prop · GT03165 · 2006-03-21 00:00:00 — Regeringen har föreslagit en utveckling av insatsen kontaktperson enligt socialtjänstlagen (2001:453) och lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga för unga lagöverträdare med allvarliga beteende- problem som behöver ett mer avancerat stöd, s.k. särskilt kvalificerad Samtliga former av kontaktmannaskap faller inom kom- munernas nuvarande ansvarsområde. För att göra det möjligt för kommu- nerna att åstadkomma denna ambitionshöjning och tillsätta särskilt kvali- ficerade kontaktpersoner bör kommunerna tillföras resurser. Kommunerna bör tillföras av statliga medel. De ökade utgifterna för särskilt kvalificerade kontaktpersoner skall finansieras från rättsväsendets befintliga anslags- ramar. Medling med anledning av brott Regeringen föreslår vissa ändringar i bestämmelserna om åtalsunderlåtel- se, i syfte att öka antalet medlingstillfällen. Dessa förslag bör leda till en ökning av antalet beslut om åtalsunderlåtelser och därmed att även anta- let väckta åtal minskar. Förslaget i denna del medför alltså inte några merkostnader för åklagarna. Vidare föreslår regeringen att kommunerna bör åläggas att sörja för att medling med anledning av brott kan erbjudas unga lagöverträdare och målsägande i sådana ärenden. Regeringsuppdraget att stödja uppbyggna- den av medlingsverksamheten i landet genom ekonomiskt stöd, utbild- ning, metodutveckling m.m. är betydelsefullt i detta avseende. Regering- en avser därför att låta uppdraget till (Brå) att fördela stöd till medlingsverksamhet fortsätta . Ett fortsatt sådant stöd innebär en kostnad för staten om ca . Dessa kostnader skall finansieras inom Brottsförebyggande rådets befint- liga anslagsramar. I propositionen Medling med anledning av brott (prop. 2001/02:126) gjorde regeringen bedömningen att de ekonomiska konsekvenserna för kommunerna om medlingen gjordes till en obligatorisk uppgift skulle uppgå till ca . Utredningen har, med stöd bl.a. av uppgifter från Brå, gjort bedömningen att den årliga sammanlagda kostnaden för ett obligatorium sannolikt skulle uppgå till ett högre belopp. Från beloppet bör dock dras av kostnaderna för de åtgärder inom som medling skulle kunna ersätta. Kommunerna bör tillföras av statliga medel för att kunna genomföra detta. De ökade utgifterna för medling skall finansieras från rättsväsendets befintliga anslagsramar. Utökat uppdrag till m.m. Regeringen bedömer att som, tillsammans med länssty- relserna, har tillsyn över i kommunerna och också skall följa och vidareutveckla bör ge kommunerna stöd och väg- ledning i fråga om kommunernas insatser inom omsorgen om barn och unga som begår brott. Ytterligare bemyndiganden i lag har inte ansetts behövas. Förslagen om ungdomstjänst, särskilt kvalificerad kontaktper- son och obligatoriet för kommunerna att erbjuda medling i vissa fall innebär nya områden inom den föreskriftsrätt som har. Enligt regeringens uppfattning bör även ge råd och väg- ledning till i vissa handläggningsfrågor, t.ex. när återrap- portering skall ske till åklagaren. Regeringen har även för avsikt att ge Prop. 2005/06:165 i uppdrag att samordna kompetens- och metodutveckling och sprida allmän information och kunskap när det gäller ungdomsbrott och det allmännas ingripanden med anledning därav. Förslagen innebär att får ett utvidgat uppdrag. Även om frågorna ligger inom styrelsens nuvarande ansvarsområde anser rege- ringen att uppdraget är omfattande och fordrar kontinuerlig uppmärksam- het och att det därför finns behov av att tillföra ytterligare medel. Regeringen uppskattar att myndigheten behö- ver tillföras . De ökade utgifterna för skall finansieras från rättsväsendets befintliga anslagsramar. Regeringen avser att återkomma med förslag till fördelning på anslag i budget- propositionen . Regeringen bedömer att övriga förslag i propositionen antingen inte kommer att medföra ökade kostnader eller att eventuella kostnadsökning- ar är måttliga för kommunerna eller myndigheterna inom rättsväsendet. Mot den bakgrunden skall dessa förslag finansieras inom befintliga eko- nomiska ramar eller genom en omprioritering inom befintliga resurser. Överföring till kommunerna enligt finansieringsprincipen För genomförandet av regeringens förslag bör kommunerna tillföras av statliga medel enligt finansieringsprincipen, då för- slagen innebär nya åtaganden eller ambitionshöjningar för kommunerna. utgår och utgår . Regeringen avser att återkomma med förslag till fördelning på anslag i budgetpropositionen . 16.1Förslaget till lag om ändring i Paragrafen innehåller bestämmelser om omröstning. I paragrafens tredje stycke har hänvisningen till 31 kap. 1 a § brotts- balken bytts ut mot en hänvisning till 32 kap. 5 § samma balk. Ändringen är föranledd av att den nuvarande bestämmelsen om sluten ungdomsvård i 31 kap. 1 a § har ersatts av bestämmelsen i 32 kap. 5 §. Se avsnitt 13. Paragrafen behandlar förbudet mot reformatio in pejus, dvs. förbud mot ändring i vissa fall till den tilltalades nackdel. Eftersom det införts ett nytt 32 kap. i om överlämnande till särskild vård för unga har i första stycket i förtydligande syfte en hän- visning gjorts till såväl 31 kap. som 32 kap. . Språkliga juste- ringar har också gjorts. Ändringen i andra stycket är föranledd av att de närmare förutsätt- ningarna för när påföljden sluten ungdomsvård skall komma i fråga åter- finns i en ny paragraf. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 13. I fjärde stycket har en språklig justering gjorts. 16.2Förslaget till lag om ändring i I paragrafens andra stycke har en hänvisning till 32 kap. lagts till. Av bestämmelsen följer att påföljderna i det nya 32 kapitlet systematiskt är att betrakta som påföljder som innebär överlämnande till särskild vård. Ändringen motiveras i avsnitt 9. I första stycket har hänvisningen till 31 kap. 1 a § bytts ut mot en hänvisning till 32 kap. 5 § samma balk. Ändringen är föranledd av att bestämmelsen om sluten ungdomsvård i 31 kap. 1 a § har upphävts och ersatts av den nya paragrafen 32 kap. 5 §. Se avsnitt 13. Språkliga justeringar har också gjorts. I andra stycket har endast språkliga justeringar gjorts. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. De särskilda överlämnandepåföljderna för unga lagöverträdare och vissa bestämmelser som rör dessa påföljder har samlats i ett nytt kapitel. Rege- ringens allmänna överväganden i fråga om införandet av ett nytt kapitel finns i avsnitt 9. Paragrafen, som behandlar ungdomsvård, motsvarar 31 kap. 1 § i gällan- de rätt. Den nya bestämmelsen innebär dock flera förändringar i för- hållande till gällande rätt. Skälen för ändringarna behandlas i avsnitt 5.2 och 5.3. Av första stycket framgår att påföljden överlämnande till vård inom har fått en ny benämning ungdomsvård. första stycket innebär vidare att förutsättningarna för att välja ungdoms- vård har skärpts. Av första stycket följer att påföljden skall användas en- dast när den unge har ett särskilt behov av vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (2001:453, SoL) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och sådan vård eller åtgärd kan beredas den unge. Vården och åtgärderna skall vidare syfta till att mot- verka att den unge utvecklas ogynnsamt. Med särskilt behov av vård eller andra åtgärder enligt nämnda lagar avses närmast ett vårdbehov som inte kan bedömas som mindre. Kan den unges behov av vård eller andra åt- gärder tillgodoses inom ramen för exempelvis ungdomstjänst, bör vård- behovet inte anses vara tillräckligt stort för att påföljden skall komma i fråga. När det gäller insatser med stöd av 3 § LVU, de s.k. beteende- fallen, torde det särskilda behovet av vård vara uppfyllt. Att den unge är brottsaktiv eller har missbruksproblem bör tala starkt för att det före- ligger ett särskilt behov av insatser. En bedömning av den unges behov av vård skall redovisas av social- nämnden i dess yttrande enligt 11 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). Rätten skall därefter göra en fristående prövning i frågan och ansvarar också för att underlaget är tillräckligt för en sådan bedömning. Den unge och dennes vårdnads- havare eller annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge kan också lämna kompletterande information under rättegången. Detsamma gäller före- trädare för . Att vården och åtgärderna skall syfta till att motverka att den unge utvecklas ogynnsamt innebär att domstolen skall göra en självständig prövning av om de av planerade insatserna är inriktade på det kriminella beteendet och andra sådana faktorer som kan medföra en ogynnsam utveckling. Andra stycket motsvarar i allt väsentligt nuvarande 31 kap. 1 § första stycket andra meningen. Någon saklig ändring har inte skett. Av bestäm- melsen framgår att det även i fortsättningen krävs att den planerade vården, i förekommande fall i förening med ungdomstjänst eller böter, står i proportion till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Om den planerade vården inte framstår som till- räckligt ingripande vid denna proportionalitetsbedömning och denna brist inte kan uppvägas av böter eller ungdomstjänst enligt 3 §, är domstolen förhindrad att döma till ungdomsvård. Om socialnämnden avser att vidta åtgärder på frivillig väg med stöd av SoL skall dessa åtgärder enligt 11 § LUL redovisas i ett ungdomskon- trakt. Innehållet i ungdomskontraktet består av den mellan socialnämn- den och den unge överenskomna behandlingen. Paragrafens tredje stycke innebär att rätten i domen skall föreskriva att den unge skall följa ung- domskontraktet. Innehållet i ungdomskontraktet skall framgå av domen, exempelvis genom att kontraktet fogas till domen. Ett ungdomskontrakt innebär i sak ingen förändring för den unge i för- hållande till vad som gäller enligt den nuvarande ordningen. Syftet med att upprätta och eventuellt underteckna ett ungdomskontrakt är i stället av pedagogisk natur. Det torde bli tydligare för den unge att fråga är om en reaktion på brott och vad som förväntas av honom eller henne till följd härav. Har den unge ett särskilt behov av vård som syftar till att motverka en ogynnsam utveckling hos den unge men kan den behövliga vården inte komma till stånd på frivillig väg kan tvångsvård enligt LVU i stället beredas honom eller henne. Den planerade vården skall då enligt fjärde stycket framgå av en vårdplan, som bifogas domen på ungdomsvård. Femte stycket motsvarar 31 kap. 1 § femte stycket i gällande rätt. I be- stämmelsen har gjorts en redaktionell ändring samt en ändring mot bakgrund av att påföljden bytt beteckning. Paragrafen, som är ny, reglerar den nya påföljden ungdomstjänst. Första stycket behandlar förutsättningarna för att döma ut påföljden och beskriver påföljdens innebörd. Endast den som är får dömas till ungdomstjänst. Stycket innehåller en regel om att den unge måste samtycka till påföljden. I detta avseende är någon ändring inte åsyftad jämfört med vad som gäller när överlämnande till vård inom före- nas med en föreskrift om ungdomstjänst. Detta innebär bl.a. att sam- tycket måste föreligga innan rätten fattar beslut i påföljdsfrågan. Vidare får ungdomstjänst dömas ut endast om påföljden är lämplig med hänsyn till den unges person och övriga omständigheter. Härmed avses andra förhållanden än sådana som är hänförliga till brottsligheten. Är den unges personliga förhållanden sådana att det framstår som mindre troligt att han eller hon kommer att kunna klara av att fullgöra ungdomstjänsten är påföljden givetvis inte lämplig. Eventuella missbruksproblem måste be- aktas, liksom att den unge inte kommer att kunna verkställa påföljden inom rimlig tid. Domstolen måste här göra en samlad bedömning i varje enskilt fall. När det gäller samtycke och lämplighet motiveras bestäm- melsen i avsnitt 6.2.2. Ungdomstjänst skall bestå av oavlönat arbete och annan särskilt anord- nad verksamhet. Frågor om ungdomstjänstens innehåll behandlas i av- snitt 6.2.1. När det gäller att den unge skall utföra oavlönat arbete är det inte någon skillnad jämfört med . Annan särskilt anordnad verk- samhet, vars närmare innehåll bestäms av socialnämnden, kan bestå av ett inledande moment som innebär att klargör villkoren för ungdomstjänsten för den unge men även ger honom eller henne möjlig- het att reflektera över sin livssituation och diskutera det brott han eller hon har gjort sig skyldig till. Därtill kan hållas ett avslutande samtal där den unge ges återkoppling rörande hur ungdomstjänsten har genomförts. Det är också möjligt att vid behov fylla ungdomstjänsten med t.ex. olika former av program. Till skillnad mot tidigare är det dock inte möjligt att ungdomstjänst enbart består av sådan verksamhet. Utgångspunkten bör i stället vara att den särskilt anordnade verksamheten utgör en mindre del av ungdomstjänsten. När det gäller omfattningen av ungdomstjänst så får rätten döma ut lägst 20 och högst ungdomstjänst. Detta gäller oberoende av antalet brott som lagförs. Av andra stycket följer att den som är får dömas till ungdomstjänst endast om det finns särskilda skäl för det. Den som är får således endast undantagsvis dömas till ungdomstjänst. Den restriktivitet som gäller rörande att överlämna unga till vård inom i förening med ungdomstjänst kan tjäna som utgångspunkt vid bestämmelsens tillämpning. Särskilda skäl för att döma någon i åldersgruppen till ungdomstjänst kan exempelvis vara att brottet begåtts och det blir aktuellt att bestämma påföljden kort efter det att den unge fyllt . Bestämmelsen behandlas i avsnitt 6.3. Tredje stycket innehåller vissa bestämmelser om påföljdsval. Dessa frågor behandlas i avsnitt 6.3. Enligt bestämmelsen får rätten döma till ungdomstjänst om påföljden kan anses tillräckligt ingripande med hän- syn till brottslighetens straffvärde och den unges tidigare brottslighet och det inte finns skäl för att döma till ungdomsvård. Utgångspunkten är att ungdomsvård skall ha företräde i påföljdsvalet framför ungdomstjänst. Först om det inte finns anledning att döma till ungdomsvård bör rätten döma till ungdomstjänst. Avsikten är dock att det skall finnas en viss flexibilitet i tillämpningen som möjliggör avsteg från huvudregeln om valet mellan ungdomsvård och ungdomstjänst. Normalt bör ungdomstjänst inte dömas ut om brottslighetens straff- värde med tillämpning av 29 kap. 13 §§ överstiger fängelse. Vid högre straffvärden torde det ofta finnas skäl för att döma till ungdoms- vård. Om det trots allt inte skulle vara fallet bör annan påföljd väljas. Ungdomstjänst är vanligen en lämpligare påföljd än villkorlig dom, bl.a. på grund av dess pedagogiska och vägledande innehåll. Vid högre straffvärden, då ungdomstjänst inte är en tillräckligt ingripande påföljd, kan det dock finnas skäl att döma till villkorlig dom. Återfall är normalt inte ett hinder mot att döma till ungdomstjänst. Vid återfall torde emellertid ungdomsvård, eventuellt i förening med en tilläggspåföljd, ofta aktualiseras. Enbart brottets art är inte ett hinder mot att döma till ungdomstjänst. I de fall påföljden bestäms till ett kort frihetsberövande på grund av brottets art bör ungdomstjänst i stället kunna komma i fråga (jfr NJA 2001 s. 913). I valet mellan ungdomstjänst och böter skall ungdomstjänst väljas om den påföljden inte är alltför ingripande. Således skall ungdomstjänst vanligen väljas i stället för böter. Om alternativet är ett lindrigt bötes- straff skall dock böter i stället väljas. Så är normalt fallet om alternativet är ett lägre bötesstraff än omkring 60 dagsböter. Antalet timmar ungdomstjänst skall bestämmas med utgångspunkt från straffvärdet och andra omständigheter som är relevanta vid straffmät- ningen. När det gäller beräkningen av antalet timmar bör utgångspunkten vara att 60 dagsböter normalt motsvarar det lägsta antalet timmar ung- domstjänst som kan dömas ut, dvs. Detta innebär att om alternativet i det enskilda fallet hade varit ett straff om 60 dagsböter bör omkring ungdomstjänst dömas ut. Vidare bör området ungdomstjänst ofta förbehållas fall där alternativet är ett bötesstraff. Således bör området från och med 50 till och normalt användas för fall som bör ge anledning till en strängare påföljd än böter. Det högsta antalet timmar ungdomstjänst bör vanligen användas där straffvärdet efter beaktande av bl.a. 29 kap. 3 § första stycket 3 samt sär- skilda omständigheter att beakta vid straffmätningen, främst den till- talades ungdom enligt 29 kap. 7 § första stycket, motsvarar omkring sex månaders fängelse. Paragrafen, som är ny, reglerar ungdomsvård i förening med ung- domstjänst eller böter. Den motsvarar delvis 31 kap. 1 § tredje stycket i gällande rätt. De allmänna övervägandena om ungdomsvård i förening med en tilläggspåföljd redovisas i avsnitt 7. Av första stycket följer att rätten får förena ungdomsvård med ung- domstjänst eller böter om det behövs med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller art eller den unges tidigare brottslighet. När det gäller ungdomstjänst har det högsta antalet timmar som kan dömas ut höjts från 100 till 150. Detta innebär att utrymmet för att döma till ungdomsvård blir större än . Genom hänvisningen till 32 kap. 2 § första stycket framgår ungdoms- tjänstens innehåll och vissa av förutsättningarna för att döma till på- följden. Det krävs att den unge samtyckt till att ungdomstjänst döms ut och att ungdomstjänst är lämplig med hänsyn till den unges person och övriga omständigheter. Ungdomstjänsten har samma innehåll när den döms ut som tilläggspåföljd som när den döms ut som fristående påföljd. Den som döms till ungdomstjänst skall alltså åläggas att utföra oavlönat arbete och delta i annan särskilt anordnad verksamhet. Den nämnda hän- visningen innebär vidare att ungdomstjänst får dömas ut i lägst 20 och högst . Hänvisningen till 32 kap. 2 § andra stycket innebär att den som är endast får dömas till ungdomstjänst om det finns särskilda skäl för det. Det finns inte anledning till någon ändring i den restriktiva syn som gäller rörande att döma unga till ungdomstjänst. Om det finns behov av att förena ungdomsvård med en tilläggspåföljd när den unge är bör således normalt böter dömas ut. Liksom får ungdomsvård förenas med dagsböter, högst två- hundra, oavsett om böter har föreskrivits för brottet eller inte. Bestäm- melsen har överförts från nu gällande 31 kap. 1 § tredje stycket. Andra stycket innehåller en bestämmelse om val av tilläggspåföljd. Av den följer att i valet mellan ungdomstjänst och böter skall ungdomstjänst väljas om den påföljden inte är alltför ingripande. Huvudregeln är alltså att ungdomstjänst är den primära tilläggspåföljden. I likhet med ung- domstjänst som fristående påföljd är ungdomstjänst som tilläggspåföljd dock en alltför ingripande påföljd om den alternativa tilläggspåföljden är ett lindrigt bötesstraff. Liksom vid ungdomstjänst som fristående påföljd bör så vanligtvis vara fallet när alternativet är en tilläggspåföljd som understiger 60 dagsböter. Är alternativet ett högre bötesstraff bör, som nämnts, utgångspunkten vara att tilläggspåföljden bestäms till ungdoms- tjänst om det finns förutsättningar för det. Så är t.ex. inte fallet om ett samtycke inte föreligger eller om påföljden inte är lämplig med hänsyn till den unges person och övriga omständigheter. Vid beräkningen av antalet timmar ungdomstjänst kan vägledning sökas i tillämpningen av ungdomstjänst som fristående påföljd. Paragrafen är ny och reglerar reaktioner vid misskötsamhet av ung- domsvård och ungdomstjänst. Den reglerar också reaktioner när påfölj- derna av annat skäl inte kommer till stånd och liknande fall av hinder för verkställighet. Bestämmelsen ger vida möjligheter att vid misskötsamhet m.m. döma ut en ny påföljd som är lämplig i det enskilda fallet. Para- grafen är tillämplig på såväl ungdomstjänst som fristående påföljd som ungdomstjänst som en tilläggspåföljd vid ungdomsvård. Paragrafen motsvaras delvis av de gällande bestämmelserna i 38 kap. 2 § och 31 kap. 1 § fjärde stycket. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lag- rådets förslag, dock med ett par språkliga justeringar. De allmänna övervägandena redovisas i avsnitt 8. I det första stycket regleras vilka konsekvenserna kan bli om den dömde i väsentlig grad underlåter att göra vad som åligger honom eller henne enligt en föreskrift vid ungdomsvård om att följa ett ungdoms- kontrakt eller enligt en dom på ungdomstjänst. Ledning för när det är fråga om åsidosättanden i väsentlig grad kan sökas i hur motsvarande rekvisit tillämpas enligt gällande rätt. Endast allvarlig misskötsamhet skall leda till en så ingripande reaktion som undanröjande. Vid mindre allvarlig misskötsamhet får andra åtgärder vidtas. Det bör vara fråga om åsidosättande i väsentlig grad av åligganden enligt en dom på ungdomstjänst om den unge vid upprepade tillfällen uteblir från arbetspass utan godtagbar förklaring. Ytterligare exempel på allvarlig misskötsamhet kan vara att den unge begår brott på arbets- platsen eller att han eller hon utan godtagbara skäl vägrar att medverka i något av momenten under verkställigheten av ungdomstjänsten. Efter det att socialnämnden anmält misskötsamheten till åklagaren, har åklagaren att ta ställning till om talan om undanröjande skall väckas vid domstol eller inte. Åklagaren har också, som framgår av 30 b § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) en möjlighet att besluta om varning, om det bedöms vara en tillräcklig åtgärd. Om talan väcks om undanröjande av påföljden har domstolen möjlighet att i stället för att undanröja påföljden meddela den unge en varning. Varning skall meddelas endast om det är en tillräcklig åtgärd. Så kan vara fallet om misskötsamheten inte är av alltför allvarligt slag och en varning kan förväntas leda till att den unge följer föreskriften vid ungdomsvård att följa ett ungdomskontrakt som ungdomsvård alltjämt är den lämpligaste påföljden och det inte finns något behov av att förändra kontraktet. Vid misskött ungdomstjänst bör en förutsättning för varning vara att den unge förklarar sig villig att i fortsättningen uppfylla det åläggande som ungdomstjänsten innebär och att domstolen bedömer det som realistiskt att detta kommer att ske. Att varning meddelas innebär inte att de omständigheter som föranlett varningen inte kan läggas till grund för beslut om undanröjande vid fortsatt misskötsamhet. Detsamma gäller när åklagare beslutat om varning enligt 30 b § LUL. Om domstolen undanröjer påföljden skall ny påföljd för brottet be- stämmas. Ett sådant bötesstraff som dömts ut enligt 32 kap. 3 § första stycket 2 får dock, liksom , inte undanröjas. Med ny påföljd menas en påföljd som i något avseende skiljer sig från den tidigare påföljden (jfr 38 kap. 2 a § och NJA 1998 s. 55). En ny påföljd kan således vara en ny ungdomsvård med ett annorlunda utformat ungdomskontrakt. Vid misskötsamhet av en ungdomsvård, som inte före- nats med en tilläggspåföljd, är det t.ex. möjligt att ändra ungdomskon- traktet, ersätta ungdomskontraktet med en vårdplan enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga eller ändra vården i något avseende och lägga till ungdomstjänst eller böter som Det är också möjligt att meddela annan påföljd, exempel- vis skyddstillsyn. Om det tidigare dömts till ungdomsvård i förening med ungdomstjänst är det inte möjligt att undanröja endast ungdomstjänsten utan båda påföljderna måste alltid undanröjas. Detta gäller även om det inte är fråga om någon misskötsamhet avseende den ena påföljden. Böter som dömts ut som tilläggspåföljd kan dock inte undanröjas. Om endast en ungdomstjänst som tilläggspåföljd missköts är det bl.a. möjligt att efter undanröjande av ungdomsvården och ungdomstjänsten i stället för- ordna om ungdomsvård med samma vårdinsats men med böter som tilläggspåföljd. Det är också möjligt att göra någon förändring avseende vården och besluta om ett ändrat antal timmar ungdomstjänst.