prop · GU0313 · 2006-11-07 00:00:00 — Förädlingsvärdet kan avse den sammanlagda mervärdesskattepliktiga omsättningen inklusive export med avdrag för de sammanlagda mer- värdeskattepliktiga inköpen inklusive import (jfr STEMFS ovan). I defi- nitionen av förädlingsvärde omfattas omsättning enligt mervärdesskatte- lagstiftningen. Omsättning av varor till andra EU-länder får därmed anses ingå. Från beloppet av sammanlagda omsättningen skall inköp av varor och tjänster som omfattas av mervärdesskattelagstiftningen räknas bort. Dessutom får avdrag göras för import och inköp från andra länder (prop. 2003/04:170, s. 76). De flesta företag som deltar i PFE har valt att beräkna energiinten- siteten enligt definitionen som omfattar produktionsvärdet. Detta torde bero på att de flesta företag inom den tillverkande industrin har mycket höga inköpskostnader för energiprodukter och el. Företagen har för ener- gi och el tagit fram uppgifter om inköpskostnaderna och nettoomsätt- ningen och funnit att de uppfyllt ett av energiintensitetskriterierna. För att beräkna om energiintensitetskriteriet uppfylls med hjälp av förädlings- värdet skulle sammanställningen vid ansökan om deltagande i program- met avse uppgifter om energi-, koldioxid- och svavelskatterna, vilket sannolikt är mer arbetskrävande att få fram. Utgångspunkten för de aktuella regeländringarna är att gällande nedsätt- ningsregel, 9 kap. 9 § LSE, i stort skall kvarstå. Prövningen av ett före- tags energiintensitet bör utgöra ett första led i nedsättningsprövningen. De regler som föreslås bör vara enkla att hantera för såväl företagen som . Definitionen av energiintensitet bör därför i möjligaste mån, under förutsättning att det inte leder till materiellt ofördelaktiga regler, knytas till de uppgifter företagen lämnar till Skatte- verket. För att uppnå ett översiktligt och lätthanterligt regelsystem bör också, på samma vis som i och , endast en av energi- skattedirektivets (rådets direktiv /96/EG av om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energipro- dukter och elektricitet, EUT L 283, 31.10.2003, s. 51, Celex 32993L0096) definitioner av energiintensitets användas. Den gällande nedsättningsregeln innehåller flera beräkningsmoment. Företagen lämnar uppgifter om bränsleförbrukning, skattesats för kol- dioxidskatt (för råtallolja energiskatt), betald sådan skatt och försälj- ningsvärde. Enligt är det dock många företag som väljer att överlåta åt verket att ta fram aktuell skattesats och beräkna betald skatt. Dessa företag lämnar bara uppgift om bränsleförbrukningen och försälj- ningsvärdet. Endast en viss del av skatten skall bli föremål för nedsätt- ning som det måste säkerställas att företagen alltid betalar skatt som uppgår till minimiskattenivåerna enligt energiskattedirektivet. utför även sistnämnda beräkningar. administ- ration är i huvudsak för de ca 750 företag (ca 50 industriföretag och 700 växthusföretag) som medges skattenedsättning enligt det nuva- rande systemet. 6.7.2Närmare om produktions- och förädlingsvärde I energiskattedirektivets svenska lydelse används begreppet varor under tillverkning. Mot bakgrund av att det i andra språkversioner av energi- skattedirektivet används ett begrepp som närmast kan jämföras med pågående arbete (work in progress, les travaux en cours, unfertigen Erzeugnissen) bedöms bestämmelsen omfatta pågående arbete. Energi- skattedirektivets definition av produktionsvärde motsvarar i övrigt de principer som uttalats i rådets förordning (EG) nr 2223/96 av om det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i gemenskapen (EGT L 310, 30.11.1996, s. 1, Celex 31996R2223) och kommissionens förordning (EG) nr 2700/98 av om definitioner av uppgifter för statistik över företagsstrukturer (EGT L 344, 18.12.1998, s. 49, Celex 31998R2700). Förädlingsvärdet utgörs i den svenska lydelsen i artikel 17 av energi- skattedirektivet av den sammanlagda mervärdesskattepliktiga omsätt- ningen inklusive export, minus sammanlagda mervärdesskattepliktiga inköp inklusive import. Begreppet skattepliktig används såväl i svensk mervärdesskattelag- stiftning som i artikel 17 i sjätte mervärdesskattedirektivet (rådets sjätte direktiv /388/EEG av om harmonisering av medlems- staternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund, EGT L 145, , s. 1, Celex 31977L0388) för att beskriva för vilka försäljningar eller uttag ur verksamheten (omsättningar) som betalning av mervärdesskatt till staten kan bli aktuell. Om energiskattedirektivet tillämpas enligt den svenska ordalydelsen skulle endast försäljningar och inköp som är skattepliktiga enligt mer- värdesskattelagstiftningen få tas med i beräkningen. En sådan tolkning avviker från hur förädlingsvärdet bestäms i andra sammanhang, t.ex. beträffande medlemsstaternas räkenskaper (se Rådets förordning [EG] nr 2223/96 av om det europeiska national- och regional- räkenskapssystemet i gemenskapen). Tolkningen kan inte heller anses stämma överens med bestämmelsens syfte. Ett företag måste anses energiintensivt ju högre dess kostnader för insatsförbrukning (värdet av de varor och tjänster som används som insats i produktionsprocessen, exklusive fasta tillgångar) är i förhållande till dess intäkter från produk- tionen. Detta gäller oavsett hur försäljningarna och inköpen bedöms enligt mervärdesskattelagstiftningens bestämmelser om skatteplikt. I de engelska, franska och tyska språkversionerna av energiskatte- direktivet anges the total turnover liable to VAT including export sales minus the total purchases liable to VAT including imports, le chiffre daffaires total soumis à la TVA, y compris les exportation, diminué de la totalité des achats soumis à la TVA, y compris les importations, och der gemäss Mehrwertssteurerrecht steuerbare Gesamtumsatz einschliesslich der Exportverkäufe, abzuglich des gesamten mehrwertssteuerbaren Ankaufs einschliesslich der Einfuhren. I dessa språkversioner används inte begreppet mervärdesskattepliktiga. Detta snävare begrepp uttrycks i de franska och tyska språkversionerna av mervärdesskattedirektivet som opérations taxées och besteuerten Umsätze (jfr artikel 17 i mervärdesskattedirektivet). Mot den angivna bakgrunden bör med den sammanlagda mervärdes- skattepliktiga omsättningen förstås försäljningar och med samman- lagda mervärdesskattepliktiga inköp inköp som omfattas av mervärdes- skattens tillämpningsområde, oavsett om de är skattepliktiga eller undan- tagna från skatteplikt enligt mervärdeskattedirektivet eller den svenska mervärdesskattelagstiftningen. Ytterligare stöd för ett sådant synsätt ges av att de medlemsstater som infört begreppet förädlingsvärde i sin lag- stiftning gjort samma tolkning. Med export får i detta sammanhang anses åsyftas inte bara transaktio- Prop. 2006/07:13 ner som utgör exportförsäljningar från gemenskapen, utan också försälj- ningar som sker utanför det område inom vilket mervärdesskatte- direktivet skall tillämpas, dvs. försäljningar som sker utanför EU. En sådan tolkning är i linje med vad som kan anses vara bestämmelsens syfte. Andra medlemsstater, t.ex. och , har också gjort denna tolkning. På motsvarande vis bör med import inte bara avses införsel av varor från en plats utanför EU utan också inköp som sker utanför EU. Regeringens bedömning: Som grund för att avgöra om ett företag är ett energiintensivt företag enligt LSE skall väljas den definitionen att den nationella betalda skatten, på bränslen som används för uppvärm- ning eller drift stationära motorer, uppgår till av förädlingsvärdet. Promemorians bedömning: Stämmer överens med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: () finner att skälen för valet av 0,5-procentsregeln och att exkludera skatten på el från beräk- ningsunderlaget är rimliga. STEM ser dock ingen anledning till att 0,5- procents- och 0,8-procentskriterierna används parallellt. Enligt STEM torde det senare kunna tas bort i samband med översynen av näringslivets energibeskattning. Cementa, Skogsindustrierna, Lantbrukarnas Riksför- bund, Plast- & Kemiföretagen, SveMin, , , Svenska och anför att båda de energiintensitetsdefinitioner som energi- skattedirektivet anger skall kunna utnyttjas eftersom det bl.a. ger ökad flexibilitet och möjlighet att hantera konjunktursvängningar. Plast- och Kemiföretagen påpekar även att energiskatten på el bör få räknas med vid bedömningen av energiintensiteten. anför också att det inte är självklart att förädlingsvärdemodellen hanterar alla i verk- lig mening energiintensiva företag eller att modellen är mer lätthanterlig, vilket t.ex. framgår av att de flesta företag som ingår i programmet för energieffektivisering valt att använda produktionsvärdesmodellen. Det är inte heller, enligt , mer logiskt att använda förädlings- värdemodellen eftersom även resultatet i produktionsvärdesmodellen är en nedsättning av skatten. Cementa, , Plast- & kemiföre- tagen, SveMin, och anser vidare att företag som har metallurgiska eller mineralogiska processer skall definieras som energiintensiva företag. Svenskt Närings- liv instämmer häri och anser att en sådan definition följer av systemets natur och logik. Gröna näringens riksorganisation () påpekar att införandet av energiskattedirektivets energiintensitetsdefinition, samti- digt som 0,8-procentsregeln kvarstår, innebär att dubbla kvalifikations- regler kommer att tillämpas för skattenedsättning. Enligt torde en sådan reglering stå i strid med direktivet. och TvNo Textilservice begär att tvätteriföretagen skall betraktas som industriföretag vilket skulle innebära en rättvis energibeskattning av en energiintensiv industri. Skälen för regeringens bedömning Om definitionen av energiintensitet skall knytas till de uppgifter före- tagen lämnar , har en definition med utgångspunkt i föräd- lingsvärdet företräde. Definitionens tillämpning kräver uppgifter om skatt på bränslen och förädlingsvärde, vilka kan hämtas ur uppgifter som redan nu lämnas till . Den nationellt betalda skatten, med vilken förädlingsvärdet jämförs, bör begränsas till att endast omfatta skatt på bränslen. Svavelskatten bör dock inte ingå i jämförelseunderlaget, eftersom den skatten inte omfattas av energiskattedirektivet. När det gäller energiskatten på el ligger den, för de sektorer som kan få skattnedsättning enligt 0,8-procentsregeln, i princip på EU:s minimiskattenivå. Vidare kan industriföretag ges befrielse från energiskatten på el genom deltagande i program för energieffektivisering (PFE), se vidare nedan. Med hänsyn härtill bör energiskatten på el inte få räknas med i underlaget för bedömningen av företagens energiintensitet. Den bör i stället i likhet med den skattenedsättning som sker med stöd av 0,8-procentsregeln endast omfatta skatt på bränslen. Vad Plast- & Kemiföretagen har anfört i denna del utgör inte grund för någon annan bedömning. Det är även lämpligt att, inom ramen för den mer begränsade förändring som föreslås av beskattningen, så långt det är möjligt, bygga på de uppgifter som företagen redan lämnar till för prövning av nedsättning av koldioxidskatten. Definitionen av förädlingsvärdet utgår ifrån företagens sammanlagda omsättning samt sammanlagda inköp. Uppgifter om den sammanlagda omsättningen och de sammanlagda inköpen sammanfaller helt med upp- gifter i företagens räkenskaper och uppgifter som lämnas inom ramen för företagsbeskattningen (jfr 3 kap. 12 § årsredovisningslagen [1995:1554] och bilagorna 2 och 3 till samma lag samt avsnitt 6.3). Den administra- tiva bördan för både företagen och blir därmed låg. Även verkets kontrollverksamhet underlättas genom att det är fråga om uppgif- ter som företagen redan lämnar. I sammanhanget kan noteras att Skatte- verket inte funnit det möjligt att koppla definitionen av förädlingsvärde till uppgifter om transaktioner inom ramen för mervärdesbeskattningen, i stället för företagsbeskattningen. En definition med utgångspunkt i produktionsvärdet förutsätter känne- dom om energikostnader, inklusive skatt på bränslen, och produktions- värde. Uppgifter om energikostnader för förbrukat bränsle lämnas inte till . Några offentliga uppgifter om genomsnittspriser eller liknande för de olika bränsleslagen synes inte heller finnas. Detta innebär en viss ökad administration för framför allt och mindre möjligheter för verket att som bistå företagen vid nedsätt- ningsprövningen. För att kunna beräkna produktionsvärdet behövs också uppgifter om företagets omsättning, värdet för lagerförändringar för fär- diga varor och pågående arbete samt för varor för återförsäljning. redovisade uppgifter om dessa saknas helt i mervärdesbeskattningsunder- laget och delvis i företagsbeskattningsunderlaget. Mot den angivna bakgrunden talar övervägande skäl för att definitio- nen av energiintensitet knyts till betald skatt på bränslen och förädlings- värde. Det kan också noteras att såväl som har infört en definition som grundar sig på förädlingsvärde. En rad remissinstanser har emellertid anmärkt häremot och påpekat att man vill kunna utnyttja de två energiintensitetsdefinitioner som energiskattedirektivet anger alterna- tivt. Enligt dessa remissinstanser skulle en sådan möjlighet ge ökad flexi- bilitet för företagen. Det är också en lämpligare lösning, menar , eftersom det inte är självklart att förädlingsvärdesmodellen hanterar alla i verklig mening energiintensiva företag eller att modellen är mer lätthanterlig, vilket t.ex. kan anses framgå av att de flesta företag som deltar i PFE har valt att använda produktionsvärdesmodellen. De skäl regeringen angivit ovan får dock alltjämt anses tala för det mer lätthanterliga system som föreslås. Att en sådan lösning skulle innebära några allvarligare nackdelar, trots de av remissinstanserna anförda osäkerheterna, har inte framkommit. Om större olägenheter trots allt uppkommer finns också alltid möjligheten att åtgärda dessa i en separat ordning. Enligt vad som sägs i följande avsnitt kan inte heller PFE- systemets konstruktion anses ha någon avgörande betydelse för vilket definitionsval som görs i förevarande sammanhang. Ett ytterligare tungt skäl för valet av förädlingsvärdesmodellen är att avsikten med nedsättningsregeln är att minska effekten av skattebelast- ningen, inte energikostnaderna. Energipriserna bestäms i hög grad på den internationella marknaden. Eftersom syftet med nedsättningsregeln är att begränsa det nationella skatteuttaget och inte att, via skattesystemet, indirekt subventionera företagens inköp av energiprodukter, bör defini- tionen av energiintensitet endast utgöras av 0,5-procentskriteriet. menar dock att det inte är mer logiskt att använda förädlings- värdesmodellen, eftersom även resultatet i produktionsvärdesmodellen är en nedsättning av skatten. Det kan emellertid konstateras att det endast är i förädlingsvärdesmodellen som redan betald skatt får en mer direkt bety- delse i den beräkning som föregår en eventuell nedsättning av energiskat- ten enligt 0,8-procentsregeln. Mot denna bakgrund kvarstår regeringens bedömning. Några remissinstanser anser att företag som har metallurgiska eller mineralogiska processer skall definieras som energiintensiva företag. Regeringen konstaterar att artikel 17 i energiskattedirektivet inte ger utrymme för en sådan karakterisering. och begär att tvätteri- företagen skall betraktas som industriföretag, vilket skulle innebära en rättvis energibeskattning av en energiintensiv industri. Denna fråga är dock, enligt regeringens mening, något som lämpligen behandlas i ett annat sammanhang än den anpassning som görs av den svenska energibeskattningen till energiskattedirektivet. STEM och reser vissa invändningar mot den parallella använd- ningen av 0,5-procents- och 0,8-procentskriterierna vid nedsättnings- prövningen. Regeringen vill återigen peka på att den anpassning som görs av 0,8-procentsregeln sker med utgångspunkt i att den gällande ned- sättningsregeln i stort skall kvarstå. Eventuella mer omfattande föränd- ringar i regelns konstruktion bör företrädesvis behandlas i en annan ord- Prop. 2006/07:13 ning. Vidare förhindrar inte energiskattedirektivet en mer detaljerad reg- lering så länge den, såsom den föreslagna nedsättningsprövningen, upp- fyller direktivets krav på energiintensitet. Fr.o.m. gäller regler som ger energiintensiva industri- företag, som deltar i PFE, möjlighet att medges befrielse från energi- skatten på el i utbyte mot att de genomför åtgärder som leder till en effektivare elanvändning. Vid tillämpning av PFE-lagstiftningen har företagen möjlighet att använda endera av de definitioner av energiinten- sitet som ges i artikel 17.1 energiskattedirektivet. I PFE-lagstiftningen kan sålunda företagen välja att beräkna antingen om inköpskostnaderna för energiprodukter och el uppgår till av företagets produktionsvärde eller om skatterna (energi-, koldioxid- och svavelskatt) på dessa energivaror uppgår till av förädlingsvärdet. Lagstiftningsarbetet i samband med införandet av PFE-systemet var tidspressat och det var inte möjligt att hinna med en djupgående analys av för- och nackdelar med respektive definition. Mot den bakgrunden infördes i princip ordagrant den relevanta direktivtexten i 4 § lagen (2004:1996) om program för energieffektivisering, dvs. båda möjlig- heterna enligt direktivet kan utnyttjas av företagen. Detta bör inte hindra att , sedan en mer ingående analys gjorts i , en mer begränsad definition på energiintensivt företag väljs vid tillämpning av 0,8-procentsregeln. I vad mån detta förslag bör påverka den framtida utformningen av vilka företag som får delta i PFE får övervägas vidare inom (jfr regeringens uttalanden i prop. 2003/04:170 s. 139 om avsikten att följa effekterna av PFE-systemet på olika områden). 6.7.4Bedömningen av ett företags energiintensitet Regeringens förslag: Vid tillämpningen av bestämmelserna i 9 kap. 9 och 9 b §§ LSE skall avses med företag: ett företag i sin helhet eller en del av ett företag som utgör en egen verksamhet eller verksamhetsgren, energiintensivt företag: ett företag i vars verksamhet det förbrukats bränsle för uppvärmning eller för drift av statio- nära motorer eller förbrukats värme, som framställts från bränsle av någon annan, i sådan omfattning att den kvarstående energi- och koldioxidskatten på bränslena, sedan möjligheterna till skattebefrielse enligt 6 a kap. och återbetalning av skatt enligt 9 kap. 5 § LSE har utnyttjats, uppgår till av förädlingsvärdet, bränsle: alla bränslen utom bensin och bränsle som avses i 2 kap. 1 § första stycket 3 b LSE, basperiod: det räkenskapsår som slutar under det kalenderår an- sökan om nedsättning av skatt enligt 9 kap. 9 § LSE avser eller den sammanlagda period som utgörs av detta räkenskapsår och det närmast föregående räkenskapsåret, förädlingsvärde: skillnaden mellan företagets sammanlagda omsätt- ning och sammanlagda inköp, sammanlagd omsättning: intäkter från försålda varor och utförda tjänster, inräknat egna uttag, som ingår i företagets normala verk- samhet (nettoomsättningen), förändring av varulager, aktiverat arbete för egen räkning och övriga rörelseintäkter samt ränteintäkter, sammanlagda inköp: alla rörelsekostnader, inräknat avskrivningar och nedskrivningar på tillgångar, samt räntekostnader. Personalkostnader, inräknat arbetsgivaravgifter och kostnader för inhyrd personal, skall inte utgöra rörelsekostnader. Nedsättning av skatt som medges enligt 9 kap. 9 § LSE skall inte minska rörelsekost- naderna. Promemorians förslag: Stämmer i huvudsak överens med regeringens förslag. I förhållande till promemorian har en hänvisning till 9 kap. 5 § LSE lagts till i definitionen av energiintensivt företag. Remissinstanserna: anför att den del av bestämmelsen om beräkning av energiintensitet som anger att det skattebelopp som skall beaktas är den kvarstående skatten på bränslen sedan möjlighe- terna till skattebefrielse enligt 6 a kap. LSE har utnyttjats bör komplet- teras med en hänvisning även till 9 kap. 5 §. SveMin och framhåller att bedömningsperioden för energiintensitet bör vara en råvarukonjunkturcykel, dvs. Skälen för regeringens förslag Lagtekniskt bör införandet av begreppet energiintensivt företag hante- ras på följande vis. Nedsättningsregeln i 9 kap. 9 § LSE bör inte tyngas med de förhållandevis omfattande kriterier som krävs för att avgöra om ett företag är energiintensivt. Av regeln bör enbart framgå att nedsätt- ningen förutsätter att företaget är energiintensivt. De olika kriterierna placeras i stället lämpligen i en ny paragraf i lagens första kapitel som bl.a. innehåller ett antal andra definitioner (1 kap. 8 § LSE). Härutöver görs vissa kompletterande, främst redaktionella ändringar i 9 kap. 9 och 9 b §§ LSE. Den betalda nationella skatten på bränslen som utgör jämförelseunderlag Den skatt som bör jämföras med förädlingsvärdet är den koldioxidskatt, samt beträffande råtallolja energiskatt, som företaget skulle ha betalat på de bränslen som förbrukats för uppvärmning och drift av stationära motorer, sedan möjligheterna till skattebefrielse enligt de olika reglerna i 6 a kap. LSE har utnyttjats. Vad som avses är således den kvarvarande skattebelastningen sedan bl.a. skattefriheten för s.k. råvaruanvändning (enligt 6 a kap. 1 § 1 LSE) och den generella skattenedsättningen för industrin samt jord-, skogs- och vattenbruk beaktats. menar att den del av bestämmelsen om beräkning av energiintensitet som anger att det skattebelopp som skall beaktas är den kvarstående skatten på bränslen sedan möjligheterna till skattebefrielse enligt 6 a kap. LSE har utnyttjats bör kompletteras med en hänvisning även till 9 kap. 5 § LSE. Regeringen delar verkets bedömning. Den s.k. basperiod för vilken energiintensiteten och således bl.a. skattebelastningen skall beräknas kan stämma överens med det kalen- derår företagets ansökan om skattenedsättning enligt 0,8-procentsregeln avser. Möjlighet bör dock också ges för företaget att använda räken- skapsår alternativt den som utgörs av de två senaste räken- skapsåren. Ett par remissinstanser menar att basperioden skall vara . Regeringen finner dock, inte minst på grund av de kontrollsvårigheter som kan uppkomma, en sådan mindre lämplig. Energiintensitetsbedömningen skall enligt förslaget göras i samband med den årliga ansökan om skattenedsättning enligt 0,8-procentsregeln. Därmed skiljer sig energiintensitetsdefinitionen som förs in i LSE från definitionen i lagen (2004:1196) om program för energieffektivisering där en bedömning av energiintensiteten görs inför att en programperiod påbörjas och därefter gäller under hela den vanligen femåriga program- perioden. Vid bedömning av förädlingsvärdet enligt energiskattedirektivet är det omsättning och inköp som omfattas av mervärdesskattens tillämpnings- område som skall ligga till grund för förädlingsvärdet. Förädlingsvärdet kan därmed bestämmas till skillnaden mellan den sammanlagda omsätt- ningen och de sammanlagda inköpen för företaget. För att närmare ange vilka transaktioner som skall omfattas bör, i likhet med det som gäller rörande principer för förädlingsvärde inom andra områden, användas begrepp respektive termer och uttryck för ekonomiska poster avseende rörelseintäkter och kostnader i företagets räkenskaper. ning stämmer också överens med motsvarande skattelagstiftning i Fin- land. De i definitionen använda begreppen samt termerna och uttrycken bör därmed ha samma innebörd som i årsredovisningslagen (1995:1554, ÅRL) och enligt god redovisningssed. På så sätt minskar de oklarheter som kan uppkomma för företagen när de skall bedöma om olika transak- tioner skall omfattas eller ej. Att utgå från posten nettoomsättning stämmer väl överens med att förädlingsvärdet enligt energiskattedirektivet skall utgå från den sam- manlagda omsättningen, dvs. samtliga försäljningar, som omfattas av mervärdesskattens tillämpningsområde. Nettoomsättning utgörs av intäk- ter från sålda varor och utförda tjänster som ingår i företagets normala verksamhet (3 kap. 12 § ÅRL).