prop · GT0345 · 2006-03-02 00:00:00 — Av 6 kap. 2 § första stycket framgår att om det finns fler relevanta behöriga myndigheter än är en förutsättning för att bestämmelsen skall gälla att inspektionen och dessa myndigheter kommer överens om det. En sådan överenskommelse skall, enligt konglomeratdirektivet, initieras av den tillsynsmyndighet som är samordnare för konglomeratet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2. Om det är av särskild betydelse för tillsynen, skall enligt denna paragraf balansomslutningen ersättas eller kombineras med andra faktorer vid tillämpningen av 2 och 3 §§. Bestämmelsen skall bara tillämpas om det finns särskilda skäl, dvs. Av konglomeratdirektivet framgår inte vad som avses med intäkts- struktur. En rimlig tolkning är dock att begreppet syftar på varje sektors relativa andel av gruppens intäkter, såsom den framgår av företagens re- sultaträkning. Det framgår inte heller av direktivet vad som avses med poster utanför balansräkningen. I kapitaltäckningssammanhang betecknas dock såda- na åtaganden som är osäkra avseende belopp och tidpunkt för betalning exempelvis garantiförbindelser som poster utanför balansräkningen. Av 6 kap. 2 § första stycket framgår att en förutsättning för att bestämmelsen är tillämplig är att kommer överens om det med de övriga relevanta behöriga myndigheterna. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2. När förutsättningarna i 16 §§ är uppfyllda finns det inte längre något finansiellt konglomerat. Bestämmelserna i 8 och 9 §§ innebär emellertid att en grupp, i de situationer som där beskrivs, fortsätter att vara ett finansiellt konglomerat under . Ett konglomerat som står under tillsyn kan komma att underskrida de gränsvärden som anges i 24 §§. När det sker, skall de lägre gränsvärden som anges i paragrafens första stycke användas i stället. Av andra stycket framgår att om gruppen innan har gått når upp till gränsvärdena enligt 24 §§, skall de lägre gränsvärdena enligt första stycket inte längre tillämpas. Då gäller i stället huvudregeln. har gått utan att gruppen har nått upp till de gränsvärden som gäller enligt 24 §§ upphör gruppen att vara ett finansiellt konglomerat. Som framgår av tredje stycket är det möjligt att innan har gått bestämma att de lägre gränsvärden som anges i första stycket inte längre skall tillämpas för ett finansiellt konglomerat även om det uppfyller dessa gränsvärden. Så skall ske om det är nödvändigt att konglomeratet står under särskild tillsyn. För att denna bestämmelse skall vara tillämplig skall även förutsättningarna i 6 kap. 2 § första stycket vara uppfyllda. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2. En grupp som identifierats som ett finansiellt konglomerat enligt huvud- regeln kan komma att göra väsentliga förändringar i gruppens struktur som får till följd att tidigare uppnådda gränsvärden underskrids. Av be- stämmelsen framgår att gruppen ändå, under där angivna förutsättningar, skall fortsätta att vara ett finansiellt konglomerat till dess att gruppen inte uppfyllt gränsvärdena. En förutsättning för att bestämmelsen skall vara tillämplig är dock att gruppen först har identifierats som ett finansiellt konglomerat enligt den senast tillgängliga balansräkningen. Bestämmelsen gäller bara i andra fall än som avses i 8 §. Bestämmelserna i 8 och 9 §§ skall alltså inte kunna kombineras. Av 6 kap. 2 § första stycket framgår att om det finns fler relevanta behöriga myndigheter än är en förutsättning för att bestämmelsen skall tillämpas på konglomeratet att dessa myndigheter kommer överens om det. En sådan överenskommelse skall enligt konglo- meratdirektivet initieras av den tillsynsmyndighet som är samordnare för konglomeratet. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2. Räckvidden av vissa bestämmelser Av paragrafens första stycke framgår när bestämmelserna för finansiella konglomerat i 47 kap. skall tillämpas. Så är fallet om ett finansiellt konglomerat leds av ett reglerat företag eller ett blandat finansiellt holdingföretag med huvudkontor inom EES samt om ett reglerat företag auktoriserat inom EES har gemensam eller i huvudsak gemensam led- ning med ett annat företag inom den finansiella sektorn. När det regle- rade företaget eller det blandade finansiella holdingföretaget har sitt huvudkontor utanför EES gäller emellertid andra bestämmelser. Som framgår av andra stycket finns dessa i 8 kap. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 11.1 och 12. Det kan inom ett finansiellt konglomerat finnas undergrupper som också är finansiella konglomerat. När så är fallet tillämpas bestämmelserna i 4 8 kap. bara på det större konglomeratet och inte också på underkong- lomeraten. Av detta följer bl.a. att tillsynen bara utövas av en enda sam- ordnare och på en enda nivå. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.1. Av första stycket första meningen framgår att bestämmelserna i lagen skall tillämpas helt eller delvis på ett institut eller ett försäkringsföretag trots att villkoren i 2 kap. 1 § inte är uppfyllda. Vilka bestämmelser som skall tillämpas bör framgå av ett beslut som meddelas med stöd av 4 kap. 4 §. Av punkten 1 framgår att en förutsättning för en sådan tillämpning är att en fysisk eller juridisk person har ägarintresse i, kapitalbindningar med eller ett väsentligt inflytande över ett eller flera institut eller försäkringsföretag. Med kapitalbindningar kan avses bl.a. ägarandelar som understiger av rösterna och kapitalet (jämför prop. 1994/95:50 s. 316). Bestämmelsen är tillämplig exempelvis om ett företag som inte är ett reglerat företag har ägarintresse i ett eller flera institut eller försäkrings- företag. Av punkten 2 framgår att även villkoren i 2 kap. 1 § 35 skall vara uppfyllda för att förbindelserna skall innebära att bestämmelserna om särskild tillsyn över finansiella konglomerat blir tillämpliga. Bland företagen skall alltså finnas företag som tillhör såväl försäkringssektorn som bank- och värdepapperssektorn. Dessutom skall företagens verk- samhet inom båda dessa sektorer vara betydande. För att bestämmelserna om finansiella konglomerat skall kunna tilläm- pas på de angivna förbindelserna krävs dessutom enligt punkten 3, att det bedöms särskilt viktigt för den särskilda tillsynen över finansiella konglomerat. För att bestämmelsen skall vara tillämplig skall även förutsättningarna i 6 kap. 2 § första stycket vara uppfyllda. Av andra stycket framgår att när första stycket är tillämpligt, skall hänvisningarna i denna lag till finansiella konglomerat i stället avse de förbindelser mellan en fysisk eller juridisk person och ett institut eller ett försäkringsföretag som avses i första stycket 1. Bestämmelsen behandlas även i avsnitt 8.3. Om verksamheten i en grupp inte når upp till det gränsvärde som anges i 2 kap. 3 § men gruppens verksamhet är betydande enligt 2 kap. 4 § och det inte är nödvändigt eller lämpligt att gruppen står under tillsyn finns det två alternativ. Det ena är att inte betrakta gruppen som ett finansiellt konglomerat. Det andra är att inte tillämpa någon eller några av bestäm- melserna i 5 kap. 79 och 1114 §§. Bestämmelsen förutsätter alltså att det inte är nödvändigt eller lämpligt att gruppen står under tillsyn. Det är inte lämpligt att gruppen står under tillsyn om det skulle vara vilseledande. Jämför artikel 3.3 i konglomerat- direktivet som anger att de relevanta behöriga myndigheterna i samför- stånd får besluta sig för att inte betrakta gruppen som ett finansiellt kon- glomerat eller undanta gruppen från tillämpningen av vissa bestäm- melser, om de anser att det inte är nödvändigt eller att det vore olämpligt eller vilseledande. Som exempel på en omständighet som kan beaktas vid bedömningen av om det är nödvändigt eller lämpligt att gruppen står under tillsyn är den relativa storleken på gruppens minsta sektor. Om denna inte överstiger antingen mätt i termer av det genomsnitt som nämns i 2 kap. 3 § eller i termer av balansomslutningen eller solvenskraven för en sådan sektor, bör gruppen helt eller delvis undantas från tillsyn. En annan omständighet som kan motivera sådana undantag är om marknadsandelen i den minsta sektorn, mätt i termer av balansomslutningen för bank- och värdepapperssektorn och i termer av tecknade bruttopremier för försäkringssektorn, inte överstiger i någon medlemsstat. De ovan nämnda exemplen har hämtats från konglomeratdirektivet. Även andra omständigheter kan naturligtvis motivera att gruppen medges undantag från vissa eller samtliga bestämmelser som gäller för finansiella konglomerat. Vilka de är får dock överlämnas till rättstillämpningen. Här kan bara allmänt sägas att naturligtvis bör sträva efter att välja en enhetlig linje i sina bedömningar som ökar förutsebarheten för företagen. Det är som prövar om gruppen skall undantas helt eller bara delvis från bestämmelserna om finansiella konglomerat. Att denna valmöjlighet skall finnas följer av konglomeratdirektivet. Vilken lösning som skall väljas bör i första hand styras av hur stort behovet av konglomerattillsyn över gruppen är. När det finns flera relevanta behöriga myndigheter för ett finansiellt konglomerat måste emellertid inspektionen enligt 6 kap. 2 § komma överens med de andra myndigheterna om vilken lösning som är lämpligast. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 8.2. 4 kap. Samordnare av den särskilda tillsynen över ett finansiellt konglomerat För varje finansiellt konglomerat skall det finnas en samordnare. Av 3 kap. 2 § framgår dock att någon samordnare inte skall utses för ett kon- glomerat som ingår som undergrupp i ett större konglomerat. När det finns flera berörda behöriga myndigheter hemmahörande inom EES skall någon av dem utses till samordnare. I artikel 10 i konglomeratdirektivet anges vilka kriterier som avgör vilken behörig myndighet som skall utses till samordnare. Av 2 § framgår när utifrån dessa kriterier skall vara samordnare. Samordnaren är ansvarig för den särskilda tillsynen över det finansiella konglomeratet. I detta ingår bl.a. att övervaka konglomeratets finansiella ställning och att bedöma om bestämmelserna om kapitaltäckning, riskkoncentration och interna transaktioner följs. Tillsynen förutsätter ett nära samarbete med de övriga behöriga myn- digheterna, se 6 kap. 5 och 6 §§. Bestämmelsen har utformats med beaktande av vad Lagrådet anfört. Bestämmelsen behandlas i avsnitten 11.111.3. Av paragrafen framgår när skall vara samordnare. Vem som skall utses till samordnare beror på konglomeratets struktur. Konglomeratdirektivet pekar ut vilken behörig myndighet som skall vara samordnare i olika fall. Av första och andra styckena framgår när , vid en tillämpning av de kriterier som anges i artikel 10 i direktivet, skall vara samordnare. Enligt första stycket 1 skall inspektionen vara samordnare när ett in- stitut eller ett försäkringsföretag finns i toppen av konglomeratet. Av första stycket 24 framgår när inspektionen skall vara samordnare om det i toppen av konglomeratet finns ett blandat finansiellt holdingfö- retag. Första stycket 2 behandlar den situationen att det blandade finansiella holdingföretaget är moderföretag till ett institut eller ett försäkrings- företag. Den punkten skall tillämpas såväl när det finns ett enda som när det finns flera blandade finansiella holdingföretag i . Vid bedömningen enligt första stycket 3 av om de reglerade företagen ingår i samma sektor skall försäkringssektorn och bank- och värdepap- perssektorn bedömas för sig. Om de reglerade företagen tillhör samma sektor, är samordnare om det av de reglerade företagen som har den största balansomslutningen är ett institut eller ett försäkringsföretag. Om de reglerade företagen inte verkar inom samma sektor, skall den behöriga myndighet som ansvarar för tillsynen över det reglerade företag som verkar inom den största sektorn vara samordnare. Finansinspektio- nen är samordnare, om detta företag är ett institut eller ett försäkrings- företag. Om det inte bara finns ett utan två företag som verkar inom den största sektorn och dessa företag finns i olika medlemsstater, är det rimligt att balansomslutningens storlek ånyo bli avgörande för vilken behörig myndighet som utses till samordnare. blir då samordnare om ett svenskt reglerat företag har den största balans- omslutningen. Av första stycket 4 framgår när skall utses till samordnare för ett finansiellt konglomerat som har ett blandat finansiellt holdingföretag i toppen och det inte finns något dotterföretag som är ett reglerat företag i samma stat. skall i detta fall vara samordnare om ett institut eller ett försäkringsföretag är det dotterföretag som har den största balansomslutningen av de företag som ingår i den största sektorn. Det har inte varit möjligt att i detalj beskriva när eller någon annan tillsynsmyndighet skall vara samordnare för ett konglomerat. I andra stycket 1 finns det därför en bestämmelse som hanterar de situationer som inte kan förutses eller låter sig beskrivas. Bestämmelsen är tillämplig om det är en annan situation än som anges i första stycket 14 och konglomeratdirektivet inte i motsvarande situationer pekar ut någon utländsk tillsynsmyndighet som samordnare. är då samordnare när ett institut eller ett försäkringsföretag har den största balansomslutningen inom den största sektorn. Konglomeratdirektivet innehåller också en möjlighet att utse en annan myndighet till samordnare, om de fasta kriterierna i ett särskilt fall ger ett olämpligt resultat. Av andra stycket 2 framgår att inspektionen kan kom- ma att vara samordnare även i detta fall, se även 3 §. Av tredje stycket framgår att , trots att förutsätt- ningarna enligt första stycket eller andra stycket 1 är uppfyllda, kan komma överens med övriga relevanta behöriga myndigheter om att en annan behörig myndighet än inspektionen skall utses till samordnare. Inspektionen får träffa en sådan överenskommelse, om den bedömer att det vore olämpligt att inspektionen är samordnare med hänsyn till kon- glomeratets struktur och betydelsen av dess verksamhet i olika länder. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 11.2. I andra fall än de som nämns i 2 § första stycket och andra stycket 1 skall som huvudregel en annan behörig myndighet än ut- ses till samordnare. Även i ett sådant fall kan det emellertid finnas anled- ning att utse en annan behörig myndighet än den som enligt huvudreg- lerna i konglomeratdirektivet skall vara samordnare. kan i den situationen, i egenskap av relevant behörig myndighet behöva komma överens med övriga relevanta myndigheter om vilken myndighet som skall utses i stället. Som framgår av 2 § andra stycket 2 kan Finans- inspektionen komma att väljas till samordnare i ett sådant fall. Av para- grafen framgår vidare att det är möjligt för att ingå en överenskommelse om att en annan relevant behörig myndighet än inspektionen skall vara samordnare. Av andra stycket framgår att det finansiella konglomeratet också skall beredas tillfälle att lämna synpunkter innan de berörda tillsynsmyn- digheterna kommer överens. Av paragrafen framgår att , när den är samordnare, skall fatta beslut om att det finns ett finansiellt konglomerat eller att bestämmelserna i lagen skall tillämpas på ett institut eller ett försäkringsföretag enligt 3 kap. 3 §. Ett beslut skall också fattas när ett finansiellt konglomerat är ett konglomerat eller när 3 kap. 3 § inte längre skall tillämpas på ett institut eller ett försäkringsföretag. Se även författningskommentaren till 5 §. Bestämmelsen behandlas delvis i avsnitt 8.2. Enligt bestämmelsen skall , när den är samordnare, informera de företag och myndigheter som nämns samt kommissionen om att gruppen är ett finansiellt konglomerat och om att inspektionen är samordnare för konglomeratet. Genom den underrättelse som sänds till moderföretaget informeras företaget om att den grupp det leder har identifierats som ett finansiellt konglomerat. Gruppens struktur kan därefter komma att ändras genom att nya företag förvärvas eller genom att befintliga företag avyttras. måste självfallet hålla sig underrättad om sådana förändringar. Det är dock alltjämt fråga om samma finansiella konglomerat. Så länge som moderföretaget och samordnaren är desamma behöver inte något nytt beslut fattas och någon ny underrättelse skickas ut. Bestämmelsen behandlas i avsnitten 8.2 och 11.3. Det är bara när är samordnare som inspektionen kan bestämma vad som skall rapporteras och hur. I paragrafen preciseras vilka bestämmelser i kapitlet som gäller när inspektionen är samordnare. Bestämmelsen behandlas delvis i avsnitt 11.3. Kapitalbasen för ett finansiellt konglomerat skall uppfylla ett särskilt kapitalkrav. Hur kapitalkrav och kapitalbas skall beräknas framgår av följande paragrafer. Det är de reglerade företagen i institut och försäkringsföre- tag som skall se till att kapitalbasen är tillräckligt stor. Redan av vissa sektorsbestämmelser följer att ett enskilt institut eller försäkringsföretag skall ha ett kapital som är tillfredsställande med hänsyn till företagets risker. Av paragrafen framgår att kapitalbasen för institut och försäkringsföretag som ingår i ett finansiellt konglomerat skall vara tillfredsställande med hänsyn till det kapitalkrav som ställs på det finansiella konglomeratet. Om kapitalkravet är uppfyllt men solvensen eller den finansiella ställningen hos ett reglerat företag inom konglomeratet trots detta är hotad, kan det ställas krav på ytterligare kapital. Av bestämmelsen följer att om kapitalbasen för de företag som ingår i konglomeratet inte uppfyller det särskilt beräknade kapitalkravet får det göras en bedömning av vilka krav som skall ställas på de svenska regle- rade företagen i konglomeratet. Om ett institut eller ett försäkringsföretag finns i toppen av ett konglomerat, torde som regel detta ansvara för att kapitalbasen är tillräcklig. Detsamma gäller om ett blandat finansiellt holdingföretag har ett enda dotterföretag och detta är ett institut eller ett försäkringsföretag. Om det finns flera dotterföretag till holdingföretaget, kan det emellertid finnas situationer då det får göras en bedömning av var kapitaltillskottet lämpligen bör ske, i den svenska delen av gruppen eller i den utländska. De utländska reglerade företagens ansvar torde re- gleras i de länder i vilka de auktoriserats. Det behöver inte alltid vara den svenska delen av konglomeratet som skall stå för hela tillskottet. Om den svenska delen av konglomeratet även är en finansiell företagsgrupp som uppfyller de kapitalkrav som ställs på finansiella företagsgrupper, kan det i vissa fall vara svårt att motivera varför detta företags tillstånd skall kunna återkallas på grund av kapitalbrist på konglomeratnivå. Som regel torde det då finnas andra lös- ningar på problemet, exempelvis att något annat reglerat företag i grup- pen gör ett kapitaltillskott eller reducerar sina risker. Om så inte sker, kan det emellertid finnas anledning att ställa krav på att institutet eller försäk- ringsföretaget på något sätt skyddar sig mot de risker som kapitalbristen kan innebära för konglomeratet. Det kan t.ex. ske genom att dra ned på exponeringarna mot den andra delen av gruppen. Som framgår av bl.a. ingripandebestämmelserna i 7 kap. kan även hol- dingföretaget föreläggas att vidta åtgärder om konglomeratet inte upp- fyller kapitalkravet i första stycket. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.1 Av bestämmelsen framgår att kapitalbasen och kapitalkravet bestäms med utgångspunkt från de befintliga sektorsbestämmelserna, bl.a. de i kapitaltäckningslagen och i försäkringsrörelselagen. Dessa bestämmelser kan emellertid inte rakt av läggas till grund för beräkningen av kapitalbas och kapitalkrav för ett finansiellt konglomerat. I bilaga till konglomeratdirektivet framgår att det finns ett antal tekniska principer som skall beaktas när kapitalbasens storlek bestäms. De olika beräk- ningsmetoderna i bilagan innehåller också särskilda anvisningar för be- räkning av kapitalbasen och kapitalkravet för konglomeratet. Hur kapitalbasen och kapitalkravet mer i detalj skall beräknas kommer att framgå av föreskrifter, se 9 kap. 1 §. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.1. Av paragrafen framgår vilka metoder för beräkningen av kapitalbas och kapitalkrav som får användas av ett finansiellt konglomerat som leds av ett institut eller ett försäkringsföretag eller om är den enda relevanta behöriga myndigheten för konglomeratet. Utgångspunkten är att beräkningen skall utföras enligt en s.k. sam- manläggnings- och avräkningsmetod. Om det finns skäl, får beräkningen emellertid i stället göras enligt en konsolideringsmetod eller enligt en kombination av de nu nämnda metoderna. Av avsnitt 9.1 framgår vilka kriterier som avgör om beräkningen får ske på annat sätt än enligt sammanläggnings- och avräkningsmetoden. I 4 § behandlas metoder för beräkning av kapitalbas och kapitalkrav när ett finansiellt konglomerat har en särskild stark anknytning till . I andra fall skall i stället enligt förevarande paragraf efter att ha samrått med de övriga relevanta behöriga myndigheterna och det finansiella konglomeratet bestämma vilken metod som skall väljas för konglomeratet. Valet står då mellan 1.sammanläggnings- och avräkningsmetoden, 4.en kombination av ovanstående metoder. I avsnitt 9.1 och i bilaga 5 till denna proposition beskrivs de olika metoderna närmare. skall i vissa fall undanta ett företag som ingår i ett finansiellt konglomerat från beräkningen av kapitalbasen och kapitalkra- vet för konglomeratet. Enligt första stycket 1 skall ett företag som är beläget i ett land utanför EES undantas, om det finns rättsliga hinder för överföring av information som är nödvändig. Av första stycket 2 följer att undantag skall göras om företaget är av försumbar betydelse med hänsyn till syftet med den särskilda tillsynen över finansiella konglomerat. Konglomeratdirektivet innehåller dock inte någon bestämmelse om när företaget är av försumbar betydelse (jämför dock artikel 52.2 i kreditinstitutsdirektivet [2002/12/EG]). Även om flera företag var för sig är av försumbar betydelse skall de dock, enligt andra stycket, omfattas av bestämmelserna om beräkning av kapitalkravet om de tillsammans inte är av försumbar betydelse. Enligt första stycket 3 skall undantag göras om det skulle vara olämp- ligt eller missvisande med hänsyn till syftet med den särskilda tillsynen över finansiella konglomerat att ta med företaget i beräkningen. Det får avgöras i varje enskilt fall om det skulle vara olämpligt eller missvisande att ta med företaget. Innan ett sådant beslut fattas, skall dock Finansin- spektionen enligt tredje stycket normalt samråda med de övriga relevanta behöriga myndigheterna. Något sådant samråd behöver emellertid inte ske i brådskande fall. Om ett institut eller ett försäkringsföretag undantas med stöd av första stycket 2 eller 3 skall enligt fjärde stycket det företag som finns i toppen av det finansiella konglomeratet, på begäran av , lämna upplysningar som kan underlätta inspektionens tillsyn över institutet eller försäkringsföretaget. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.5. Riskkoncentrationer skall rapporteras på konglomeratnivå enligt 11 och 12 §§. Härigenom kan få en samlad bild av riskkon- centrationen inom ett finansiellt konglomerat. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.2. Av paragrafen framgår att det gäller särskilda bestämmelser om riskkon- centration för ett finansiellt konglomerat som leds av ett blandat finansi- ellt holdingföretag. Om bank- och värdepapperssektorn är den största sektorn skall be- stämmelserna om stora exponeringar i kapitaltäckningslagen tillämpas för alla företag som ingår i sektorn i fråga och det blandade finansiella holdingföretaget. Av detta följer att för alla dessa företag skall det göras en särskild beräkning av om de uppfyller de nämnda kraven och detta oavsett om företagen i fråga ingår i en finansiell företagsgrupp eller inte. Bestämmelsen behandlas i avsnitt 9.2. Interna transaktioner kan avse transaktioner som ett reglerat företag har med såväl företag inom som utom den finansiella sektorn.