prop · GT03133 · 2006-03-22 00:00:00 — samordna myndigheternas information till allmänhet och media, verka för ett effektivt resursutnyttjande av samhällets samtliga resurser, verka för ett effektivt resursutnyttjande av internationella förstärk- ningsresurser enligt etablerade rutiner för internationell resurssam- verkan, koordinera stöd till den lokala och regionala nivån samt besluta om sektorsövergripande åtgärder samt prioriteringar i den utsträckning som det är nödvändigt med hänsyn till situationens art och omfattning. finns inom flera enskilda sektorer system för att samla läges- information och ta fram beslutsunderlag. Vid sidan av dessa finns även behov av en samlad nationell lägesbild för den övriga förvaltningens behov, dvs. myndigheter, kommuner samt även andra aktörer. Försvarsberedningen föreslår därför att det inrättas en lägesbildsfunktion på central myndighetsnivå med förmåga att stödja den krisledande myndigheten. Funktionen bör också förse aktörer på central, regional och lokal nivå med information och analyser vid kriser. Regeringen anser i likhet med Försvarsberedningen att det bör inrättas en lägesbildsfunktion vid den krisledande myndigheten. Denna bör ha förmågan att upptäcka och verifiera händelser som kan komma att utvecklas till kriser. Erfarenheter från bl.a. stormen visar på ett stort behov av en samlad nationell lägesbild som t.ex. kan ge en överblick av tillgängliga resurser. Med en lägesbildsfunktion tillgodoses behovet av underlag för beslut om åtgärder och insatser samt koordinering av dessa. Lägesbildsfunktionen och lägesbildssystemen i sektorerna för lägesinformation och beslutsunderlag bör också kunna använda system för säker kommunikation och för delgivning av sekretessbelagd information. Den omvärldsbevakning som lägesbildsfunktionen genomför bör ske i nära samverkan med centrala myndigheter och beredskaps- och analysenheten vid . Därför måste en tydlig rapporte- ringsstruktur utvecklas. Det är viktigt att insamlad information kan användas för att snabbt kunna larma berörda aktörer och initiera arbetet hos dessa. Under kriser bör funktionen kunna sammanställa och ana- lysera lägesinformation om tillstånd, förväntad utveckling, vidtagna åtgärder och tillgängliga resurser som stöd till berörda aktörer. uppgiften bör också ingå att upprätthålla kommunikation med och att förmedla en samlad nationell lägesbild till berörda aktörer. Den information som samlas in för att sammanställa en lägesbild vid för regeringens strategiska ledning skiljer sig till viss del från den information som de operativa aktörerna behöver för att leda och koordinera insatserna. Det är en viktig grund till varför det nu bör inrättas en lägesbildsfunktion vid den krisledande myndigheten. Vid inrättandet av lägesbildsfunktionen bör även behoven av tekniskt stöd och lokaler för eventuell samlokalisering tillgodoses. Lägesbilds- funktionen bör ge förutsättningar för en effektiv operativ ledning på central myndighetsnivå samt kunna stödja den lokala och regionala nivån, vilket innebär en förmåga att fortlöpande: med stöd av beredskaps- och analysenheten inom bedriva omvärldsbevakning i nära samverkan med centrala myndigheter för att upptäcka och verifiera händelser som kan utvecklas till allvarliga kriser och snabbt kunna larma och initiera arbetet hos berörda aktörer, sammanställa och analysera lägesinformation om tillstånd, förväntad utveckling, vidtagna åtgärder och tillgängliga resurser som stöd till berörda aktörer samt upprätthålla kommunikation med och förmedla en samlad nationell lägesbild till berörda aktörer. För att säkerställa en väl fungerande kommunikation mellan och övriga myndigheter måste lägesbildsfunktionerna samverka nära och kopplas samman tekniskt så att lägesinformation och analyser kan utbytas kontinuerligt. Därmed ökar förutsättningarna för att fatta snabba och väl underbyggda beslut. Därutöver behöver självfallet även andra aktörer lägesfunktioner för den egna verksamheten, vilka också bör utbyta information med såväl lägesbilds- funktion som lägesbildsfunktionen på central myndighetsnivå. Nationellt råd för krisberedskap och skydd mot olyckor Det finns behov av att utveckla formerna för samråd om krishantering mellan och andra aktörer. Inom ramen för Försvars- rådet genomförs överläggningar och ömsesidig orientering mellan Regeringen och cheferna för vissa av totalförsvarets myndigheter om bl.a. totalförsvarsgemensamma frågor. Vidare finns ett centralt sam- arbetsforum för samordning inom räddningstjänsten, det s.k. Rådet för räddningstjänst, som bl.a. diskuterar erfarenheter av inträffade olyckor. I rådet ingår deltagare från och ansvariga myndigheter. Mot bakgrund av rådande omvärldsläge är uppgifter inte längre motiverade. Regeringen avser därför besluta om att skall avvecklas. Det finns emellertid behov av dialog om samhällets beredskap mot olyckor och kriser. Frågor om beredskapen mot olyckor sammanfaller ofta med frågor om utvecklingen av krisberedskaps- förmågan. Regeringen anser därför att Rådet för räddningstjänst kan omvandlas till ett nationellt råd för krisberedskap och skydd mot olyckor. Inriktningen för rådet bör vara att utgöra ett centralt samarbetsforum mellan högsta statsledningen, myndigheter och andra berörda aktörer. Rådet bör vara ett forum för överläggningar, ömsesidig orientering, Prop. 2005/06:133 erfarenhetsutbyte samt samordning och samsyn. ledamöterna hållas underrättade om respektive organisations resurser och organisation. Under en kris sker samråd och samverkan enligt andra rutiner. Samverkan och beredskap vid myndigheter Regeringens bedömning: För att säkerställa en god krishanterings- förmåga bör särskilt utpekade myndigheter ha tjänstemän i beredskap samt vara skyldiga att så långt som möjligt bistå ansvariga aktörer med information och resurser vid kriser. Försvarsberedningens förslag: För att den nationella krishanterings- förmågan skall kunna komma igång snabbt bör beredskapsnivåer införas som innebär att myndigheter vid varning om kris har en skyldighet att Detta kräver jourhavande tjänstemän vid alla berörda myndigheter. förslag: Myndigheten föreslår att det införs ett system med två beredskapsnivåer i fredstid. systemet bör utredas. Vissa myndigheter bör få befogenhet och ges skyldighet att vid behov höja beredskapsnivån även för andra berörda Kostnaderna för förslaget bedöms som relativt små. Beredskapsnivåer förutsätter att det finns vakthavande beslutsfattare Detta kräver en fungerande infrastruktur hos berörda aktörer och ett IT- stöd för informationssamordning. Remissinstanserna: Flera remissinstanser är positiva till att införa beredskapsnivåer, men det finns tveksamheter bl.a. vad avser förslaget om att vissa myndigheter ges befogenheten att höja beredskapen hos Flertalet instanser delar inte Krisberedskapsmyndig- hetens förslag om antalet nivåer på beredskapen. Flera av de remiss- instanser som är positiva anser att förslaget bör utredas vidare. synpunkter på förslaget innebär bl.a. tveksamheter till att använda begreppet beredskapsnivåer och höjd beredskap då detta kan förväxlas med begrepp som tillämpas inför och under krig. Skälen för regeringens bedömning: Kriser innebär ofta stor osäkerhet, brist på information, krav på snabba beslut och snabbt Detta ställer mycket höga krav på ansvariga aktörer. rutiner, arbetsmetoder och former för samverkan räcker ofta inte till, utan nya arbetsformer krävs. Många aktörer har en i förväg planerad krisorganisation som kan träda i funktion vid kriser. Det är viktigt att krisorganisationen bygger på tydliga befogenheter och ansvar. Regeringen anser därför att myndig- heterna bör upprätta en plan som bl.a. omfattar ledning och information Detta förbättrar möjligheterna till snabba insatser. säkra informationsförmågan är det av stor vikt att beredskapen även omfattar det interna IT-stödet. En effektiv krishantering förutsätter långtgående samverkan mellan be- Oavsett om det är kommunen, , rege- ringen eller en annan myndighet som i första hand samordnar samhällets samlade insatser bör myndigheterna kunna samverka och samordna sina insatser. Erfarenheter från bl.a. stormen visar att samverkan och samordning av information behöver utvecklas. Varje enskild myndighet förfogar över information och resurser som kan komma hela samhället till del. Det är varje myndighets ansvar att vid kriser informera andra berörda aktörer om tillgängliga resurser. Möjligheten till ett aktivt förhållningssätt ökar om detta ansvar fullföljs. Regeringen har uppdragit åt att utveckla ett skyddat webbaserat informationssystem (WIS) för att underlätta informationsdelning och kommunikation vid kriser. Enligt regeringen är det väsentligt att har en överblick över resursdatabaser hos relevanta aktörer. Därmed förbättras möjligheterna till att besluten baseras på ett fullständigt underlag. Regeringen har tidigare i propositionen redogjort för behovet av en nationell samlad lägesbild som stöd för myndigheternas insatser. förslag till beredskapsnivåer bygger på behovet av att information kan förmedlas snabbt och leda till ett aktivt agerande från beröra aktörer. Flera av remissinstanserna menar att det finns tveksamheter med förslaget att vissa myndigheter bör kunna höja beredskapen hos andra myndigheter och att förslaget behöver utvecklas vidare bl.a. vad avser lämpligt antal nivåer. Regeringen anser i likhet med remissinstanserna att förslaget måste utvecklas innan slutligt ställningstagande kan göras. Regeringen anser att snabbhet i informationsdelgivning, larm och age- rande kan uppnås om det finns en tjänsteman i beredskap vid myndig- heterna. En befattningshavare med rätt att påbörja eventuella insatser bör alltid gå att nå. har större delen av myndigheterna i kris- hanteringssystemet en tillgänglighet dygnet runt. En hög tillgänglighet måste emellertid kombineras med en delegerad rätt att i viss utsträckning fatta beslut för myndighetens räkning. En sådan utökad funktion är inte lika spridd, vilket är en brist i dagens system. Regeringen har för avsikt att ge i uppdrag att lämna förslag på vilka myndigheter som bör ha tjänstemän i beredskap samt planer för ledning och information vid kriser. Utlandsmyndigheterna har ansvaret att hålla en beredskap för egen del. De skall även bistå svenska medborgare och personer med hemvist i med skydd, evakuering och andra åtgärder som kan behöva vidtas vid olika händelser i stationeringslandet eller dess närhet. Erfarenheterna från bl.a. senare års internationella terroristdåd och flod- vågskatastrofen i har medfört ett starkare behov för att hålla en utökad beredskap. Detta sker i samverkan med aktörer i och i verksamhetslandet. Förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap omfattar inte utlandsmyndigheterna. utvecklas dock beredskapsplaneringen så att den skall stå i överensstäm- melse med förordningens regler. Arbetet bedrivs bl.a. med stöd från Kris- beredskapsmyndigheten och . Krisberedskapsmyn- digheten har fått regeringens uppdrag att lämna förslag till uppbyggnad och struktur av en kunskapsbas för utrikesförvaltningens krisberedskap. Kunskapsbasen skall administreras av och vara till- gänglig för andra delar av , Krisberedskapsmyndig- Även andra myndigheter och organisa- Prop. 2005/06:133 tioner kan vara intressenter, vilket skall belysas genom uppdraget. Med syfte att stödja utlandsmyndigheterna och nödställda i utlandet har regeringens uppdrag att, i samverkan med berörda myndigheter och organisationer, skapa beredskap för att kunna bistå med hjälp till utlandsmyndigheter och nödställda då många människor med hemvist i drabbas till följd av allvarlig olycka eller katastrof i utlandet. Regeringen har även uppdragit åt att lämna förslag på hur kan hantera situationer då många människor med hemvist i drabbas till följd av en allvarlig olycka eller katastrof i utlandet. Uppdraget omfattar bl.a. att lämna förslag till en krisberedskap för att i mycket tidigt skede sända svensk sjukvårdsexpertis och en organisation och plan för att möta sådana situationer. Frågor som behöver lösas är bl.a. vårdgivaransvar, logistik, sjuktransporter samt organisation och ledning på plats. Detta kan föranleda att regeringen behöver återkomma till med förslag till ändringar i lagstiftning. skall redovisa uppdraget . 5.6 Utbildning och övning Regeringens bedömning: Ambitionen när det gäller utbildning och övning inom krishanteringsområdet bör vara hög. - säkerställa att det finns ett kvalitativt utbud av utbildning inom krishanteringsområdet, - utarbeta förslag till en systematisk och obligatorisk utbildnings- och övningsplan för nyckelpersoner vid myndigheterna samt - kontinuerligt följa upp genomförda aktiviteter i förhållande till angivna mål och inriktningar och till regeringen redovisa resultatet av detta inklusive slutsatser och förslag till åtgärder. Försvarsberedningens förslag: Överensstämmer i stort med rege- Skälen för regeringens bedömning: För att öka samhällets krishante- ringsförmåga krävs en systematisk utbildnings- och övningsverksamhet med hög ambitionsnivå. Kunskap krävs om olika faser av en kris. verkan under en kris och konkret hantering av kriser bör särskilt upp- Utbildningar och övningar bör innehålla så realistiska in- slag som möjligt så att de kan analyseras, leda till förbättringar och därmed till lärande och erfarenhetsåterföringar. konstaterar i utvärderingen av Sam- verkansövning 2004 (SAMÖ-04) att sektorsansvariga myndigheter har en god uppfattning om sitt eget ansvar och mandat vid olika händelser. Däremot förefaller det svårare att göra en gränsdragning mellan den egna verksamheten i förhållande till andra sektorsansvariga myndigheters och områdesansvariga aktörers verksamhetsområden. gränsdragningen om vem som bär ansvaret för att agera riskerar att leda till ett passivt förhållningssätt vid kriser. Övning och utbildning leder till att ansvarsförhållandena förtydligas. Övning och vidareutbildning i krishantering bör enligt regeringen vara en ordinarie del av verksamheten för bl.a. de myndigheter som hanterar konsekvenser av kriser. Övningar med deltagare från flera myndigheter sker kontinuerligt , bl.a. vad gäller beredskap för kärnkraftsolyckor. Även terroristattacker har varit tema för några större övningar och seminarier. Försvarsmakten genomför samövningar bl.a. när det gäller stöd till civil verksamhet. Inom ramen för bl.a. rädd- ningstjänstsamarbetet i och i EU samt inom ramen för Nato/PFF och genomförs internationella övningar. I enlighet med inriktningen i propositionen Samhällets säkerhet och beredskap (prop. 2001/02:158) har ökade satsningar skett inom övnings- och utbildningsområdet. genomförs cirka en övning eller utbildning per myndighet och år. Därmed ligger myndigheternas satsningar i nivå med den höga ambitionsnivå som Försvarsberedningen föreslår. Enligt regeringen bör utbildnings- och övningsverksamheten minst motsvara dagens nivå och vara obligatorisk för nyckelpersoner vid myndigheter. Detta ligger även i linje med regeringens förslag till en ny lag om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap där kommuner och landsting föreslås få ett utökat ansvar att genomföra utbildning och övning. Se vidare kapitel 11. Det är viktigt att krishanteringssystemets aktörer har förmågan att samverka, samordna och informera vid krissituationer. Varje myndighet bör kunna bedöma en situation och fatta beslut trots att stor osäkerhet råder om vad som inträffat. Övningar med inslag av beslutsfattande under krissituationer är därför av stor vikt. Kunskap om uppgifter, mandat och ansvarsfördelning är viktig för att uppnå effektiv samordning över sektors- och nivågränser. Övningar ökar deltagarnas kunskap om bl.a. hur den egna krisorganisationen fungerar och den egna och andra organisationers uppgifter och mandat. En hög ambition för utbildnings- och övningsverksamheten bör enligt regeringen innefatta såväl förmåga internt hos enskilda myndigheter som tvärsektoriell samordningsför- måga. Tjänstemän i beredskap hos myndigheterna måste utbildas och övas för att få nödvändig kunskap och förmåga. Kunskaps- och kompetensutvecklingen inom krisberedskapsområdet bör även inrymma internationella dimensioner. Det handlar om att beakta internationella och gränsöverskridande aspekter samt att kontinuerligt bygga upp, tillvarata och utbyta kunskap och erfarenhet i internationella sammanhang. För att förbättra förmågan att ge eller ta emot internationell hjälp vid en extraordinär händelse anser regeringen att andelen övningar med sådana internationella inslag bör öka. Regeringen avser att uppdra åt att utarbeta förslag till inriktning för utbildnings- och övningsverksamheten. Kris- beredskapsmyndigheten bör även utforma förslag till en systematisk utbildnings- och övningsplan för samhället. Regeringen vill i detta sammanhang betona att det är viktigt att ett genusperspektiv integreras i all utbildning för att belysa hur kvinnor och män kan drabbas olika vid kriser. Även barns och ungdomars särskilda behov och förutsättningar bör ingå i utbildningarna. Genomförda aktiviteter bör löpande följas upp. Näringslivet har också en viktig roll i krisberedskapen. Samverkan och kunskapsutbyte mellan offentliga aktörer och näringslivet bör därför Det är enligt regeringen särskilt viktigt att privata aktörer som Prop. 2005/06:133 bedriver samhällsviktig verksamhet i ökad utsträckning bereds möjlighet att delta i utbildningar och övningar. Myndigheterna bör därför aktivt verka för att dessa aktörer skall kunna få möjlighet att delta i planerade övningar och utbildningar. Nationella utbildnings- och övningsprogram för krishantering på alla nivåer, med bl.a. tvärsektoriella perspektiv, kan genomföras av flera aktörer. Regeringen instämmer i Försvarsberedningens påpekande att det är viktigt att säkerställa ett kvalitativt utbud av denna typ av utbildningar. Regeringen avser att ge , i samverkan med berörda myndigheter, ett sådant uppdrag. Arbetet bör ske i samarbete med andra kvalificerade aktörer inom risk- och säkerhetsutbildning samt krishanteringsområdet. Regeringens bedömning: Radio och television bör även fortsättningsvis vara det grundläggande medlet för varning och information till allmän- heten. Varning och vägledande information genom radio och television bör, som , kompletteras med ett system för utomhusvarning. Ett system för varning och information genom mobiltelefoner bör införas stegvis. Skälen för regeringens bedömning Att kunna varna och vägleda allmänheten vid en kris kan vara avgörande för möjligheterna att skydda människors liv, hälsa och egendom. Det är angeläget att varnings- och informationsarbetet präglas av snabbhet och tydlighet. Detta ställer stora krav på de tekniska systemens tillgänglighet och säkerhet. Det är därför nödvändigt med regelbundet återkommande kontroller av system och rutiner. Ett effektivt varnings- och informationssystem ställer också krav på att mottagarna har förmåga att reagera på rätt sätt. Varning genom radio och TV Radio och TV är det grundläggande medlet för varning och information till allmänheten. Varnings- och informationssystemet Viktigt Meddelande (VMA) regleras genom avtal mellan och , , samt . Avtalen har successivt justerats med avseende på nya förutsättningar för såväl samhällets säkerhetsarbete som utvecklingen inom radio- och TV-området. Vid utformningen av de nya sändningstillstånden för programföretagen kommer beredskaps- och säkerhetsåtgärder i första hand att inriktas på företagens förmåga att motstå störningar i produktion och distribution av sändning. Med utgångspunkt i de åtgärder som redovisas i denna proposition avser regeringen uppdra till berörda myndigheter att i samverkan med public service-företagen gå igenom tekniska och administrativa förutsätt- ningar för att klarlägga om det finns svagheter i systemen och oklarheter i fråga om myndigheters skyldighet och behörighet att varna och lämna vägledande information i hotande och akuta situationer. I samband med kriser kan det inte uteslutas att det förekommer störningar i elförsörjning och elektroniska kommunikationer. I en sådan situation kan det vara svårt för myndigheter att nå ut med information till allmänheten. Kommuner och länsstyrelser bör även ha en beredskap för att kunna nå ut till allmänheten med information i situationer då man inte kan använda radio och TV. Regeringens förslag i kapitel 12 om utökad användarkrets i radiokom- munikationssystemet kommer att stärka systemen för varning och information. Varning och information genom radio och TV kompletteras genom systemet för utomhusvarning. Varning utomhus kan ske i stort sett i alla tätorter med mer än 1 000 invånare samt i områden runt kärnkraftverken. Systemet omfattar ca 4 500 ljudsändare. Vid fara sänds viktigt med- delande signalen som följs av information i radio och TV. Systemet har successivt moderniserats och är dator- och radiobaserat, vilket gör det möjligt att aktivera bara de ljudsändare som behövs. Reservkraft finns för att garantera utomhusvarning också vid elavbrott. Systemet testas regelbundet genom sändning av ljudsignalen viktigt meddelande åtföljt av information i samtliga kanaler. Utomhusvarningssystemet hanteras av den kommunala räddnings- tjänsten. Beslut om att aktivera viktigt meddelande signalen fattas av den räddningsledare som ansvarar för den aktuella räddningsinsatsen. Systemet kan också vid omedelbar fara aktiveras av innehavare och verksamhetsutövare vid anläggning med farlig verksamhet. Regeringen bedömer att systemet för utomhusvarning också i fortsätt- ningen bör vidmakthållas som ett komplement till varning och information genom radio och TV. Varning och information till allmänheten genom mobiltelefoner På regeringens uppdrag har lämnat förslag till hur olika kommunikationstjänster i mobil- telefonsystem kan användas vid kriser för att varna och informera all- mänheten. Detta skall kunna ske både i och då människor med hemvist i drabbas av kriser utomlands. Statens räddningsverks förslag har utarbetats i samråd med Kris- beredskapsmyndigheten och . Den viktigaste grunden för förslaget är att det skall utgöra ett komplement till VMA i radio och TV och vara innehålls- och tidsmässigt anpassade till hur VMA används. Förslaget är uppdelat i tre steg med varierande kapacitet för att snabbt kunna skicka informations- och varningsmeddelanden samt Prop. 2005/06:133 kostnad för detta. Myndigheterna påpekar att förslagen behöver utredas Regeringen avser därför uppdra åt att i samråd med och vidareutveckla förslaget samt föreslå ett stegvis införande och redovisa kostnadskonsekvenser. 5.8Samarbete med andra länder för att hantera kriser Regeringens bedömning: Dagens gränsöverskridande hot innebär att allt fler kriser kräver internationellt samarbete och multilaterala lösningar för att kunna hanteras. Detta internationella samarbete stärker säkerhet. bör verka för att förmågan att förebygga och hantera kriser stärks ytterligare både inom ramen för EU-samarbetet samt FN och andra internationella organisationer. Försvarsberedningens förslag: Överensstämmer i stort med rege- ringens bedömning. Skälen för regeringens bedömning Regeringen anser att samarbetet med andra länder bidrar till att stärka den svenska förmågan att trygga säkerheten i samt till att skapa en ökad säkerhet i vår omvärld. Detta utgör en helhet, då ett svenskt engagemang för säkerhet i omvärlden ger värdefulla erfarenheter som stärker den nationella förmågan, som den gemensamma säkerheten stärks. Ett viktigt syfte är också att ha förmåga att hjälpa människor i nöd i enlighet med vad regeringen uttalar i skrivelsen Regeringens politik för humanitärt bistånd (skr. 2004/05:52). Forum för multilateralt samarbete Alla länder har tillsammans ett ansvar att bekämpa grundorsakerna till säkerhetsproblem. Det finns ett ömsesidigt samband mellan utveckling och säkerhet som är en grundläggande del av politik för global utveckling.