prop · GT03194 · 2006-04-18 00:00:00 — Från svensk sida skall de tolv migrationsattachéer som förordnas av och de polissambandsmän som av Rikskrimi- nalpolisen utstationerats att tjänstgöra i tredjeland ingå i nätverket av sambandsmän. Rådets direktiv /82/EG av om skyldighet för transportörer att lämna uppgifter om passagerare. Syftet med direktivet är att förbättra gränskontrollerna och bekämpa olaglig invandring genom att transportörer översänder förhandsupp- gifter om passagerare till behöriga nationella myndigheter. En proposition med förslag till de lagändringar som föranleds av direktivet (prop. 2005/06:129) har överlämnats till . Inga ytterligare ändringar behövs med anledning av associering. Rådets beslut /573/EG av om organisation av Prop. 2005/06:194 gemensamma flygningar för återsändande från två eller flera med- lemsstaters territorium av tredjelandsmedborgare vilka omfattas av enskilda beslut om återsändande. Syftet med beslutet är att rationalisera återvändande genom gemen- samma flygningar. Enligt artikel 3 skall varje medlemsstat utse en myndighet med uppgift att organisera och/eller delta i gemensamma flygningar samt meddela relevant information till de övriga medlems- staterna. Beslutet har överlämnats till för tillämp- ning. Det polisiära samarbetet är en del av de kompensatoriska åtgärder som skall motverka negativa konsekvenser av att personkontroller vid de inre gränserna avskaffas mellan Schengenstaterna. Samarbetet omfattar in- formationsutbyte och operativ samverkan mellan ländernas brottsbekäm- pande myndigheter och regleras i artiklarna 3947 i Schengenkonventio- nen. Artikel 39 reglerar bistånd och informationsutbyte mellan Schengen- staternas polismyndigheter i syfte att förhindra och upptäcka brottsliga handlingar. Artikel 40 reglerar gränsöverskridande övervakning. En så- dan innebär att en polisman under vissa förutsättningar får fortsätta en pågående övervakning i ett annat Schengenland. i det land där övervakningen sker måste ge sitt samtycke till övervakningen och kan även uppställa villkor för sådan övervakning. Som närmare ut- vecklas i avsnitt 7.2.2 förutsätter artikel 40 att förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning förs över till . Artikel 41 reglerar gränsöverskridande förföljande. Detta innebär att en polisman under vissa förutsättningar kan fortsätta ett förföljande av en person som tagits på bar gärning vid begående av sådant grövre brott som anges i artikeln. Förföljandet får endast ske över landgräns och skall godkännas av den stat där förföljandet sker. Artiklarna 42 och 43 reglerar ansvarsfrågor och rättslig status för de polismän som agerar i enlighet med artiklarna 40 och 41. Artikel 44 berör frågor om kommunikation mellan myndighe- terna i gränsområdena. Artikel 45 ålägger staterna att föra s.k. hotellre- gister. Det innebär att alla utländska gäster vid hotell eller pensionat skall fylla i ett registreringskort som skall vara tillgängligt för behöriga myn- digheter. Artikel 46 uppmanar staterna att förmedla uppgifter till övriga Schengenstater som kan vara av intresse för brottsbekämpning, förebyg- gande av brott eller för att vidta skyddsåtgärder beträffande hot mot all- män ordning och säkerhet. Artikel 47 berör utbytet av kontaktpersoner, s.k. sambandsmän, mellan Schengenstaterna. Artiklar i som undantar På området för polisiärt samarbete skall tillämpa samtliga ar- tiklar, 3947, i . Rättsakter som utgör en utveckling av Nedan redovisade rättsakter utgör en utveckling av på området för polisiärt samarbete. Rådets beslut /586/RIF av om inrättande av ett förfarande för ändring av artikel 40.4 och 40.5, artikel 41.7 och artikel 65.2 i konventionen om tillämpning av av om gradvis avskaffande av kontroller vid de gemen- samma gränserna. I rådsbeslutet sägs att varje medlemsstat får ändra hänvisningarna i artiklarna 40.4, 40.5, 41.7 och 65.2 avseende vilka polismän, myndig- heter och ministrar som skall vara berörda. Artiklarna rör gränsöver- skridande övervakning, gränsöverskridande förföljande och ansök- ningar om utlämning och transitering. Rådets generalsekretariat skall underrättas och varje sådan ändring skall offentliggöras i EU:s offici- ella tidning. Beslutet har inte inneburit några svenska lagändringar. Rådets beslut /170/RIF av om gemensamt utnyttjande av sambandsmän som är utsända av medlemsstaternas brottsbekämpande organ [utom artikel 8]. Beslutet reglerar samverkan mellan medlemsstaternas utsända sam- bandsmän och innebär bl.a. att dessa skall bilda nätverk i tredjeländer och utbyta information. Artikel 8, som inte skall tillämpa, reglerar sambandsmännens samverkan med Europol. Beslutet har inte inneburit några svenska lagändringar. Rådets beslut /725/RIF av om ändring av be- stämmelserna i artikel 40.1 och 40.7 i konventionen om tillämpning av av om gradvis avskaffande av kontroller vid de gemensamma gränserna. Beslutet innebär vissa ändringar i artikel 40 om gränsöverskridande övervakning. Ändringarna innebär att inte bara misstänkta får över- vakas utan även en person där det finns betydande skäl att anta att han eller hon kan medverka till att identifiera eller spåra en sådan person (artikel 40.1) samt att listan över brott utökas när det i en brådskande övervakning inte krävs en föranmälan för gränspassage (artikel 40.7). antagande av beslut om ändring av artikel 40.1 och 40.7 i samt ändring i lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete godkändes av genom re- geringens proposition 2002/03:66, bet. 2002/03:JuU18, rskr. 2002/03:226. Internationellt rättsligt samarbete i brottmål Av hänvisningen till associationsavtalets bilaga A följer vilka artiklar i som skall genomföras och tillämpas av . På området för rättsligt samarbete i brottmål skall genomföra och tillämpa artiklarna 4853 (inbördes rättshjälp i brottmål), 59, 6166 (utlämning) och 6769 (överförande av verkställighet av brottmålsdom). I artikel 73 finns en bestämmelse om bistånd med kontrollerade leveran- ser. I bilaga B till associationsavtalet anges rättsakter som är en utveckling av . Såvitt här är av intresse upptar bilaga B hänvis- ningar till bestämmelser om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål (), till protokollet till samt till konvention om ett förenk- lat förfarande för utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater (utlämningskonvention) och konvention om utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater (utlämningskon- vention). Genom hänvisningar i artikel 2.1 och artikel 15 i protokollet till konventionen klargörs vilka bestämmelser som utgör en utveckling av . Rådet har genom ett beslut fastställt vilka bestämmelser i utlämningskonven- tionerna som utgör en utveckling av (EUT L 67, , s. 25). tillämpning av begränsas genom tre för- klaringar som finns intagna i slutakten till associationsavtalet. Enligt en gemensam förklaring till artikel 23 får begränsa en annan stats användning av personuppgifter i större utsträckning än vad konventionen annars tillåter. I en förklaring av om rättslig hjälp i brottmål klargörs att avgöranden angående överträdelser av lagstiftningen på området för direkt beskattning, som lagförs av schweiziska myndigheter, inte för associations- avtalets ikraftträdande kan överklagas till en domstol med behörighet i brottmål (jfr artikel 49 (a) i och artikel 2.2 ). Slutligen åtar sig i en förklaring att inte åberopa sina reservationer och förklaringar till den europeiska utläm- ningskonventionen av (utlämningskon- vention) och den europeiska konventionen av om in- bördes rättshjälp i brottmål (Europarådskonvention om rätts- hjälp) i den utsträckning det skulle vara oförenligt med associationsavta- let. En annan begränsning framgår av artikel 7.5 i associationsavtalet. En- ligt den bestämmelsen medges rätt att inte genomföra en ny rättsakt eller åtgärd på området för direkt beskattning som går ut på att Schengenstaterna inte längre skall kunna åberopa de villkor som anges i artikel 51 i . Till avtalet finns en slutakt med förklaringar från parterna i ett antal särskilt angivna frågor. Enligt artikel 15.1 i associationsavtalet skall bestämmelserna i bila- gorna A och B, samt bestämmelser som utgör en utveckling av Scheng- enregelverket, börja tillämpas av som rådet be- slutar med enhällighet av de rådsmedlemmar som företräder regeringarna i de medlemsstater som tillämpar alla bestämmelser som avses i bila- gorna A och B. I bilagan B anges att de instrument som upptas i denna bilaga och som inte har trätt i kraft för alla medlemsstater vid den tid- punkt som har bestämts enligt artikel 15.1, skall tillämpas av först från och med den dag då det aktuella instrumentet är i kraft för hade 18 stater tillträtt . hade 15 medlemsstater tillträtt protokollet till kon- Det kan dock antas att samtliga medlemsstater snart kommer att ha genomfört dessa instrument. känt tillträde till konventionen och protokollet till konventionen 2004/05:144, bet. 2004/05:JuU33, rskr. 2004/05:275). strument trädde i kraft för och är därmed tillämp- liga mellan och de medlemsstater som har tillträtt instrumenten. EU:s utlämningskonventioner har från den ersatts av rådets rambeslut av om en eu- ropeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna (EGT L 190, , s. 1). tillträtts av 18 medlemsstater, däribland (prop. 1996/97:88, bet. 1996/97:JuU15, rskr. 1996/97:198). lämningskonvention hade tillträtts av 18 medlems- stater, däribland (prop. 2000/01:83, bet. 2000/01:JuU26, rskr. 2000/01:281). För att dessa konventioner skall träda i kraft krävs att de tillträds av alla medlemsstater som var medlemmar när rättsakterna an- Det kan, mot bakgrund av rambeslutet om en europeisk arreste- ringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna, hållas för visst att konventionerna aldrig kommer att träda i kraft. tillämpning av bestämmelser i konventionerna saknar därför betydelse. I det följande redovisas de bestämmelser i som gäller frågor om internationellt rättsligt samarbete i brottmål. mande fall anges om associering till krä- Rättslig hjälp i brottmål I artiklarna 4853 i finns bestämmelser om inter- nationell rättslig hjälp i brottmål. I artikel 73 finns en bestämmelse om bistånd med kontrollerade leveranser. Bestämmelserna har genomförts i svensk rätt genom i första hand lagen (2000:562) om internationell rätts- lig hjälp i brottmål (prop. 1999/2000:61, bet. 1999/2000:JuU19, rskr. 1999/2000:216). Artiklarna 49 a, 52, 53 och 73 upphör att gälla mellan EU:s medlemsstater och och allt eftersom EU- konvention har träder i kraft för dessa stater (se prop. 2004/05:144 s. 50). Artiklarna ersätts då, enligt vad som anges i det följande, av bestämmel- En utförlig beskrivning av artiklarna finns 1999/2000:61 s. 50 f. Enligt artikeln skall bestämmelserna i artikel 4853 komplettera 1959 års Europarådskonvention om rättshjälp. Den konventionen har tillträtts av Det skall anmärkas att i en förklar- ing till associationsavtalet har åtagit sig att inte åberopa sina reservatio- ner och förklaringar till Europarådskonvention om det skulle vara oförenligt med associationsavtalet. Genom artikeln utvidgas möjligheterna att lämna rättslig hjälp till att om- fatta inte bara brottmål utan även bl.a. ärenden som i någon av de berörda staterna beivras av en administrativ myndighet vars beslut kan överkla- gas till en domstol som är behörig att handlägga brottmål. genomförts i svensk rätt genom 1 kap. 5 och 6 §§ lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Rättslig hjälp i administrativa ärenden lämnas dock endast i det fall detta överenskommits i en internationell överenskommelse som är bindande för . Punkten (a) i artikeln ersätts av artikel 3 i 2000 Genomförandet av artikel 3 har bedömts inte kräva någon ytterligare lagstiftning (prop. 2004/05:144 s. 52). stämmelser kan därför utan lagändring tillämpas i förhållande till Det skall anmärkas att i en förklaring till associationsavtalet har angett att man vid tiden för avtalets ikraftträdande inte medger över- klagande av administrativa myndigheters beslut rörande direkt beskatt- ning till en domstol med behörighet i brottmål. Enligt artikeln omfattar samarbetet inbördes rättshjälp beträffande brott mot bestämmelser om punktskatter, mervärdesskatter och tullavgifter. Rättslig hjälp får inte vägras enbart på den grunden att en vara inte är belagd med en motsvarande skatt i den anmodade staten. gäller vissa begränsningar i rätten att använda information som mottagits i ett sådant ärende. Vidare föreskrivs att rättslig hjälp skall lämnas i fråga om sanktioner som handläggs av administrativa myndigheter då fram- ställning görs av en judiciell myndighet. Lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål omfattar det samarbete som anges i artikeln. Artikeln ersätts av artikel 8 i protokollet till 2000 års (se artiklarna 8.3 och 15 i protokollet till EU-konven- Protokollet, som inte endast omfattar indirekta skatter utan alla slags skatter, har bedömts inte kräva någon lagändring (prop. 2004/05:144 s. 120). Några lagändringar behövs således inte med hänsyn I artikeln finns regler om vilka villkor som får ställas upp för att lämna rättslig hjälp i form av beslag och husrannsakan. viss mån de möjligheter som finns Europarådskonvention om rättshjälp att vägra bistånd med sådana åtgärder. Enligt artikeln får som enda villkor ställas att framställningen avser en gärning för vilket är stadgat fängelse eller mer i båda staterna eller för vilken ett sådant straff är stadgat i den ena staten medan gärningen i den andra staten beivras av administrativa myndigheter vars beslut kan överklagas till domstol som är behörig att handlägga brottmål och att verkställandet av framställningen är förenligt med lagstiftningen i den anmodade staten. Artikeln går i det förra hänseendet längre än Europarådskon- vention om rättshjälp, som är det avtal som gäller mellan Sve- Prop. 2005/06:194 rige och i frågor om rättslig hjälp och i vilket det i artikel 5.1 (a) i nämnda konvention anges att en stat får ställa krav på dubbel straffbar- het samt att gärningen kan rendera fängelse för att lämna rättslig hjälp med beslag och husrannsakan. I 4 kap. 20 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål ställs inget sådant krav. Vid associering till uppkommer frågan om vilket krav som skall ställas i fråga om dubbel straffbarhet i förhållande till ansökningar från om husrannsakan och beslag i . Frågan behandlas i avsnitt 7.2.4. I artikeln finns bestämmelser om översändande av delgivningshand- lingar. Den möjliggör direkt översändande mellan Schengenstaterna av delgivningshandlingar när mottagaren finns i en annan sådan stat. Ett föreläggande som delges på det sättet får dock inte förenas med vite. Vi- dare förutsätter delgivning enligt artikel 52 i vissa fall översättning av delgivningshandlingarna. Vid genomförandet av infördes bestämmelser om detta i (prop. 1999/2000:61 s. 156161). Bestämmelsen om förbudet mot vite är utformad som en generell regel (9 kap. 7 § ), medan bestämmelsen om krav på översättning av en delgivningshandling i brottmål omfattar handlingar som skall skickas till en annan stat inom Europeiska ekono- miska samarbetsområdet, EES (33 kap. 9 § ). Artikeln ersätts av artikel 5 . Bestämmelsen i den konventionen är mycket närliggande Schengenbestämmelsen och har bedömts inte kräva någon särskild lagstiftning (prop. 2004/05:144 s. 53 f.). Det kan dock redan här konstateras att inte ingår i Europe- iska ekonomiska samarbetsområdet och därmed inte heller omfattas av den nuvarande bestämmelsen i 33 kap. 9 § . Frågan om behovet av en lagändring i denna del behandlas i avsnitt 7.2.3. Enligt artikeln är det möjligt att översända framställningar om rättslig hjälp direkt mellan konventionsstaternas rättsliga myndigheter. I sam- band med att artikeln genomfördes i svensk rätt infördes, med hänvisning till konventionens krav, en möjlighet för stater inom Europeiska unionen samt och att skicka en ansökan om rättslig hjälp direkt till behörig åklagare eller domstol (2 kap. 6 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål; se prop. 1999/2000:61 s. 86). infördes en möjlighet för svensk åklagare eller domstol att skicka ansökningar om rättslig hjälp direkt till en behörig myndighet i en annan stat bl.a. om det följer av en internationell överenskommelse som är bindande för (3 kap. 2 §). Därmed avses bl.a. . Artikeln ersätts av artikel 6 . Frågan om behovet av en lagänd- ring i denna del behandlas i avsnitt 7.2.4. Vid antagandet av bedömde regeringen att arti- keln, som reglerar kontrollerade leveranser, inte krävde några lagstift- ningsåtgärder (prop. 1997/98:42 s. 97 f.). I samband med genomförandet av artikel 12 , som ersätter artikel 73 i Scheng- enkonventionen, infördes emellertid bestämmelser om handläggningen av ett sådant ärende i 1014 §§ lagen (2003:1174) om vissa former av internationella brottsutredningar (prop. 2004/05:144 s. 7880). Dessa bestämmelser kan utan lagändring tillämpas i förhållande till . Andra bestämmelser om rättslig hjälp som utgör en utveckling av Schengen- regelverket Av artikel 2.1 framgår att ytterligare ett antal av konventionens bestämmelser utgör en utveckling av Schengenregel- verket och därmed kommer att vara tillämpliga i samarbetet mellan Sve- rige och . Utöver de artiklar konvention som nämnts i det föregående avser detta främst artiklarna 7 och 23 samt, i den mån de berör artikel 12 (kontrollerade leveranser), artiklarna 15 och 16. Artikel 7 reglerar informationsutbyte på eget initiativ i vissa fall. I artikel 23 finns bestämmelser om bl.a. skydd av personuppgifter. I artiklarna 15 och 16 finns bestämmelser om tjänste- mäns straffrättsliga och civilrättsliga ansvar. När konventionens bestäm- melser genomfördes i svensk rätt bedömdes artiklarna om informations- utbyte kräva ändringar i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål samt i lagen om vissa former av internationella brottsutredningar (prop. 2004/05:144 s. 152 f.). Vissa bestämmelser infördes också om svenska statens skadeståndsansvar i samband med kontrollerade leveranser (s. 155 f.). Dessa bestämmelser kan dock utan lagändring tillämpas även i förhållande till . Det skall anmärkas att Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och i en gemensam förklaring till associationsavtalet har förkla- rat att i ett enskilt fall får begränsa den rätt en stat kan ha enligt artikel 23.1 (a) och (b) att utan samtycke använda uppgifter som har överlämnats därifrån i ett annat förfarande än det för vilket uppgif- terna har överlämnats. I 5 kap. 1 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål finns bestämmelser som gör det möjligt för svenska myndig- heter att acceptera sådana villkor. I artiklarna 5966 finns bestämmelser om utlämning för brott. Enligt bi- laga A till associationsavtalet skall artikel 60 inte tillämpas av . bestämmelser om utlämning genomfördes i samband med tillträde till utlämningskonvention (prop. 2000/01:83, bet. 2000/01:JuU26, rskr. 2000/01:281). Som har redovisats i det föregående utgör delar av den konventionen och utläm- ningskonvention en utveckling av . har också konstaterats att de två utlämningskonventionerna inte kommer att träda i kraft mellan medlemsstaterna med hänsyn till genomförandet av rambeslutet om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna. Innehållet i konventionerna är vid sådan be- dömning utan betydelse för samarbetet med . Enligt artikel 59 skall bestämmelserna i artiklarna 5966, såvitt nu är av intresse, komplettera utlämningskonvention. Den konventio- nen har tillträtts av såväl som . Det skall anmärkas att i en förklaring till associationsavtalet har angett att man åtar sig att inte åberopa sina reservationer och förklaringar till utläm- ningskonvention om det skulle vara oförenligt med associationsavtalet. Artikel 61 innehåller en särregel för och saknar betydelse i samarbetet mellan och . Artikel 62, som bl.a. innehåller regler om preskriptionsavbrott och amnesti, har ansetts inte kräva någon särskild lagstiftning utöver den allmänna preskriptionsregeln i 10 § första stycket lagen (1957:668) om utlämning för brott (utlämningslagen, se prop. 1997/98:42 s. 93 f. och prop. 2001/02:83 s. 22 och s. 39 f.). Enligt artikel 63 skall Schengenstaterna utlämna personer som lagförs för eller skall avtjäna straff för s.k. fiskala brott, dvs. brott mot bestämmelser om punkt- och mervärdesskatter samt tullavgifter. Bestämmelsen har ansetts inte kräva någon lagstiftningsåtgärd (se prop. 1997/98:42 s. 94). Enligt artikel 64 skall en registrering i Schengens informationssystem (SIS) ha samma verkan som en begäran om provisoriskt anhållande enligt bl.a. europeiska utlämningskonvention. Bestämmelsen har ansetts inte kräva någon lagstiftningsåtgärd (se prop. 1997/98:42 s. 94). I artikel 65 anges att konventionsstaterna får skicka framställningar om utlämning och transitering direkt mellan det behöriga ministeriet i den ansökande staten och den anmodade staten. Bestämmelsen är likalydande med arti- kel 5 i det andra tilläggsprotokollet till europeiska utlämnings- konvention, som har tillträtts av både och . En framställ- ning om utlämning skickas direkt till (14 § utläm- ningslagen). Enligt artikel 66 får den anmodade staten tillämpa ett för- enklat utlämningsförfarande i de fall där den som begärs utlämnad sam- tycker till utlämning. införde , med anledning av tillträdet till konvention om ett förenklat förfarande för utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater, särskilda regler om ett förenklat utlämningsförfarande (prop. 1996/97:88, bet. 1996/97:JuU15, rskr. 1996/97:198). Dessa regler upphävdes i samband med att rådets rambeslut av om en europeisk arresteringsor- der och överlämnande mellan medlemsstaterna infördes (prop. 2003/04:7, bet. 2003/04:JuU8, rskr. 2003/04:256). Nuvarande regler i 15 § utlämningslagen, som är den lag som tillämpas i förhållande till , medger att ett något förenklat förfarande kan tillämpas i de fall den eftersökte samtycker till utlämning eftersom det i sådana fall inte krävs att ett yttrande inhämtas från . Artikel 66 innebär dessutom endast att den anmodade staten får tillämpa ett förenklat förfa- rande; inte att så måste ske. Sammanfattningsvis innebär tillämpning av de nu angivna ar- tiklarna i inte att några lagändringar krävs. I artiklarna 6769 finns bestämmelser om överförande av straffverkstäl- lighet. Bestämmelserna genomfördes i samband med tillträde till tilläggprotokollet till konvention om över- förande av dömda personer (prop. 1999/2000:83, bet. 1999/2000:JuU19, rskr. 1999/2000:216). Enligt artikel 67 skall bestämmelserna i artiklarna 6769 komplettera konvention om överförande av dömda perso- ner. Den konventionen har tillträtts av såväl som . Arti- kel 68 reglerar en möjlighet att överföra straffverkställighet från doms- landet till en stat dit den dömde har flytt för att undkomma straffverk- ställighet. Överförande kan i sådana fall ske till eller från enligt lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (internationella verkställighetslagen). Den möjligheten kommer vid associationsavtalets ikraftträdande att gälla även i förhål- lande till . Det skall anmärkas att detta, i enlighet med 1 § i in- ternationella verkställighetslagen, förutsätter ett förordnande av reger- ingen (jfr förordningen [1977:178] med vissa bestämmelser om interna- tionellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom [internatio- nella verkställighetsförordningen]). Enligt artikel 69 skall överförande i ett sådant fall som anges i artikel 68 inte förutsätta den dömdes sam- tycke. Enligt 25 a § i internationella verkställighetslagen krävs inte sam- tycke för överförande som sker i flyktfallen när överförande sker till eller från en stat som har anslutit sig till eller som har slutit avtal om samarbete med denna. tillämpning av avseende artiklarna 6769 medför inte något behov av lagändringar. 5.1.6Principen Ne bis in idem har vissa bestämmelser om när ansvar för en gär- ning som har prövats genom lagakraftägande dom i en stat kan tas upp till prövning i en annan stat.