prop · GT03212 · 2006-06-07 00:00:00 — Ett beslut om föreläggande skall få förenas med vite. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om tillsyn. Promemorians förslag: I promemorian utpekas som den myndighet som skall utöva tillsyn samt anges att och polisen skall kunna komma överens om att polismyndighet skall utöva tillsyn. I promemorian föreslås vidare att erkända skyddsorganisationer skall få utöva tillsyn. I promemorian föreslås inte en särskild reglering om föreläggande för det fallet en hamn inte hålls tillgänglig vid tillsyn eller inte lämnar biträde vid tillsynen utan föreslås i stället att straff- ansvar skall inträda så fort en överträdelse sker av bestämmelserna om att hålla hamnen tillgänglig för tillsyn eller att lämna biträde vid tillsynen. Remissinstanserna: transporträtt vid och tillstyrker förslaget, likaså som dock anser att även säkerhetspolisen kan ses som ett alternativ. anser att även bör kunna medverka vid tillsynen. tillstyrker förslaget, men anser att även skall ha en roll i tillsynen. Även Tull-Kust anser att bör kunna biträda vid tillsynen. invänder mot att skall kunna komma överens med andra myndigheter om att tillsynen skall utövas av någon annan myndighet. hamnar anser att utövande av tillsyn inte skall kunna bemyndigas en erkänd skyddsorganisation. hamnar påtalar också vikten av att det endast är de personer som skall utföra tillsynen som skall omfattas och att det kanske bör krävas för- handsanmälan eller dokumentation som visar tillsynsuppdraget. kommun, , transportindustriför- bund och påtalar vikten av att tillsynen blir likställig över samtliga hamnar i landet. anser också att erfaren- heterna från arbetet med sjöfartsskyddet skall tas till vara i hamnskydds- arbetet. anser att tillsynsmyndigheten också bör vara rådgivare vid upprättandet av hamnskyddsplanen. Länsrätten i påpekar att om en erkänd skyddsorganisation skall utöva tillsyn krävs en komplettering av förfarandereglerna rörande vitesföre- läggande. ifrågasätter om det inte är mer adekvat att underlåtelse att hålla hamnen tillgänglig för tillsyn eller underlåtelse att biträda vid tillsynen sanktioneras genom föreläggande eller förbud förenat med vite i enlighet med vad annan lagstiftning brukar föreskriva för motsvarande handlande. anser att det är önskvärt att det på ett klart och tydligt sätt framgår vad som krävs av en hamn- innehavare för att vitet skall kunna vara sanktionerat. Skälen för regeringens förslag I artikel 13.1 föreskrivs att medlemsstaterna skall införa ett system för vederbörlig och regelbunden övervakning av hamnskyddsplanerna och deras genomförande. Vad som avses är ett tillsynssystem. Även i artikel 7.6 stadgas att medlemsstaterna skall övervaka hamnskyddsplanernas genomförande. Tillsynen över hamnskyddets genomförande bör lämpligen handhas av som är tillsynsmyndighet inom sjöfartsskyddet. I avsnitt 5.1.5 har dessutom föreslagits att regeringen skall bestämma vilken myn- dighet som skall utöva den tillsyn som består i godkännandet av hamn- skyddsutredningar och hamnskyddsplaner, och att regeringen avser att utse att utföra denna uppgift. En samordning av tillsynen på detta sätt torde ha övervägande fördelar för såväl de som tillsynen utövas över som för tillsynsmyndigheten. Vem som är tillsynsmyndighet bör dock inte anges i lagen utan delegeras lämpligen till regeringen att bestämma. Regeringen avser därvid att i förordning ange som tillsynsmyndighet. Huruvida någon annan myndighet skall tilldelas tillsynsuppgifter eller biträda tillsynsmyndigheten (jfr tillsynsordningen inom sjöfartsskyddet enligt förordning (2004:283) om sjöfartsskydd) kommer att beredas vidare i samband med detta förordningsarbete. Inom sjöfartsskyddet kan efter överenskommelse med polis och Kustbevakning besluta om att överlåta tillsynsuppgifter till dessa myndigheter (jfr 6 § förordningen om sjöfartsskydd). Justitieombuds- mannen invänder mot en sådan reglering av fördelningen av uppgifterna. Denna avtalsmodell för förvaltningsmyndigheters arbete har också kritiserats i en rapport av (jfr RiR 2004:10). Regeringen kommer att beakta denna fråga i det kommande förordningsarbetet. Tillsyn av erkända skyddsorganisationer I promemorian föreslås att s.k. erkända skyddsorganisationer (jfr avsnitt 5.1.11) skall kunna få utöva tillsyn. När det gäller möjligheten för dessa organisationer att få utföra hamnskyddsutredningar och utarbeta hamn- skyddsplaner följer detta direkt av direktivet, och behandlas i avsnitt När det gäller annan tillsyn anser regeringen emellertid att det är Prop. 2005/06:212 mer tveksamt att låta erkända skyddsorganisationer utföra sådan. hamnar är också mot en sådan möjlighet. Erkända skydds- organisationer har vissa, dock mycket begränsade, tillsynsmöjligheter enligt fartygssäkerhetslagen, och enligt sjöfartsskyddet saknas möjlig- heter helt och hållet. Vidare skulle en möjlighet för andra subjekt än myndigheter att utöva tillsyn kräva grundläggande förändringar i de för- fattningar som reglerar vitesföreläggande, vilket också Länsrätten i påpekar. Det faktum att tillsynsmyndighetens vitesföre- lägganden föreslås vara straffsanktionerade (jfr avsnitt 5.1.13) kräver dessutom en djupare analys om en erkänd skyddsorganisation skall få sådana tillsynsuppgifter. Regeringen anser således att det inte bör införas en möjlighet för erkända skyddsorganisationer att utföra tillsyn. Samordning med tillsyn enligt sjöfartsskyddet Enligt artikel 4 skall medlemsstaterna se till att hamnskyddsåtgärderna enligt direktivet noga samordnas med de åtgärder som vidtas med tillämpning av EG-förordningen om sjöfartsskydd. Enligt artikel 7.6 skall övervakningen av hamnskyddsplanerna samordnas med annan kontroll- verksamhet i hamnen. Denna bestämmelse innebär bl.a. att även den till- syn som skall utföras skall samordnas med den tillsyn som utförs av sjö- fartsskyddet. Bestämmelsen innebär också att t.ex. erfarenheterna från arbetet med sjöfartsskyddet skall tas till vara så långt det är möjligt i hamnskyddsarbetet, något som också efterlyser. Det bör således anges i lagen att tillsynen om det är möjligt skall samordnas med den tillsyn av hamnanläggningar som sker med stöd av bestämmelserna om sjöfartsskydd. rätt till tillträde till hamnen m.m. För att tillsynsmyndigheten och den som eventuellt biträder vid tillsynen skall ha möjlighet att genomföra tillsynen på ett effektivt sätt, krävs att den bereds tillträde till hamnen, får göra de undersökningar som behövs och får ta del av de handlingar m.m. som är relevanta för tillsynen. Det bör vara hamnskyddsorganet som skall ansvara för att hamnen hålls till- gänglig för den som utövar tillsynen och för att denne på annat sätt biträds vid tillsynen. Hamnskyddsorganet och hamnskyddschefen bör också lämna den som utövar tillsynen det bistånd den behöver vid till- synsförrättningar och lämna de upplysningar som tillsynsmyndigheten begär vid sådana förrättningar. Regeringen föreslår en reglering med denna innebörd. Med anledning av vad hamnar anför skall det erinras om att det enbart är de personer som skall utföra den aktuella till- synen som omfattas av den föreslagna rätten till tillträde m.m. Se också författningskommentaren. Möjlighet till föreläggande för att få tillträde till hamnen samt för att åtgärda brister En central fråga är vad som händer för det fall tillsynsmyndigheten konstaterar att en hamn har brister i sitt skydd eller att hamnskydds- planen inte följs. Den starkaste sanktionen som finns när det gäller brister i sjöfartsskyddet i en hamnanläggning, är att anläggningen förbjuds att ta emot fartyg i internationell trafik, dvs. att anläggningen stängs. En mot- svarande sanktion är inte lika lämplig när det gäller en hamn. Den skulle dels kunna drabba oskyldiga innehavare av hamnanläggningar i hamnen, dels möjligen andra verksamhetsutövare i hamnen. Den sanktion som är lämpligast vid brister i hamnskyddet torde i stället vara ett föreläggande om undanröjande av bristen förenat med vite. Ett vites- föreläggande bör riktas mot hamnskyddsorganet. Vem som är hamn- skyddsorgan redogörs för i avsnitt 5.1.3. Med anledning av vad anför skall erinras om att ett föreläggande noga skall ange vilka åtgärder som krävs av hamnskyddsorganet. Föreläggandet prövas antingen i samband med att frågan om ansvar för brott mot före- läggandet prövas av allmän domstol eller om föreläggandet är förenat med vite av förvaltningsdomstol i samband med yrkande om ut- dömande av vitet. En tillsyn förutsätter givetvis att tillsynsmyndigheten verkligen bereds tillträde till hamnen och ges biträde vid tillsynen. Den skyldighet som hamnskyddsorganet bör ha i detta avseende (se ovan) bör på något sätt säkerställas genom sanktioner. I promemorian föreslås att det skall före- skrivas straffansvar för den som uppsåtligen underlåter att hålla hamnen tillgänglig för tillsynsmyndigheten eller att biträda vid tillsynen. ifrågasätter om det inte är mer adekvat att underlåtelse att hålla hamnen tillgänglig för tillsyn eller underlåtelse att biträda vid tillsynen sanktioneras genom föreläggande eller förbud förenat med vite. Enligt regeringens mening kan det finnas fog för den uppfattningen. Eftersom hamnskyddsorganet närmast uteslutande torde vara juridiska personer kan något straffansvar givetvis inte träffa organet som sådant. Vad som i stället i första hand torde komma i fråga är ansvar för den eller dem inom hamnskyddsorganet som omfattas av principerna om företagaransvar. Ett föreläggande om att bereda tillsynsmyndigheten tillträde till hamnen, förenat med vite, kan däremot riktas direkt mot hamnskyddsorganet även om det är en juridisk person. Ett sådant system förefaller effektivare för att uppnå syftet att säkerställa tillsynsmyndigheten tillträde till hamnen. Därtill kan det vara svårt att i förväg förutse vad som påkallas för biträde av hamnskyddsorganet vid tillsynen. Även ur den aspekten förefaller det lämpligare att det föreskrivs i ett föreläggande vilket biträde som skall lämnas, innan någon sanktion vid bristande medverkan i tillsynen kan komma i fråga. Regeringen föreslår således att en reglering om före- läggande och vite i enlighet med det anförda införs i lagen. Bemyndigande att utfärda föreskrifter om tillsynen Den närmare utformningen av tillsynen bör överlämnas till tillsynsmyn- digheten att besluta om. Ett bemyndigande föreslås därför införas i lagen. Ett flertal remissinstanser har påtalat vikten av att tillsynen av de olika hamnarna blir så enhetlig som möjlig. Regeringen vill därför särskilt på- Prop. 2005/06:212 tala vikten av att de föreskrifter om tillsynen som skall utfärdas utformas på ett sådant sätt att en enhetlig tillämpning av bestämmelserna om hamnskydd underlättas. 5.1.11Uppdrag till erkända skyddsorganisationer Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer skall få erkänna en skyddsorganisation. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få uppdra åt en erkänd skyddsorganisation att göra hamnskyddsutredningar och utarbeta hamnskyddsplaner. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inga synpunkter har framförts. Skälen för regeringens förslag: I artikel 11 sägs att medlemsstaterna får utse erkända skyddsorganisationer inom ramen för direktivet, dvs. för att fullgöra direktivets syften. I artikel 6.3 och 7.4 anges att sådana organisationer får anlitas för att utföra hamnskyddsutredningar och utarbeta hamnskyddsplaner. En erkänd skyddsorganisation skall uppfylla de krav som framgår av bilaga IV till direktivet. Någon definition av erkänd skyddsorganisation finns inte i direktivet, utan man får lämpligen söka stöd i definitionen av begreppet i EG- förordningen om sjöfartsskydd, dvs. en organisation med lämplig expertis i sjöfartsskyddsfrågor och lämplig kunskap om arbetet ombord och i hamnar och som är bemyndigad att genomföra de bedömningar, kontroller, godkännanden eller certifieringar som krävs enligt detta kapitel eller del A i ISPS-koden (regel 1.16 i bilaga 1 till EG- förordningen). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bör ha möjlig- het att utse sådana organisationer. En definition av begreppet erkänd skyddsorganisation med förebild i motsvarande definition i EG- förordningen om sjöfartsskydd bör också införas i den föreslagna lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör också kunna uppdra åt en erkänd skyddsorganisation att göra hamnskydds- utredningar och utarbeta hamnskyddsplaner. Regeringen föreslår att en reglering med den beskrivna innebörden införs i lagen. Regeringens förslag: Hamnskyddsorganet skall ansvara för att hamnen hålls tillgänglig för Europeiska kommissionen vid dess över- vakning och för att kommissionen biträds. Hamnskyddsorganet och hamnskyddschefen skall bistå kommissionen och lämna de uppgifter som begärs. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inga synpunkter har framförts. Skälen för regeringens förslag: I artikel 13.2 och 13.3 anges att Prop. 2005/06:212 Europeiska kommissionen tillsammans med den nationella sambands- punkten (för detta begrepp se avsnitt 4.2) skall övervaka medlemsstater- nas genomförande av direktivet och att det skall ske med de inspektioner som utförs med stöd av artikel 9.4 i EG-förordningen om sjöfartsskydd. (Medlemsstaterna skall enligt artikel 12 utse en sambands- punkt för hamnskyddet. Detta kommer att ske i förordning.) Det bör således införas en bestämmelse om att hamnskyddsorganet skall ansvara för att hamnen hålls tillgänglig vid kommissionens övervakning och att kommissionen biträds vid övervakningen. Hamnskyddsorganet men även hamnskyddschefen skall ha skyldighet att bistå kommissionen och lämna de uppgifter som begärs. Regeringens förslag: Den som bryter mot bestämmelserna om hamn- skydd skall kunna dömas till böter eller i visst fall fängelse . Den högsta straffskalan skall gälla för hamninnehavare eller hamnskyddsorgan som uppsåtligen utövar verksamhet i en hamn utan att ha en godkänd hamnskyddsplan. Till böter skall kunna dömas hamnskyddsorgan som uppsåtligen inte genomför undersökning av väskor, bagage och gods eller identitetskontroller, uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett föreläggande samt uppsåtligen inte förvarar hamnskyddsplanen på ett sådant sätt att obehöriga inte får tillgång till den. Till ansvar skall inte dömas om gärningen är belagd med strängare straff i . Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås ett särskilt straffansvar för den som uppsåtligen underlåter att hålla hamnen tillgänglig för tillsynsmyndighet eller på annat sätt underlåter att biträda vid tillsynen. I lagtexten i promemorian anges inte heller uttryckligen vilka subjekt som träffas av bestämmel- serna. Slutligen föreslås i promemorian att till ansvar skall inte dömas om gärningen är belagd med strängare straff i förutom även sjölagen (1994:1009). Remissinstanserna: ifrågasätter om det inte är mer adekvat att underlåtelse att hålla hamnen tillgänglig för tillsyn eller underlåtelse att biträda vid tillsynen sanktioneras genom föreläggande eller förbud förenat med vite i enlighet med vad annan lagstiftning brukar föreskriva för motsvarande handlande. Hovrätten för Nedre ifrågasätter, mot bakgrund av bestämmelserna om tjänstefel i brotts- balken, behovet av den föreslagna straffbestämmelsen för den som inte genomför föreskrivna undersökningar eller kontroller. transporträtt vid anser att sank- tionsavgifter bör vara tillräckliga för brott mot bestämmelserna att genomföra hamnskyddsplaner respektive undersökningar och identitets- kontroller. Kommuner och Landsting anser inte att några på- följder skall införas över huvud taget. Skälen för regeringens förslag I artikel 17 anges att medlemsstaterna skall se till att det finns effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner för överträdelser av de nationella bestämmelser som antas i enlighet med direktivet. Det är därför inte möjligt att, som Kommuner och Landsting önskar, helt underlåta att införa sanktioner eller påföljder. Sanktionsavgifter eller straffrättsliga påföljder? I avsnitt 5.1.10 har redan beskrivits den sanktion i form av vitesföre- läggande som tillsynsmyndigheten föreslås få möjlighet att tillgripa när brister i hamnskyddet har konstaterats. Frågan är dock om ytterligare sanktionsbestämmelser bör finnas för att tillförsäkra att hamnskyddet efterlevs. I promemorian föreslås ett system med straffrättsliga påföljder. och transporträtt vid anser att straffrättsliga påföljder helt eller delvis bör undvikas. Eftersom bestämmelserna om hamnskydd har ett mycket starkt samband med sjöfartsskyddet finns det anledning att referera till vad regeringen anförde när det gällde införandet av sanktioner i det sammanhanget. Regeringen anförde därvid bl.a. följande, se prop. 2003/04:106 s. 55. Artikel 14 i EG-förordningen stadgar att sanktionerna vid brott mot förord- ningen skall vara effektiva, proportionella och avskräckande. Det är viktigt att alla som omfattas av reglerna också verkligen efterkommer de krav som ställs. Detta naturligtvis i första hand för att skyddet av passagerare, fartyg och hamnanläggningar skall bli så effektivt som eftersträvat, men också för att inte den svenska sjöfartsnäringen skall drabbas av t.ex. indirekta handels- hinder. Det finns en risk att vissa länder kan komma att betrakta en flaggstats samtliga fartyg samt samtliga hamnanläggningar inom den staten som miss- tänkta från t.ex. terroristsynpunkt, även om det bara är något enstaka fartyg eller någon enstaka hamnanläggning som har visat sig inte uppfylla kraven. Det är således angeläget att på alla sätt se till att reglerna efterföljs. [---] Regeringen är medveten om de fördelar som t.ex. ett sanktionsavgifts- system har. Mot bakgrund av framför allt vikten av att skyddet upprätthålls anser regeringen emellertid att ett straffrättsligt system är nödvändigt. De argument som anfördes för ett straffrättsligt system vid införandet av sjöfartsskyddet torde vara minst lika aktuella även när det gäller införan- det av hamnskyddet. Eftersom det inom sjöfartsskyddet finns straffbe- stämmelser talar starka skäl för att en likadan ordning bör gälla inom hamnskyddet. De båda regelområdena hör ihop på ett sådant sätt att skilda sanktionssystem dem emellan för överträdelser av samma slag och av kanske samma person skulle få märkliga konsekvenser. Det bör också finnas fängelse i straffskalan vid åtminstone mer allvarliga överträdelser av bestämmelserna. Sanktionssystemet i lagen om sjöfartsskydd har i sin tur systemet i fartygssäkerhetslagen (2003:364) som förebild (jfr prop. s. 55). I den lagen finns straffbestämmelser för överträdelser av en stor del av bestämmelserna. Vid en jämförelse av de överträdelser som kan straffbeläggas enligt fartygssäkerhetslagen framstår överträdelser av de nu aktuella bestämmelserna om hamnskydd avsevärt mer angelägna att förena med straffansvar. Mot bakgrund av detta kan således inte ett sanktionssystem med enbart avgifter anses som tillräckligt för att uppnå syftet med direktivet, utan det bör enligt regeringen införas ett straffrättsligt system. De föreslagna straffbestämmelserna följer den struktur som råder inom sjöfartsskyddet vilka i sin tur som ovan nämnts har sina motsvarigheter i fartygssäkerhetslagen. Fängelse och böter i straffskalan Av de bestämmelser som föreslås i 3, 4 och 5 kap. i den föreslagna lagen om hamnskydd framgår att det är hamnskyddsorganet som normalt ansvarar för att åtgärder skall vidtas för att hamnskyddet skall kunna säkerställas. Ansvaret att inte utöva verksamhet i hamnen utan en god- känd hamnskyddsplan gäller dock även hamninnehavaren i de fall något hamnskyddsorgan inte har fastställts genom godkännande av hamn- skyddsutredningen (jfr avsnitt 5.1.5). I straffbestämmelserna bör lämp- ligen också anges att straffansvaret omfattar den som har att iaktta skyldigheterna enligt lagens handlingsregler. Eftersom hamnskydds- organet och hamninnehavaren i normala fall är juridiska personer torde i första hand principerna om företagaransvar bli tillämpliga vid pröv- ningen av vem eller vilka inom den juridiska personen som är att anse som gärningsman (jfr vad som sägs om företagaransvar i prop. 2005/06:59 s. 5659 och i SOU 1997:127 s. 209214 samt 317327). Lagrådet har i sammanhanget pekat på vissa konsekvenser vad gäller principerna om företagaransvar. Som en allvarlig överträdelse av hamnskyddsbestämmelserna, där fängelse bör ingå i straffskalan, måste anses vara att den som ansvarar för hamnverksamheten utövar denna utan att ha en godkänd hamnskydds- plan. Om en godkänd hamnskyddsplan inte finns innebär det att hamnen i fråga inte har något godkänt hamnskydd. Motsvarande bestämmelse finns i 23 § 4 lagen om sjöfartsskydd beträffande hamnanläggningsinne- havare som uppsåtligen använder hamnanläggningen (betjänar ett fartyg som omfattas av sjöfartsskyddsreglerna) utan att ha en godkänd skydds- plan. Enbart böter i straffskalan Det måste anses viktigt att beivra den situationen att hamnskyddsorganet inte genomför de undersökningar eller identitetskontroller som kan krävas antingen enligt en hamnskyddsplan eller enligt särskilda beslut (jfr avsnitt 5.1.8). Syftet med undersökningarna är att, utan att misstanke om brott föreligger, kunna förhindra att bl.a. vapen förs in i hamnarna. Om inte undersökningarna sker med den frekvens eller på det sätt som ansetts nödvändigt kan hamnens säkerhet äventyras. Även i lagen om sjöfartsskydd är motsvarande situation straffsanktionerad, jfr 23 § 10 nämnda lag. Hovrätten för Nedre ifrågasätter dock behovet av den föreslagna straffbestämmelsen vid underlåtelse att genomföra under- sökningar och kontroller mot bakgrund av bestämmelserna om tjänstefel i . Det skall därför för det första framhållas att straffbestämmelsen inte avser att träffa de personer som i praktiken skall utföra dessa undersökningar och kontroller, utan endast avser hamn- skyddsorganet, vilket till skillnad från förslaget i promemorian uttryckligen anges i regeringens förslag. Den situation som är avsedd att kunna medföra ansvar är när hamnskyddsorganet underlåter att tillse att undersökningarna eller kontrollerna genomförs, dvs. inte upprättar och genomför det system som krävs. Att underlåta att göra detta torde för det andra knappast att vara att anse som myndighetsutövning, vilket krävs för att en gärning skall betraktas som tjänstefel. Reglerna om tjänstefel torde därför inte kunna bli aktuella i detta fall. För att tillförsäkra att skyldigheten för hamnskyddsorganet att genomföra undersökningar och kontroller antingen enligt hamnskyddsplanen eller enligt särskilda beslut (jfr avsnitt 5.1.4), oavsett vem som i praktiken skall utföra under- sökningarna och kontrollerna, omfattas av straffansvar, bör enligt rege- ringen en särskild bestämmelse om detta införas. I lagrådsremissen föreslogs en straffskala med böter eller fängelse för denna överträdelse. Lagrådet har anfört att regleringen i en hamnskyddsplan närmast är att betrakta som en sådan föreskrift som faller in under bestämmelsen i 8 kap. 7 § regeringsformen och att det inte är möjligt att ådöma fängelse för en överträdelse av reglerna i en hamnskyddsplan. Enligt Lagrådet bör straffbestämmelsen i den del den rör överträdelse av bestämmelsen att genomföra de under- sökningar och kontroller som skall göras enligt en hamnskyddsplan ändras så att fängelse inte ingår i straffskalan. Oavsett hur frågan om hur regleringen i en hamnskyddsplan är att bedöma enligt bestämmelserna i 8 kap. 7 § regeringsformen, finner regeringen vid en förnyad prövning att det får anses tillräckligt att en överträdelse av bestämmelserna om att genomföra de undersökningar och kontroller som krävs enligt hamnskyddsplanen sanktioneras med böter. Regeringen föreslår således att straffbestämmelsen ändras i enlighet med Lagrådets förslag.