreslås dock att regeringen i fråga om EG-förordningar som faller inom flera lagars tillämpningsområde i verkställighetsföre- skrifter skall kunna precisera vilka bestämmelser i förordningen som kompletteras av vilken lag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har särskilt yttrat sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: Den nuvarande lagen (1985:342) om kontroll av husdjur m.m. tillkom 1985. Lagen syftar till att främja anima- lieproduktionen och djurs lämplighet för avel i näringsverksamhet samt att förebygga sjukdomar hos djur. Regeringen eller, efter regeringens överlämnande, får i dessa syften meddela före- skrifter om kontroll av husdjur och av andra djur som människan har i sin vård samt ge organisationer på jordbruksnäringens område eller andra sammanslutningar rätt att anordna sådan kontroll. Lagen är utformad med utgångspunkten att statens medverkan i princip endast bör inskränka sig till att vissa ramar och riktlinjer anges i föreskrifter för verksamheten och att denna ställs under viss tillsyn. Kontrollen bör däremot omhänder- tas av organisationer på jordbruksnäringens område eller andra samman- slutningar som ges en rätt att anordna kontroll för visst djurslag. Lagen säkerställer vidare att den som innehar djur, av sådant slag och inom så- dant område, för vilket kontroll har anordnats har rätt att få djuren an- slutna till kontrollen. Det framgår också av lagen att det får meddelas föreskrifter om att djur som omfattas av kontrollen får överlåtas under särskild beteckning som är förbehållen sådana djur. Lagen innehåller även straffbestämmelser och bestämmelser om överklagande. Enligt för- ordningen (1985:343) om kontroll av husdjur m.m. utövar Jordbruks- verket eller, i den utsträckning som bestämmer, länssty- relsen tillsyn över efterlevnaden av den kontroll och verksamhet som äger rum med stöd av lagen. I lagen finns det dock inte några bestämmel- ser om tillsyn eller om tvångsåtgärder som tillsynsmyndigheterna får vidta för att säkerställa efterlevnaden av lagstiftningen. Det finns EG-förordningar som innehåller bestämmelser som behand- lar frågor som sammanfaller med lagens syfte. Detta är bl.a. fallet be- träffande och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelser- na om djurhälsa och djurskydd samt och rådets för- ordning (EG) nr 2160/2003 av om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna zoonotiska smittämnen. Enligt den senare förordningen som finns beskriven i avsnitt 7.6, får livsmedels- och foderföretag eller organisationer som företräder dessa, på frivillig väg införa kontrollprogram för att minska förekomsten av salmonella. Om företagarna eller organisationerna vill att deras kontroll- program skall ingå i de nationella kontrollprogrammen skall programmet lämnas in till den behöriga myndigheten i medlemsstaten för godkän- nande. De nationella myndigheterna är skyldiga att godkänna ett program som uppfyller förordningens uppställda krav. Detta förfarande liknar i många delar förfarandet som följer av lagen om kontroll av husdjur. De nya EG-förordningarna förutsätter att medlemsstaterna, eller för ändamålet utpekade myndigheter, bl.a. kontrollerar att bestämmelserna i följs och att de har verktyg för denna kontroll. Lagen om kontroll av husdjur m.m. måste således anpassas både innehålls- mässigt och lagtekniskt till EG:s lagstiftning på området. Av övervä- gandena i avsnitt 8.2 framgår att en enhetlig lagstiftningsmetod bör väljas för detta ändamål. finns det ett behov av att modernisera lagen. Lagen bör ha samma författningstekniska struktur som övriga lagar som skall komplettera det nya . den bedömningen att de ändringar som måste göras i lagen är så omfat- Prop. 2005/06:128 tande att lagen bör ersättas med en ny lag om kontroll av husdjur. Den nya lagen bör innehålla en bestämmelse om att lagen kompletterar de EG-förordningar som helt eller delvis har samma syfte som lagen och att regeringen i skall ge till känna vilka EG- förordningar som avses. Vi instämmer i Lagrådets bedömning att tillkän- nagivandeförfarandet bör användas även för att ange vilka bestämmelser i en EG-förordning som täcker flera lagars tillämpningsområde som skall kompletteras av lagen om kontroll av husdjur. En bestämmelse om detta bör därför föras in i lagen. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bör därutöver ges rätt att meddela de föreskrifter eller fatta de beslut i en- skilda fall som behövs som komplettering av EG-förordningarna. Det kan exempelvis röra sig om föreskrifter till det godkännandeförfarande som anges i och rådets förordning (EG) nr 2160/2003. När programmen är godkända skall medlemsstaterna, enligt förordningen, föra uppdaterade förteckningar över kontrollprogrammen. Organisationerna som har fått programmen godkända skall vidare regel- bundet informera de behöriga myndigheterna om resultaten av program- men. Även i dessa avseenden kan den aktuella EG-förordningen behöva kompletteras med föreskrifter. Det kan också röra sig om föreskrifter eller beslut som behövs för att verkställa beslut av kommissionen. I de fall som en EG-förordning öppnar för möjligheten att meddela nationella föreskrifter eller förbud, exempelvis ger medlemsstaten rätt att besluta om vissa undantag från förordningen, får sådana föreskrifter dock med- delas med stöd av lagens allmänna bemyndiganden. 14.2Lagens syfte och bemyndiganden Regeringens förslag: Den nya lagens syfte utökas till att, jämfört med den nuvarande lagen om kontroll av husdjur m.m., även avse främjande av långsiktig förvaltning av husdjursgenetiska resurser.