prop · GT03152 · 2006-03-20 00:00:00 — I promemorian hade dock föreslagits att bestämmelsen skulle avse föreskrifter om att även vissa arbeten utförda utomlands medför rätt till arbetslöshetsersättning. Remissinstanserna: Ingen har invänt mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: I 3 § lagen (1997:238) om arbetslös- hetsförsäkring anges att endast personer som i uppfyller ersätt- ningsvillkoren enligt lagen har rätt till ersättning, om inte något annat följer av rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egen- företagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen. Vidare anges att om regeringen har träffat överenskommelse med någon annan stat om andra villkor för rätt att få ersättning än som föreskrivs i Prop. 2005/06:152 denna lag, skall arbetslöshetskassan tillämpa dessa villkor. IAF har i sina föreskrifter angett några situationer då även arbete utfört i utlandet skall få läggas till grund för svensk arbetslöshetsersättning. AMS har meddelat liknande föreskrifter. Det gäller bl.a. arbete hos arbetsgivare med säte i , om lön utbetalas därifrån, och tjänstgöring vid svenska Försvarsmaktens utlandsstyrka. För att klargöra rättsläget och säkerställa att IAF:s föreskrifter får tillämpas föreslås att ett bemyndigande lämnas för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, att föreskriva att vissa arbeten utförda utomlands skall jämställas med arbete i . Att sådana arbeten skall jämställas med arbete i är en mer precis formule- ring än den som föreslogs i promemorian. 6.3Bemyndigande rörande omräkning av normal- arbetstid Regeringens förslag: I lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring införs ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om omräkning av normalarbetstid. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens för- slag. I promemorian hade dock föreslagits att bestämmelsen skulle avse omprövning av beslut. Remissinstanserna: Ingen har invänt mot förslaget. Kammarrätten i har synpunkter på utformningen. Skälen för regeringens förslag: I 28 § lagen (1997:238) om arbets- löshetsförsäkring anges att som normalarbetstid skall gälla den genom- snittliga arbetstiden i det förvärvsarbete som innebär att arbetsvillkoret uppfylldes. Huvudprincipen är att normalarbetstiden skall bestämmas vid början av en ersättningsperiod och därefter ligga fast oavsett om sökanden av något skäl är förhindrad att arbeta, deltar i arbetsmarknads- politiska program e.d. Det finns dock situationer då denna princip kan upplevas vara alltför restriktiv. Det föreslås därför att det i 28 § lagen skall införas ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att få föreskriva om omräkning av normal- arbetstid. Som Kammarrätten anfört bör regeln utformas något annorlunda än vad som skett i promemorian. Regeln är inte avsedd att ta sikte på omprövning i processuell mening. I stället bör det av bestämmelsen framgå att saken gäller omräkning av normalarbetstiden. 6.4Bemyndigande rörande omräkning av dagsförtjänst Regeringens förslag: I lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring införs ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om omräkning av dagsförtjänst. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens för- slag. I promemorian hade dock förslagits att bestämmelsen skulle avse omprövning av beslut. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller lämnar för- slaget utan invändningar. Kammarrätten i har synpunkter på utformningen. Skälen för regeringens förslag: I 29 § lagen (1997:238) om arbets- löshetsförsäkring anges att med dagsförtjänst avses en femtedel av den veckoinkomst eller, i fråga om sökanden med månadslön, 1/22 av den månadsinkomst, som den sökande före arbetslöshetens inträde vanligen fick under arbetstid som var normal för den sökande. Dags- förtjänsten/dagpenningen fastställs, liksom normalarbetstiden, i början av en ersättningsperiod om längst . Om sökanden av något skäl, såsom deltagande i arbetsmarknads- politiska program, studier eller föräldraledighet, endast i liten utsträck- ning är arbetslös , kan perioden komma att sträcka sig över , kanske . Precis som för normalarbets- tiden kan därför principen att dagsförtjänsten/dagpenningen fastställs en gång för alla i början av ersättningsperioden i vissa fall framstå som allt- för restriktiv. Bland IAF:s föreskrifter finns därför sådana som ger ut- rymme för en viss uppräkning av dagsförtjänsten/dagpenningen under pågående ersättningsperiod. Liknande föreskrifter har funnits hos AMS. För att klargöra rättsläget och säkerställa att dessa föreskrifter alltjämt får tillämpas föreslås att det i 29 § lagen (1997:238) om arbetslöshets- försäkring ges ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, att få meddela föreskrifter om omräkning av dagsförtjänst. Som Kammarrätten anfört bör regeln utformas något annorlunda än vad som skett i promemorian. Regeln är inte avsedd att ta sikte på omprövning i processuell mening. I stället bör det av bestämmelsen framgå att saken gäller omräkning av dagsförtjänsten. Sådan omräkning kan bli aktuell vid ändrade förhållanden. 6.5Upphävande av 3 a § lagen om arbetslöshets- försäkring Regeringens förslag: De tidsbegränsade bestämmelserna i 3 a § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring om rätt i vissa fall till ersätt- ning enligt lagen utan att alla villkor i lagen är uppfyllda, upphävs. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen har invänt mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Den försöksverksamhet som nämns i bestämmelsen var av tidsbegränsad art. Försöksperioden har upphört och verksamheten är inte längre aktuell. Bestämmelsen bör därför upphävas. 6.6 Likabehandling av avgångsvederlag och ekonomiskt skadestånd Regeringens förslag: En ny regel om vad som jämställs med för- värvsarbete införs i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring. Som tid med förvärvsarbete anses även tid då en sökande på grund av anställningens upphörande får ekonomiskt skadestånd som motsvarar lön. Tid med sådant skadestånd beräknas till det antal månader som ersättningen avser. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Nästan alla är positiva till förslaget eller lämnar det utan invändningar. Enligt Kommuner och Landsting kan dock förslaget riskera att motverka arbetslinjen på så sätt att ett senare- läggande av arbetslöshetsersättningen innebär i arbetslöshet för den enskilde och därmed sämre förutsättningar till nytt arbete. Näringsliv avstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: För att någon skall beviljas arbets- löshetsersättning enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring krävs att han eller hon är arbetslös. Den som utför förvärvsarbete är inte arbetslös och kan alltså inte få arbetslöshetsersättning. arbete jämställs bl.a. tid med semester, vissa andra typer av ledighet och tid då någon får annan ersättning än pension på grund av en anställnings Det sistnämnda fallet syftar på s.k. avgångsvederlag i samband med avveckling av arbetskraft. Ett avgångsvederlag innebär en ekonomisk kompensation från arbetsgivaren som lämnas utan krav på att Avgångsvederlaget anses motsvara , som bestäms i förhållande till den sökandes genomsnittliga inkomst . som ingen inkomstförlust uppstår om avgångsvederlag betalas ut, lämnas under den tiden inte arbetslöshetsersättning. Skälet till denna samordning av avgångsvederlag med arbetslöshets- ersättningen är att kostnader för avgångsvederlag ansetts utgöra en del av företagets kostnader som inte skall bäras av staten (prop. 1996/97:107 s. Att avgångsvederlag jämställs med förvärvsarbete har vidare ansetts ha den fördelen att arbetslöshetsförsäkringen därmed kommer att utgöra den enskildes försörjningskälla först när inkomst av förvärvsarbete Denna ordning kan sägas innebära att den enskildes rätt till arbetslöshetsersättning skjuts framåt i tiden (se bet. 1996/97:AU13 s. 27). Motsvarande ordning bör gälla även en annan typ av ersättning som en arbetstagare kan komma att få i anslutning till att en anställning upphör på arbetsgivarens initiativ. Här åsyftas ekonomiskt skadestånd som mot- svarar lön, som en domstol kan ålägga arbetsgivaren i samband med att en anställning upphör. Typfallet är att arbetsgivaren avskedat en arbets- tagare utan laglig grund. Arbetsgivaren kan då enligt bestämmelserna i lagen (1982:80) om anställningsskydd åläggas att betala ekonomiskt Prop. 2005/06:152 skadestånd för arbetstagarens förlust i form av mistad lön för tid efter att Sådant ekonomiskt skadestånd beräknas med utgångspunkt i arbetstagarens sammanlagda anställningstid hos arbets- givaren till belopp som motsvarar ett antal månadslöner (38 och 39 §§ anställningsskyddslagen). Likheterna mellan avgångsvederlag och sådant ekonomiskt skadestånd är stora. Båda typerna av ersättning innebär att den enskilde kompenseras för inkomstbortfall när anställningen upphör. De bör därför behandlas lika i förhållande till arbetslöshetsförsäkringen. En ny regel som innebär att ekonomiskt skadestånd samordnas med arbetslöshetsförsäkringen på samma sätt som avgångsvederlag bör alltså införas i lagen om arbetslös- hetsförsäkring. Den nya regeln bör utformas så att det ekonomiska skadeståndet för utebliven lön omräknas till tid, och att jämställs med tid med förvärvsarbete på samma sätt som gäller för avgångsvederlag. Tiden räknas som förvärvsarbete vilket innebär att den enskilde inte har rätt till arbetslöshetsersättning. Den tid under vilken den enskilde enligt den föreslagna regeln anses förvärvsarbeta bör motsvara det antal månader för vilka domstolen dömt ut skadestånd. Den tid som på detta sätt räknats fram läggs ut som kalenderdagar med början efter att anställningen upphört. Om en domstol således dömt ut skadestånd som motsvarar sex månadslöner, anses den enskilde förvärvs- arbeta . I de fall det står klart att ekonomiskt skadestånd kommer att utbetalas redan när en ansökan om arbetslöshetsersättning görs, innebär samord- ningen att den sökande inte anses arbetslös som motsvaras av skadeståndet. Ersättning enligt arbetslöshetsförsäkringen kommer då inte att betalas ut. På detta sätt behandlas ekonomiskt skadestånd för mistad lön lika med avgångsvederlag. I de fall frågan om ekonomiskt skadestånd är oviss när ansökan om arbetslöshetsersättning görs vilket sannolikt är det vanligaste kommer den enskilde på grund av den nya 68 a §, som föreslås i denna proposi- tion, att få återbetala arbetslöshetsersättningen i efterskott om han eller hon senare får ekonomiskt skadestånd från arbetsgivaren. Den typ av ekonomiskt skadestånd som här åsyftas är skadestånd som motsvarar utebliven lön. Annan förlust eller ekonomisk skada som t.ex. utlägg av olika slag berörs inte av förslaget. Detsamma gäller ideellt skadestånd. Enligt 27 § förordningen (1997:385) om arbetslöshetsförsäkring gäller att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) får meddela närmare föreskrifter om beräkningen av tid med avgångsvederlag enligt 13 § andra stycket lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring. Detta bemyndigande bör avse också den nya regeln som gäller ekonomiskt skadestånd. Bestämmelsen i förordningen kommer att ändras så att inne- börden av ändringen i 13 § kommer till tydligt uttryck. Regeringens förslag: En ny regel om återbetalningsskyldighet införs i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring. Har någon som fått ersättning från en arbetslöshetskassa senare fått lön eller ekonomiskt skadestånd som motsvarar lön , skall ersättningen från arbetslöshetskassan återbetalas. Detta gäller dock inte om det i det enskilda fallet finns särskild anledning att helt eller delvis befria från återbetalningsskyldighet. Bestämmelsen tillämpas i fråga om ersätt- ning som avser tid efter ikraftträdandet. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Alla utom är positiva till förslaget eller lämnar det väsentligen utan invändningar. anser att förslagen inte bör genomföras eftersom den nu- varande ordningen ligger i linje med vad som gäller för de allmänna försäkringssystemen. () har rest frågan om hur regeln skall tillämpas på ersättning som inte uttryck- ligen benämns lön eller ekonomiskt skadestånd. Arbetslöshetskassornas samarbetsorganisation anser att också avgångsvederlag som bestämts i en förlikning bör medföra återbetalning av arbetslöshetsersättningen. Några har pekat på ett behov av övergångsbestämmelser. Enligt 68 § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring gäller följande i fråga om skyldighet att återbetala arbetslöshetsersättning. Har någon genom oriktig uppgift eller genom underlåtenhet att fullgöra sin uppgifts- eller anmälningsskyldighet eller på annat sätt orsakat att ersättning lämnats obehörigen eller med för högt belopp eller har någon på annat sätt obehörigen eller med för högt belopp fått ersättning och har han eller hon skäligen bort inse detta, skall det som betalats ut för mycket betalas tillbaka. Detta gäller om det inte i det särskilda fallet finns anledning att helt eller delvis befria från återbetalningsskyldighet. Vid sådan åter- betalningsskyldighet får vid senare utbetalning skäligt belopp innehållas i avräkning från vad som betalats ut för mycket. Detta är den enda regel i lagen som avser återbetalningsskyldighet. Regeringsrättens avgörande (RÅ 2003 ref. 45) gällde frågan om en kvinna var skyldig att återbetala den arbetslöshetsersättning som hon uppburit. Regeringsrätten slog fast att återbetalningsskyldighet inte föreligger i andra fall än som framgår av lagen. Frågan i målet var om en kvinna, som erhållit arbetslöshetsersättning till följd av att hon blivit uppsagd och sedan av Arbetsdomstolen till- dömdes ekonomiskt skadestånd för inkomstbortfall , var skyldig att återbetala den uppburna arbetslöshetsersättningen. Regerings- rätten uttalade att arbetslöshetsförsäkringen har i så hög grad karaktär av socialförsäkring att det inte finns något utrymme för en arbetslöshets- kassa att inom ramen för den del av dess verksamhet som innefattar myndighetsutövning besluta om återbetalning utöver vad som följer av lagen om arbetslöshetsförsäkring. Enligt Regeringsrätten stod det också klart att kvinnan inte obehörigen eller med för högt belopp uppburit ersättning och hon kunde därför inte förpliktas att återbetala denna med stöd av bestämmelserna lag. Arbetsdomstolen behandlade i avgörandet 2005 nr 61 det fall att en arbetstagare blivit uppsagd från sin anställning utan saklig grund. Upp- sägningen ogiltigförklarades. Domstolen som i sina domskäl åberopade avgörande 2003 fann att arbetslöshetsersättning i sig är av sådan karaktär att den i princip bör avräknas från ersättning för lön och ekonomiskt skadestånd och att ersättningen från arbetslöshetskassan skulle avräknas från den ersättning för lön som arbetsgivaren skulle betala. Skälen för regeringens förslag Den som sägs upp från en anställning och blir arbetslös kan få ersättning för inkomstbortfall enligt arbetslöshetsförsäkringen enligt de regler som finns i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring. Om uppsägningen dessutom ogiltigförklaras som stridande mot bestämmelserna om saklig grund för uppsägning i lagen (1982:80) om anställningsskydd, kan han eller hon få ersättning för bl.a. utebliven lön för tid medan anställningen bestått och för tid därefter. Sådan ersättning är inte att betrakta som skadestånd så länge det rör sig om förmåner för tid under vilken anställ- ningen bestått. Däremot anses ersättning som motsvarar mistad lön för tid efter att anställningen avslutats vara skadestånd. Sådant ekonomiskt skadestånd bestäms högst till belopp som motsvarar ett antal månads- löner i den tidigare anställningen (se närmare 38 och 39 §§ anställnings- skyddslagen). Dessa typer av ersättningar från arbetslöshetsförsäkringen respektive från arbetsgivaren kan komma att avse . Om ersätt- ning lämnas från två håll kan den enskilde sägas överkompenseras för sin inkomstförlust. Frågan uppkommer då om avräkning mellan ersätt- ningarna. Arbetsdomstolen har i det ovan redovisade avgörandet slagit fast att arbetslöshetsersättning i sig är av sådan karaktär att den i princip bör avräknas från ersättning för lön och ekonomiskt skadestånd (AD 2005 nr 61). Denna ståndpunkt avviker från domstolens tidigare praxis. Arbets- domstolens tidigare praxis innebar att avräkning inte skulle ske för sådan ersättning (se t.ex. AD 1974 nr 43, AD 1996 nr 94 och 1980 nr 141). Domstolens tidigare ställningstagande grundades på vad som har ansetts gälla för arbetslöshetsförsäkringen, nämligen att en arbetstagare regelmässigt är skyldig att återbetala uppburen arbetslöshetsersättning, om han eller hon senare skulle erhålla lön eller annan ersättning från arbetsgivaren . Genom Regeringsrättens avgörande RÅ 2003 ref. 45 står numera klart att återbetalningsskyldighet enligt lag kan åläggas endast i de fall som uttryckligen framgår av lagen om arbetslöshetsförsäkring. Någon regel om återbetalningsskyldighet i fall som det aktuella finns inte i lagen. Mot bakgrund av Regeringsrättens dom 2003 har Arbetsdomstolen avgörande funnit att ersättning enligt arbetslöshetsförsäkringen skall avräknas från den ersättning som arbetsgivaren är skyldig att betala sedan den lagstridiga uppsägningen ogiltigförklarats. Det kan konstateras att Arbetsdomstolens dom innebär att arbets- givarens betalningsskyldighet minskades med den ersättning som den uppsagde tidigare erhållit i ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Det beskrivna samspelet mellan arbetslöshetsförsäkringen och anställnings- skyddslagens bestämmelser innebär alltså i praktiken att arbetsgivarens skyldighet att ersätta den uppsagdes inkomstförlust delvis övervältras på arbetslöshetsförsäkringen. Denna ordning är inte godtagbar. Arbetslös- hetsförsäkringen har inte till syfte att finansiera delar av arbetsgivares skadeståndsskyldighet. Regleringen måste utformas så att arbetsgivaren fullt ut bär ansvaret för egen felaktig tillämpning av anställningsskydds- lagens bestämmelser. Regeringen anser inte att en jämförelse med hur de allmänna försäkringssystemen i landet kan vara uppbyggda föranleder en annan bedömning. Problemet kan lämpligen angripas genom en ändring i lagen om arbetslöshetsförsäkring. Nuvarande bestämmelser i lagen ger inte utrymme för att en person som först får ersättning enligt arbetslöshets- försäkringen, och därefter får ersättning från arbetsgivaren, skall återbetala arbetslöshetsersättningen. En sådan regel bör införas. Om den enskilde på grund av en sådan regel har att återbetala arbetslöshets- ersättningen bortfaller de skäl för avräkning från arbetsgivarens skadeståndsskyldighet som framgår av Arbetsdomstolens avgörande 2005 nr 61. Därmed kommer arbetsgivare inte att kunna övervältra ersättningsskyldighet enligt anställningsskyddslagen på arbetslöshetsförsäkringen. Den föreslagna regeln är ägnad att markera att ansvaret för att tillämpa anställningsskyddslagen på ett korrekt sätt åvilar arbetsgivaren och att arbetslöshetsförsäkringen inte kan användas för att minska arbetsgivarens ansvar. På samma sätt som gäller den befintliga regeln om åter- betalningsskyldighet bör bestämmelsen om återbetalning av ekonomiskt skadestånd inte gälla om det i det särskilda fallet finns anledning att helt eller delvis befria från återbetalningsskyldighet. Återbetalnings- skyldigheten tar i första hand sikte på lön eller ekonomiskt skadestånd som bestämts av domstol. Som Arbetslöshetskassornas samarbets- organisation pekat på omfattas dock också ersättning i form av t.ex. avgångsvederlag som bestämts i en förlikning av bestämmelsen i den mån det framgår att ett visst belopp utgör lön eller ekonomiskt skadestånd som motsvarar utebliven lön. En ersättning vars karaktär inte är klar omfattas däremot inte av förslaget. Bl.a. TCO har pekat på att det förekommer att ersättning för mistad lön från arbetsgivare utbetalas i annan form än som ekonomiskt skadestånd. Således kan det förekomma Prop. 2005/06:152 exempelvis att en tvist löses genom att arbetsgivaren åtar sig att betala ut ett ersättningsbelopp allt-i-ett som inte tydligt går att klassificera som ekonomiskt skadestånd för utebliven lön. Det kunde övervägas om den nya regeln bör utformas så att den utlöser återbetalningsskyldighet även när sådan ersättning betalats ut. Det framstår dock som svårt att i det enskilda fallet beräkna hur stor del av en sådan ospecificerad ersättning som kan anses motsvara mistad lön och hur stor del av den som kan vara ersättning t.ex. för kränkning. Denna aspekt av samordning mellan arbetslöshetsförsäkringen och olika ersättningar har inte belysts i den promemoria som remitterats. Den behöver analyseras ytterligare. Den nya 68 a § bör därför nu avse endast ersättning som utgör lön eller ekonomiskt skadestånd som motsvarar utebliven lön. Några remissinstanser har pekat på behovet av en övergångsbestämmelse som tydliggör när återbetalningsskyldigheten skall gälla. Regeringen delar denna uppfattning. Det bör av lagen framgå att den nya 68 a § gäller arbetslöshetsersättning som avser tid efter regelns ikraftträdande. 7Ändringar i lagen (2002:546) om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknads- politiska verksamheten Regeringens förslag: 5 § 3 lagen om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten utvidgas så att uppgifter i den arbetsmarknadspolitiska databasen får lämnas ut även för att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen skall kunna utfärda intyg som påvisar rätt till arbetslöshetsersättning för personer som avser att söka arbete i en annan stat inom Europeiska unionen (EU) eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller i . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Inga synpunkter har lämnats av remissinstanserna i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Enligt 5 § 3 lagen (2002:546) om be- handling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten får och länsarbetsnämnderna behandla person- uppgifter för tillhandahållande av information som behövs inom tillsyns- verksamheten hos Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen. IAF:s verksamhet omfattar emellertid inte bara tillsyn. IAF har även den operativa uppgiften att utfärda intyg som påvisar rätt till arbetslös- hetsersättning för personer som avser att söka arbete i en annan stat inom Prop. 2005/06:152 EU eller EES eller i . IAF behöver i denna verksamhet uppgifter från den arbetsmarknads- politiska databasen. I den akt som skapas vid handläggningen av ett sådant ärende behöver uppgifter som hämtas från den arbetsmarknads- politiska databasen sparas. Regeringen anser därför att uppgifter i den arbetsmarknadspolitiska databasen bör få lämnas ut även för att IAF skall kunna utföra denna uppgift. En komplettering av 5 § 3 lagen (2002:546) om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten bör därför ske. 7.2Direktåtkomst till den arbetsmarknadspolitiska data- basen Regeringens förslag: 12 § lagen om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten kompletteras så att också Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) får ha direktåtkomst till den arbetsmarknadspolitiska databasen om det behövs för IAF:s tillsynsverksamhet och i verksamheten för att utfärda intyg som påvisar rätt till arbetslöshetsersättning för personer som avser att söka arbete i en annan stat inom Europeiska unionen (EU) eller Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller i . Promemorians förslag: Överensstämmer till viss del med regeringens förslag. Remissinstanserna: Inga synpunkter har lämnats av remissinstanserna i denna fråga.