prop · GT0399 · 2006-03-21 00:00:00 — Rätten skall se till att utredningen bedrivs skyndsamt. Om det inte är olämpligt, skall den som verkställer utredningen försöka klar- lägga barnets inställning och redovisa den för rätten samt lämna förslag till beslut. Utan hinder av sekretess enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100) är en socialnämnd som har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för utredningen skyldig att lämna sådana upplysningar på begäran av den social- nämnd som avses i tredje stycket. Detsamma gäller när uppgifterna begärs av den som socialnämnden utsett att verkställa utredningen. Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. Paragrafen reglerar domstolens utredningsskyldighet i frågor om vårdnad m.m. Fjärde stycket har ändrats och femte stycket är nytt. Övervägan- dena finns i avsnitt 10. Av fjärde stycket framgår uttryckligen att den som verkställer en vård- nadsutredning skall lämna förslag till beslut om det inte är olämpligt. Utredarens rekommendation till beslut skall vara väl motiverad, och ut- redaren bör också lämna en konsekvensbeskrivning, dvs. föra ett resone- mang om vad olika alternativ kan innebära för barnet . Enligt femte stycket får den som verkställer en vårdnadsutredning ta del av upplysningar från en socialnämnd. Bestämmelsen innebär att den s.k. socialtjänstsekretessen inte hindrar att uppgifter lämnas till vårdnads- utredaren (se 14 kap. 1 § sekretesslagen). Däremot bryts inte den s.k. familjerådgivningssekretessen (jfr 7 kap. 4 § andra stycket sekretess- lagen). Av 1 kap. 6 § sekretesslagen följer att förbud att röja eller utnyttja sekretessbelagd uppgift gäller för personer som på grund av anställning eller uppdrag hos en myndighet deltar eller har deltagit i myndighetens verksamhet och där har fått kännedom om uppgifterna. Samma sekre- tesskydd gäller därmed för uppgifter hos vårdnadsutredaren som för upp- gifter hos socialnämnden. Den sekretessbrytande bestämmelsen är endast tillämplig när vård- nadsutredaren har utsetts av en socialnämnd. I de fall domstolen upp- dragit åt något annat organ att utse någon att verkställa utredningen bryts inte sekretessen. Så kan vara fallet t.ex. när en befintlig utredning kompletteras med ett yttrande från en barn- och ungdomspsykiatrisk klinik eller en förskola. 20 § I mål eller ärenden om vårdnad, boende eller umgänge får rätten, om det behövs, besluta om vårdnad, boende eller umgänge för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden. Innan ett beslut enligt första stycket meddelas skall motparten få tillfälle att yttra sig i frågan. Rätten kan inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan. socialnämnden lämnar upplysningar skall den, om det är lämpligt, höra föräld- rarna och barnet. Har rätten meddelat ett beslut som ännu gäller när målet eller ärendet skall avgöras, skall rätten ompröva beslutet. Ett beslut enligt denna paragraf får verkställas på samma sätt som en dom som har vunnit laga kraft. Beslutet får dock när som helst ändras av rätten. Paragrafen reglerar interimistiska beslut. Första och andra styckena har Övervägandena finns i avsnitt 7 och 11.2. Av första stycket framgår att domstolen inte skall fatta ett interimistiskt beslut annat än när det behövs. Det kan vara nödvändigt att domstolen beslutar interimistiskt för att barnet inte skall fara illa, t.ex. därför att det har framkommit misstankar om våld eller andra övergrepp som inte kan lämnas utan avseende. Om det finns en risk för att barnet olovligen kommer att föras bort, kan det också behövas ett interimistiskt beslut. Interimistiska beslut kan givetvis behövas även i mer vardagliga situa- Till exempel kan föräldrarna ha flyttat till skilda orter och frågan om barnets boende, och därmed skolgång m.m., kan behöva lösas. interimistiska beslut skall inte fattas rutinmässigt, utan avgörande är vad som i det enskilda fallet behövs för barnets bästa (jfr 2 a §). Till följd av ändringen i 2 a § första stycket har också en hänvisning till barnets bästa tagits bort i första stycket. Detta innebär ingen ändring i I andra stycket har en mening lagts till om att socialnämnden innan den lämnar s.k. snabbupplysningar till domstolen skall höra föräldrarna och barnet om det är lämpligt. Regeln gäller för alla mål om vårdnad, boende och umgänge och är avsedd att säkerställa att domstolen får ett så bra underlag som möjligt för ett interimistiskt beslut. föräldrarna bör hållas i de allra flesta fall. Utredaren bör utifrån samtalet med dem bedöma om det är lämpligt att även höra barnet. inte höra barnet kan finnas t.ex. om barnet är särskilt känsligt, om hans eller hennes inställning redan är känd genom annan utredning eller om ett beslut måste fattas så snabbt att det inte finns utrymme för att samtala med barnet under godtagbara former och med den försiktighet som krävs. Det går inte att ange någon bestämd ålder för när ett barn bör tillfrågas. Utredaren får, med beaktande av barnets ålder och mognad, i varje enskilt fall avgöra om barnet skall höras. Om bedömningen görs att det inte är lämpligt att höra föräldrarna eller barnet, bör orsaken till detta redovisas för domstolen. finnas anledning för domstolen att ta upp behovet av utredning i det enskilda fallet med socialnämnden i samband med att upplysningar 21 § I mål eller ärenden om vårdnad, boende eller umgänge kan rätten, i samband med att den meddelar dom eller beslut i saken och om det finns särskilda skäl, på yrkande av en part förelägga motparten vid vite att lämna ifrån sig barnet. Har vite Prop. 2005/06:99 förelagts i samband med beslut som avses i 20 § första stycket, kan rätten förordna att föreläggandet skall gälla . Beslut om föreläggande enligt första stycket får överklagas endast i samband med överklagande av domen eller beslutet om vårdnad, boende eller umgänge. En fråga om utdömande av förelagt vite prövas av rätten på ansökan av den part som har begärt föreläggandet. Ärendet handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. I paragrafen finns en bestämmelse om att domstolen i samband med av- görande av en fråga om vårdnad, boende eller umgänge kan meddela föreläggande för part vid vite att lämna ifrån sig barnet. Tredje stycket har ändrats med anledning av de ändrade forumbestämmelserna i 21 kap. och kompletterats med en bestämmelse om att ärende om utdömande av vite handläggs enligt lagen om domstolsärenden. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 20 kap. Vissa gemensamma bestämmelser om rättegången 11 § Beslut som tingsrätten har meddelat under rättegången i frågor som avses i 6 kap. 18 a § tredje stycket eller 20 §, 7 kap. 15 §, 10 kap. 16 eller 17 § eller 11 kap. 18 § eller 23 § tredje stycket skall överklagas särskilt. Paragrafen reglerar vilka av de beslut som tingsrätten har meddelat under rättegången som får överklagas särskilt. Även beslut om ersättning till medlare (6 kap. 18 a § tredje stycket) skall överklagas särskilt. 21 kap. Om verkställighet av domar, beslut eller avtal om vårdnad, boende eller umgänge m.m. 1 § Vid verkställighet skall barnets bästa komma i främsta rummet. Hänsyn skall tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Verkställighet av en dom eller ett beslut om vårdnad, boende, umgänge eller överlämnande av barn söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Har domen eller beslutet inte vunnit laga kraft och är det inte särskilt medgivet att verkställighet ändå får ske, får rätten inte vidta åtgärder enligt 24 §§. Verkställighet av avtal enligt 6 kap. 6 §, 14 a § andra stycket och 15 a § tredje stycket söks hos tingsrätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Vad som i detta kapitel föreskrivs om verkställighet av en dom eller ett beslut som vunnit laga kraft gäller även ett sådant avtal. Om en annan tingsrätt handlägger ett mål mellan samma parter om vårdnaden, boendet eller umgänget, får verkställighet också sökas hos den tingsrätten. Om det inte finns någon annan behörig domstol, tas frågan om verkställighet upp av . Paragrafen innehåller bestämmelser om barnets bästa och barnets vilja vid verkställighet, om vilken verkställighet som kan ske enligt kapitlet och om behörig domstol. Första, andra och tredje styckena har ändrats. Till paragrafen har också lagts två nya stycken. Övervägandena finns i avsnitt 12.1 och 12.2. I första stycket finns en övergripande bestämmelse om barnets bästa vid verkställighet. Barnets bästa skall alltid finnas med som en utgångs- punkt för bedömningen. Bestämmelsen innebär att det inte finns några andra intressen som kan gå före barnets bästa. Lagtekniskt är den något Prop. 2005/06:99 annorlunda utformad än motsvarande bestämmelse i 6 kap. 2 a §. egentlig saklig skillnad är inte avsedd. Samma formulering som i 6 kap. används inte här, för att undvika tolkningen att den ger en i förhållande till 5 och 6 §§ fristående grund att vägra verkställighet. Barnets bästa är det bestämmande intresset, men prövningen i de olika frågorna i verk- ställighetsförfarandet måste göras med tillämpning av också de mer pre- ciserade bestämmelserna som finns i de följande paragraferna. Exem- pelvis skall barnets bästa komma i främsta rummet när domstolen väljer om ett beslut om verkställighet skall vara förenat med tvångsmedel, och i så fall vilket, men valet skall göras med tillämpning av även bestäm- melserna i 3 §. Hänsyn skall tas till barnets vilja. Placeringen och utformningen av bestämmelsen om detta anknyter till 6 kap. 2 a §. Barnets synpunkter kan behöva beaktas i flera frågor under förfarandet där det finns utrymme för olika bedömningar. Den särskilda bestämmelsen i 5 § preciserar hur barnets vilja beaktas när barnet motsätter sig verkställigheten. Barnet kan också ha synpunkter på de olika åtgärder som kan bli aktuella vid verkställigheten. Barnet kan t.ex. ha en åsikt om vilka praktiska arrange- mang som skall göras för ett umgänge. Om det krävs ett beslut av domstolen i den frågan, skall domstolen ta hänsyn till barnets vilja. I paragrafens andra femte stycke regleras vilken domstol som är be- hörig att handlägga en ansökan om verkställighet. Behörig domstol är tingsrätten där barnet har sitt hemvist eller annan tingsrätt där ett mål pågår mellan samma parter om vårdnaden om barnet, barnets boende eller umgänge med barnet. Kan det inte fastställas att barnet har hemvist i landet, eller pågår inget mål mellan samma parter, handläggs frågan av . I tredje stycket har en följdändring gjorts till ändringarna i 6 kap. 15 a §. Några mindre redaktionella ändringar har också gjorts. 2 § Innan rätten beslutar om verkställighet, får den uppdra åt en ledamot eller suppleant i socialnämnden eller en tjänsteman inom att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne. Ett sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Den som har fått ett uppdrag enligt första stycket skall inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Tiden får inte sättas längre än . Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förutsättningar för att nå en frivillig fullgörelse. I paragrafen finns bestämmelser om möjlighet för domstolen att besluta om medling. Till följd av att verkställigheten flyttats till de allmänna domstolarna har första och andra styckena ändrats. Redaktionella änd- ringar har också gjorts i första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Vid valet av medlare finns anledning att beakta om det har förekommit medling enligt 6 kap. 18 a § och om det i så fall är lämpligt att samma person som då varit medlare utses till medlare i fråga om verkställig- heten. 3 § Beslutar rätten om verkställighet, får den även utan yrkande förelägga vite eller besluta att barnet skall hämtas genom polismyndighetens försorg. får dock beslutas endast i de fall och under de förutsättningar som anges i andra Prop. 2005/06:99 och tredje styckena. Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad, boende eller överlämnande av barn, får rätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Är det fråga om en dom eller ett beslut om umgänge mellan barnet och en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får rätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske och barnet har ett särskilt starkt behov av umgänge med föräldern. Frågor om utdömande av förelagt vite prövas av rätten på ansökan av den part som har begärt verkställigheten. Paragrafen behandlar domstolens möjlighet att i ett beslut om verkställig- het förelägga vite eller besluta om polishämtning av barnet. Till följd av att verkställigheten flyttats till de allmänna domstolarna har paragrafen ändrats. Första stycket har också ändrats för att förtydliga att domstolen kan besluta om tvångsmedlen utan yrkande av part. Detta innebär inte att förutsättningarna för att besluta om tvångsmedlen har ändrats. Använ- dandet av tvångsmedel skall alltså vara lika restriktivt som . Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 4 § Beslutar rätten om verkställighet, kan den även lämna uppdrag enligt 2 §. Har rätten beslutat att barnet skall hämtas genom polismyndighetens försorg, skall ett uppdrag enligt 2 § lämnas, om inte särskilda skäl talar mot det. Om det finns särskilda skäl, får rätten för att underlätta att barnet överflyttas besluta att barnet tillfälligt skall tas om hand av socialnämnden eller på annat lämpligt sätt. Rätten får besluta att omhändertagandet skall verkställas genom polismyndighetens försorg. Beslutar rätten om verkställighet av en dom eller ett beslut om umgänge som har vunnit laga kraft, kan rätten komplettera eller ändra vad som har bestämts om de praktiska arrangemangen för utövandet av umgänget, om det är nödvändigt för att umgänget skall kunna ske. I paragrafen finns bestämmelser om att i samband med beslut om verk- ställighet utse någon att verka för att få den som har hand om barnet att medverka frivilligt, om tillfälligt omhändertagande av barnet och om komplettering eller ändring av vad som bestämts om praktiska arrange- mang vid umgänge. Första, andra och tredje styckena har ändrats. Över- vägandena finns i avsnitt 12.1 och 12.2. Av andra stycket framgår att det i första hand bör överlämnas till socialnämnden att ta hand om barnet i de undantagsfall där ett kortvarigt omhändertagande kan bli aktuellt. Omständigheterna kan också vara sådana att domstolen kan ordna omhändertagandet utan medverkan av socialnämnden, t.ex. om barnet redan finns hos en person som domstolen kan bedöma är lämpad att tillfälligt ta hand om barnet. I andra stycket ges också ett uttryckligt lagstöd för att besluta att polisen skall bistå vid verkställandet av omhändertagandet. Ingen ändring görs i det förhållan- det att domstolen förutsätts vara restriktiv med att använda den möjlig- heten. Förutsättningarna för att besluta om tvångsmedlen ändras alltså inte. Bestämmelsen i tredje stycket om komplettering eller ändring syftar till att ge en möjlighet att lösa praktiska frågor som uppstår runt just det beslutade umgänge som ärendet om verkställighet avser. arrangemang avses hur man ordnar de konkreta förhållanden som är av Prop. 2005/06:99 betydelse för umgänget. Det kan handla om t.ex. vilken tidpunkt eller plats som skall gälla för umgänget, hur lämning eller hämtning skall gå till, hur en resa till platsen för umgänget skall ske eller vilka som skall närvara vid umgänget. Domstolens beslut enligt tredje stycket kan avse ändringar av något som redan bestämts i avgörandet (eller avtalet, se 1 § tredje stycket). Det kan t.ex. röra sig om att tider för umgänget justeras. Beslutet kan också meddelas för att komplettera det beslutade umgänget i en praktisk fråga som inte regleras i avgörandet. Det kan t.ex. vara fråga om att besluta om var barnet skall hämtas av föräldern för umgänge. Bestämmelsen är inte avsedd att tillämpas på ett sådant sätt att de väsentliga inslagen i avgörandet åsidosätts. Det bör t.ex. inte komma i fråga att, utan att liknande villkor tidigare finns, till skydd för barnet besluta att umgänge måste ske i närvaro av en tredje person ett sådant villkor utgör en väsentlig inskränkning i umgänget. Är situationen sådan att det krävs närvaro av tredje person för att garantera skyddet av barnet, är det uppenbart att verkställighet då inte kan ske (jfr 6 §). På samma sätt bör omfattningen av umgänget inte kunna ändras mer än marginellt. Av bestämmelsen framgår att möjligheten endast är avsedd för ändringar eller kompletteringar som är nödvändiga för att umgänget skall komma till stånd. Ändringar skall alltså t.ex. inte göras enbart för att en förälder själv tycker att det vore bättre med umgänge i stället för ett annat. Paragrafens tre stycken är ändrade till följd av att verkställigheten flyttats till de allmänna domstolarna. Vissa redaktionella ändringar har också gjorts. 5 § Har barnet nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör beaktas, får verkställighet inte ske mot barnets vilja utom då rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. I paragrafen finns en bestämmelse som preciserar hur barnets vilja skall beaktas vid verkställigheten (jfr den mer allmänna bestämmelsen i 1 § första stycket). Paragrafen har ändrats. Om barnet motsätter sig verkställigheten, kan detta vara avgörande för om verkställighet skall ske. På samma sätt som vid avgörandet av en fråga om vårdnad, boende eller umgänge är det barnets ålder och mognad som avgör vilken tyngd barnets synpunkter har. Någon särskild ålders- gräns anges inte. Därmed finns stora möjligheter att ta hänsyn till yngre barns vilja. Även om barnets inställning har klarlagts inför avgörandet i vårdnads- målet, måste hänsyn tas till barnets synpunkter också under verkställig- hetsförfarandet. Beroende på hur som gått kan förhållandena ha ändrats i större eller mindre grad. Barnet kan ha nått en sådan ålder eller mognad att större vikt än tidigare måste fästas vid hans eller hennes inställning. Om ett avgörande bygger på att det beslu- tade är förenligt med barnets vilja, kan det vara så att barnet inför genomförandet av vad som beslutats ändrar sin inställning. Står det då klart att barnet motsätter sig verkställighet, torde det oftast utgöra hinder för verkställighet. Av bestämmelsen framgår att domstolen kan besluta att verkställighet Prop. 2005/06:99 skall ske mot barnets vilja om det behövs för att tillgodose barnets bästa. Bestämmelsen är tillämplig för domstolens prövning av om verkstäl- lighet skall ske eller ej. Den har också betydelse för åtgärder för medling och vid genomförande av hämtning eller omhändertagande. Av bestäm- melsen framgår att det endast är domstolen som i ärendet om verkställig- het kan avgöra om det är nödvändigt att genomföra verkställigheten mot barnets vilja. Om det vid medlingen, hämtningen eller omhändertagandet visar sig att barnet motsätter sig åtgärden, och barnet har nått en sådan ålder och mognad att det bör beaktas, får åtgärderna alltså inte fortsätta utan att det finns ett sådant ställningstagande av domstolen i ärendet. 6 § Rätten skall vägra verkställighet, om det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa. I paragrafen, som har ett väsentligen nytt innehåll, finns ytterligare en bestämmelse av betydelse för domstolens prövning av frågan om verk- ställighet skall ske eller ej. Paragrafen preciserar i det avseendet vad som föreskrivs om barnets bästa i 1 § första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. Domstolen skall avslå en begäran om verkställighet av ett avgörande (eller avtal, se 1 § tredje stycket) om förhållandena för verkställighet är sådana att det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa. Domstolen skall inte göra någon ompröv- ning i sak. Kontrollen sker för att säkerställa skyddet av barnet, inte för att säkerställa att varje verkställighet motsvarar den lösning domstolen hade valt vid en sakprövning av frågan om vårdnad, boende eller umgänge. Domstolen skall inte heller göra annat än en granskning av att verkställigheten ligger inom ramen för det som är förenligt med barnets intresse. Om utredningen är sådan att det är uppen- bart att verkställigheten inte kan förenas med barnets bästa, skall ansökan avslås. Domstolen har ett ansvar för att de omständigheter som är av betydelse för denna prövning blir klarlagda. Det är obligatoriskt för domstolen att göra prövningen. Finner domstolen uppenbart att verk- ställighet är oförenlig med barnets bästa, kan den inte bevilja åtgärden. Begränsningen till vad som är uppenbart tar sikte på bedömningen av utredningen i ärendet. Bland de förhållanden som domstolen skall beakta kommer i första hand risken för att barnet far illa. Det kan vara en risk för att barnet utsätts för övergrepp eller en risk för att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar. Bestämmelsen kan vara tillämplig t.ex. om det finns uppgifter som visar att en umgängesförälder begår övergrepp mot barnet. Det kan också vara så att han eller hon missköter sig på ett sådant sätt att barnets säkerhet är i fara. Det kan vara fråga om att föräldern begår andra kriminella handlingar eller är inne i ett pågående missbruk. Ett annat exempel är att barnet på grund av inträffade händelser eller sjukdom är särskilt känsligt vid tiden då verkställighet blir aktuell och skulle ta skada av vissa åtgärder. Barnets viljeinriktning (jfr 1 § första stycket) och barnets psykiska egenskaper i allmänhet har betydelse också vid prövningen av risken för eventuella skadeverkningar. den risk för barnet som kan finnas måste göras fristående från de bedömningar av risker som kan ha gjorts tidigare. Uppgifter som innebär Prop. 2005/06:99 att barnet riskerar att lida skada måste tas på största allvar och kan inte avfärdas på den grunden att liknande omständigheter anförts tidigare. Prövningen skall ta sikte på den situation som kan antas råda verkställigheten avser. Eftersom någon omprövning av avgöran- det inte skall göras, är det naturligt att det i princip endast är inträffade händelser eller helt ny och avgörande utredning som kan göra att verkställighet inte får ske. Domstolen kan dock inte bortse från en viss frågeställning av betydelse för verkställigheten, t.ex. risken för att barnet utsätts för övergrepp, bara för att en sådan fråga har varit uppe i vård- nadsmålet. Också andra förhållanden än sådana som kan sägas innebära en risk för att barnet far illa skall beaktas. Omständigheter som är av grundläggande betydelse för att tillgodose barnets bästa kan hastigt ha ändrats. I ett ärende om verkställighet av en dom om barnets boende kan det t.ex. visa sig att den förälder som barnet skall flyttas över till saknar bostad. Situationen kan då vara sådan att det visserligen inte är fara för att barnet far illa men ändå är uppenbart att en överflyttning inte är förenlig med barnets bästa. 7 § Även om en dom eller ett beslut som avses i 1 § inte finns, kan barnets vård- nadshavare, när barnet vistas hos någon annan, begära att rätten beslutar om åtgärd för att barnet skall överflyttas till vårdnadshavaren. Rätten kan vägra att vidta den begärda åtgärden, om det av hänsyn till barnets bästa behövs en prövning av frågan om vårdnaden. En åtgärd enligt första stycket får inte beslutas, om ett flyttningsförbud enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga gäller i fråga om barnet. I övrigt gäller 16 §§. Paragrafen innehåller bestämmelser om överflyttning av barn i andra fall än verkställighet av ett avgörande eller ett avtal. Den kan tillämpas om den som är vårdnadshavare enligt lag vill att barnet skall flyttas över från någon som inte är vårdnadshavare, t.ex. en styvförälder som vårdnads- havaren har separerat från, men barnet kommit att bo kvar hos.