prop · GT03128 · 2006-03-20 00:00:00 — I paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 11.5, har samlats de bemyndiganden som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter som behövs för att skydda människors liv och hälsa eller för att skydda konsumentintresset. Bestämmelsen innefattar även rätt att meddela beslut i det enskilda fallet. Punkten 1 motsvarar nuvarande 10 och 11 §§. Med stöd av bemyn- digandet kan beslut fattas, t.ex. om sådana tillfälliga nationella nöd- åtgärder som EG-rätten medger. Begreppet handhavande används i bestämmelsen som en sammanfattande benämning på olika förfaranden såsom framställning, beredning, förvaring, lagring, förpackning m.m. som i den nuvarande lagen omfattas av begreppet hantering. Begreppet hantering förekommer frekvent i de EG-förordningar som kompletteras av lagen. Det har där inte den vida innebörd som det har enligt den nuvarande lagens definition utan betecknar närmast en rent hantering av ett livsmedel. Det har därför ansetts nödvändigt att införa ett nytt sammanfattande begrepp för de olika förfaranden som bör täckas av bemyndigandet. Punkten 2 motsvarar nuvarande 13 § och punkten 3 nu- varande 5 och 7 §§. Punkten 4 motsvarar 9 § medan punkten 5 motsvarar 21 § andra stycket. Slutligen motsvarar punkten 6 bestämmelsen i 11 a §. I paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 11.7, ges bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att med- dela föreskrifter om godkännande av livsmedelsanläggningar. I punkten 1 bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att ställa krav på godkännande av anläggningar. Enligt Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 853/2004 får verksamhet med livsmedel av animaliskt ursprung, med vissa särskilt angivna undantag, endast bedrivas i anläggningar som har godkänts av kontrollmyndig- heten. Andra anläggningar skall enligt och rådets förordning (EG) nr 852/registreras. Enligt sistnämnda förordning får dock medlemsstaterna föreskriva krav på godkännande även av anläggningar som enligt förordningen skall registreras. Som framgår av avsnitt 11.7 bör det ankomma på att föreskriva vilka anläggningar som bör omfattas av ett nationellt godkännandekrav. Med stöd av bemyndigandet i punkten 2 kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om vilka krav som en anläggning skall uppfylla för att den skall godkännas enligt bestäm- melserna i punkten 1. Enligt punkten 3 kan regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om vilka uppgifter om en anläggning som skall registreras och hur registreringen av anlägg- ningar skall gå till. I paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 11.6, bemyndigas regering- en eller den myndighet som regeringen bestämmer att efter iakttagande av anmälningsförfarandet i och rådets förordningar (EG) nr 852/2004 och 853/2004 meddela föreskrifter om anpassning av och undantag från de krav som ett livsmedelsföretag skall uppfylla enligt bestämmelserna i förordningarna. Bestämmelsen tar i första hand sikte på de möjligheter till nationell anpassning av föreskrivna krav på anlägg- ningar som och rådets förordning (EG) nr 852/2004 inrymmer. Anpassningen kan gälla både sådana anläggningar som om- fattas av EG-bestämmelsernas krav på godkännande och sådana som endast omfattas av krav på registrering. Föreskrifter om åtgärder mot sabotage eller annan skadegörelse Paragrafen, som har kommenteras i avsnitt 11.8, har inte någon mot- svarighet i den nuvarande lagen. Bestämmelsen innebär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om försiktighetsmått för att förebygga eller avhjälpa sabotage eller annan skadegörelse som kan påverka vatten- eller livsmedelsför- sörjning. Med försiktighetsmått avses exempelvis införande av ett be- tryggande lås- och bevakningssystem samt vidtagande av åtgärder för datasäkerhet och hantering av sekretesskyddad information. Förbud mot att släppa ut livsmedel på marknaden I paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 11.10, regleras i vilka fall som det är förbjudet att släppa ut livsmedel på marknaden. Bestäm- melsen motsvarar delvis 16 § i den nuvarande livsmedelslagen. Enligt punkten 1 är det förbjudet att släppa ut livsmedel på marknaden som inte uppfyller krav eller villkor om märkning och om livsmedels beskaffenhet eller beteckning som har föreskrivits av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Förbudet innefattar även utsläp- pande på marknaden av livsmedel som har handhafts i anläggningar som inte uppfyller krav eller som på annat sätt har handhafts i strid med krav som föreskrivits av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av bemyndigandet om nationella anpassningar och undantag i 8 §. I bestämmelsen i punkten 2 förbjuds utsläppandet på marknaden av livsmedel som har handhafts i en anläggning som inte godkänts i enlighet med vad som har föreskrivits av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer eller som inte har registrerats i enlighet med kraven i och rådets förordning (EG) nr 852/2004. Punkten 3 förbjuder utsläppandet på marknaden av ett livsmedel som inte har godkänts eller anmälts i vederbörlig ordning eller som inte uppfyller villkor i ett godkännande eller tillstånd. Enligt punkten 4 är det förbjudet att släppa ut livsmedel på marknaden som innehåller förbjudna eller icke godkända ämnen. Punkten 5 förbjuder utsläppande på marknaden av livsmedel som innehåller ämnen i en halt som överskrider föreskrivna gränsvärden. Bestämmelsen i andra stycket innebär att regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer kan föreskriva undantag från de förbud som följer av första stycket. Detta kan bli nödvändigt t.ex. när det gäller dricksvatten. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 11.11, motsvarar i stora delar 24 § i den nuvarande livsmedelslagen. Begreppen tillsyn och tillsyns- myndigheter ersätts med begreppen kontroll och kontrollmyndighet. Med offentlig kontroll avses i princip det som benämns operativ tillsyn. Detta innebär att begreppet offentlig kontroll är snävare än begreppet tillsyn. I paragrafens första stycke föreskrivs vilka myndigheter som utövar offentlig kontroll. Förutom de myndigheter som pekas ut direkt i lagen, dvs. , länsstyrelserna och kommunerna öppnas i lagen till skillnad från en möjlighet för regeringen att föreskriva att även andra statliga myndigheter skall bedriva offentlig kontroll inom vissa särskilt utpekade områden. I paragrafens andra stycke föreskrivs att en kommuns uppgift skall fullgöras av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. Av paragrafens första stycke framgår att och, inom länet, är de myndigheter som normalt sett har till uppgift att samordna övriga kontrollmyndigheters kontroll och lämna råd och hjälp i kontrollverksamheten. Regeringen kan dock föreskriva att en annan statlig myndighet skall ansvara för samordningen i fråga om viss kontroll. Detta kan bli nödvändigt i de undantagsfall då det anses lämpligt att föreskriftsrätten rörande ett begränsat område ges till en annan myndighet än . Regeringen kan även föreskriva att det inom ett visst område inte skall finnas någon samordnande myndighet. Det kan bli aktuellt inom de områden där en central myndig- het, t.ex. , bedriver kontroll. Motiven till bestämmelsen utvecklas närmare i avsnitt 11.11. I andra stycket, som saknar direkt motsvarighet i den nuvarande lagen, anges att kontrollmyndigheterna utöver den offentliga kontrollen även skall genom rådgivning, information och på annat sätt underlätta för den enskilde att fullgöra sina skyldigheter. Bestämmelsen innebär inte att kontrollmyndigheterna ges några nya uppgifter utan de rådgivande uppgifterna ingår i den verksamhet som benämns tillsyn. Eftersom det nya kontrollbegreppet är snävare än begreppet tillsyn bedöms det dock vara nödvändigt att införa ett särskilt författningsstöd för de aktuella uppgifterna. I bestämmelsen, som kommenteras i avsnitt 11.12, föreskrivs en skyldig- het för kontrollmyndigheten att verka för att överträdelser av livsmedels- lagen och de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen beivras. Bestämmelsen motsvarar 25 a § i den nuvarande livsmedelslagen. samverkan i den offentliga kontrollen Paragrafen, som reglerar samverkan i den offentliga kon- trollen, motsvarar 24 a § i den nuvarande livsmedelslagen. Överflyttning av offentlig kontroll I bestämmelsen anges i vilka fall som i samråd med en kommun kan ta över kommunens ansvar för kontrollen av en viss anlägg- ning. Paragrafen motsvarar i sak 24 b § i den nuvarande livsmedelslagen. Begreppet verksamhet har dock bytts ut mot begreppet anläggning. I bestämmelsen anges i vilka fall som ansvaret för kontroll av en viss anläggning kan flyttas från till en kommun. Paragrafen motsvarar i sak 46 § tredje stycket livsmedelsförordningen. I bestämmelsen föreskrivs i vilka fall som en kommuns ansvar för kontrollen över en anläggning kan flyttas till mot en kommuns vilja. Paragrafen motsvarar 24 d § i den nuvarande livsmedels- lagen. Begreppet verksamhet har dock bytts ut mot begreppet anlägg- ning. Förelägganden riktade till kommuner I bestämmelsen ges rätt att förelägga en kommun som inte fullgör sina kontrolluppgifter att avhjälpa bristen. Paragrafen mot- svarar 24 c § i den nuvarande livsmedelslagen. Paragrafen motsvarar i sak bemyndigandena om tillsyn och uppgifts- skyldighet i 28 och 29 §§ i den nuvarande livsmedelslagen. Bemyndigandet i punkten 1 motsvarar nuvarande 28 § 1. Bemyndigan- det i punkten 2 motsvarar nuvarande 28 § 2. I det nya bemyndigandet ges dock regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att föreskriva om skyldighet inte endast för kontrollmyndigheter utan också för ett kontrollorgan som anlitas i den offentliga kontrollen att lämna information till en annan kontrollmyndighet. Den nyheten har kom- menterats i avsnitt 9.12. Bemyndigandet i punkten 3 motsvaras av 29 § i den nuvarande lagen. Det bemyndigande som ges i punkten 4 mot- svaras endast delvis av första stycket 3 i den nuvarande 28 §. Den nya bestämmelsen innehåller inte någon motsvarighet till den nuvarande lagens bemyndigande att meddela föreskrifter om köttbesiktning. Det har ansetts onödigt att ge ett särskilt bemyndigande om detta eftersom köttbesiktning är en form av offentlig kontroll. Föreskrifter om köttbesiktning kan därmed meddelas enligt föreskrifter meddelade med stöd av punkten 1. Rätt till upplysningar och tillträde Paragrafen, som i sak delvis motsvarar 26 § första stycket i den nu- varande livsmedelslagen, innehåller bestämmelser om rätt till tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen och om rätt till upplysningar m.m. vid offentlig kontroll. I första stycket punkten 2 anges till skillnad från uttryckligen att tillträdesrätten är begränsad till sådana lokaler eller områden som har anknytning till verksamheten. I punkten klargörs att myndigheten eller det kontrollorgan som anlitas i den offentliga kon- trollen vid kontrollbesöket har rätt att göra undersökning och ta prover. Paragrafens andra stycke har inte någon motsvarighet i den nuvarande lagen. Bestämmelsen innebär att EG:s institutioner och experter och inspektörer ges samma rätt till upplysningar och till tillträde till lokaler m.m. som svenska kontrollmyndigheter. Paragrafen verkställer artiklarna 8.2 och 4.5 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djur- skydd och artikel 4 i och rådets förordning (EG) nr 854/2004 av om fastställande av särskilda bestäm- melser för genomförandet av offentlig kontroll av produkter av ani- maliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel. Skyldighet att tillhandahålla hjälp Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 11.13, har inte någon mot- svarighet i den nuvarande livsmedelslagen. Bestämmelsen ger stöd för att kontrollmyndigheten skall kunna verkställa artikel i Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004. Bestämmelsen innebär att den som är föremål för kontroll är skyldig att bistå kontrollmyndig- heten med hjälp, t.ex. vid provtagning av livsmedel. Bestämmelsen, som har kommenterats i avsnitt 11.13, motsvarar i sak 25 § första stycket i den nuvarande livsmedelslagen. I bestämmelsen ges kontrollmyndigheterna rätt att meddela föreläggande och förbud. En nyhet i förhållande till är att det klargörs att det i de EG-förord- ningar som kompletteras av lagen finns bestämmelser om vilka åtgärder som kontrollmyndigheterna får vidta vid enskildas underlåtelse att följa lagstiftningen. Kontrollmyndigheterna ges i paragrafen befogenhet att besluta om förelägganden och förbud utöver vad som följer av de EG- bestämmelser som kompletteras av lagen. I bestämmelsen, som i princip motsvaras av 25 § andra stycket i den nuvarande lagen, föreskrivs att föreläggande och beslut som meddelas med stöd av 22 § eller enligt de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen får förenas med vite. Med stöd av bestämmelsen är det således möjligt att koppla vite till de ingripanden som kontrollmyndigheten får vidta med stöd av bl.a. artikel 54 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004. Bestämmelsen, som har kommenterats i avsnitt 11.13, motsvarar i sak 27 § första, tredje och fjärde styckena i den nuvarande livsmedelslagen. En nyhet i förhållande till är att det i första stycket klargörs att det i de EG-förordningar som kompletteras av lagen finns bestämmelser om vilka ingripanden som kontrollmyndigheterna har rätt att göra. Kontroll- myndigheterna ges i paragrafen befogenhet att vidta åtgärder utöver vad som följer av de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. I andra och tredje styckena har tydliggjorts att för det fall varor förstörs av kontrollmyndigheten skall detta ske på ägarens bekostnad. Nuvarande 27 § andra stycket livsmedelslagen saknar direkt mot- svarighet i den nya bestämmelsen eftersom hanteringen av kött inte behöver regleras i särskild ordning. Bestämmelsen, som föreskriver skyldighet för kontrollmyndigheterna att efter underrättelse från smittskyddsläkaren spåra smitta, motsvaras av 27 a § i den nuvarande livsmedelslagen. Paragrafen, som innehåller bestämmelser om rättelse på enskilds bekost- nad, motsvarar i sak 25 § tredje stycket i den nuvarande livsmedelslagen. Bestämmelsen, som har kommenterats i avsnitt 11.14, motsvarar i sak delvis 26 § andra stycket i den nuvarande livsmedelslagen. I första stycket anges att polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs för utövande av offentlig kontroll eller verkställighet av beslut som har meddelats med stöd av denna lag, föreskrift eller beslut som har meddelats med stöd av lagen eller EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Den nya lydelsen tydliggör sålunda att polismyndigheten även skall lämna den hjälp som behövs för att de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen skall efterlevas. Paragrafens andra stycke har inte någon motsvarighet i den nuvarande lagen. I bestämmelsen klargörs att biträde av polismyndighet får begäras endast i sådana situationer där det finns ett verkligt behov av polisens särskilda befogenhet att använda våld. Det är den begärande myndig- heten som har att pröva om förutsättningar föreligger att begära biträde av polismyndigheten. Biträde av polismyndigheten får begäras endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver till- gripas. Av 10 § polislagen följer bl.a. att en polisman får, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd, om han möts med våld eller hot om våld (punkten 1), det är fråga om att avvärja en straffbelagd handling eller en fara för liv, hälsa eller värdefull egendom eller för omfattande skada i miljön (punkten 3) eller polismannen annars med laga stöd har att bereda sig tillträde till, avspärra, tillstänga eller utrymma byggnad, rum eller område eller biträda någon i myndighets- utövning med en sådan eller någon liknande åtgärd eller vid exekutiv förrättning enligt vad som är föreskrivet därom (punkten 6). Kontroll- myndigheten kan t.ex. begära biträde av polismyndigheten när den verksamhetsansvarige har satt sig till motvärn eller förklarat sig vägra tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen som används för verksamheten. Biträde av polismyndigheten skall vidare kunna begäras i andra fall där det finns synnerliga skäl. Det kan exempelvis röra sig om situationer där det finns en överhängande risk för att exempelvis hand- lingar eller annat material kommer att förstöras och man inte kan avvakta med att verkställigheten löses på annat sätt. Paragrafen, som innehåller avgiftsbemyndiganden, har kommenterats i avsnitt 11.16. Bestämmelsen motsvarar i sak delvis nuvarande 29 a § första stycket. I första stycket 1 ges ett bemyndigande för regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för livsmedelsföretagare och andra berörda att betala avgifter för offent- lig kontroll enligt lagen, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen och de EG-förordningar som kompletteras av lagen. Första stycket 2 innefattar en rätt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om prövning och registrering. I bestämmelsens andra stycke har tydliggjorts att bemyndigandet inne- fattar en rätt att föreskriva om skyldighet för kommunerna att ta ut avgift. I tredje stycket ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter om hur statliga myndigheters och kontrollorgans avgifter skall beräknas. Bemyndigandet omfattar inte kommunernas avgifter, utan varje kommun skall ha rätt att själv fastställa de avgifter som tas ut. Enligt paragrafens första stycke, som har kommenterats i avsnitt 11.17, döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av 5 § tredje stycket eller 6, 7, 8 eller 9 §, mot förbudet att släppa ut livsmedel på marknaden i 10 § eller mot skyldigheten att tillhandahålla upplysningar och handlingar i den offentliga kontrollen enligt 20 § första stycket 1 till böter. I andra stycket föreskrivs att den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EG-bestäm- melser som kompletteras av lagen, döms till böter. Vissa av EG-förord- ningarna innehåller förpliktelser för myndigheter, officiella veterinärer och andra offentliga organ, se exempelvis och rådets förordning (EG) nr 854/2004. Genom andra meningen undantas överträ- delser av dessa bestämmelser från straffansvar enligt lagen. Undantaget gäller också i den mån kontrollmyndigheten har överlåtit uppgifter i den offentliga kontrollen till särskilda kontrollorgan. Paragrafen motsvarar i sak bestämmelsen i 29 § första stycket om att gärning som är ringa inte bestraffas samt bestämmelserna i 29 § fjärde och femte styckena i den nuvarande livsmedelslagen. Bestämmelsen, som har kommenterats i avsnitt 11.18, motsvarar över- klagandebestämmelserna i 33 § i den nuvarande livsmedelslagen. Till skillnad från de bestämmelserna innehåller den nya bestämmelsen dock ingen särskild regel om överklagande av besiktningsveterinärs beslut. ingår organisatoriskt i Livsmedels- verket. Besiktningsveterinärs beslut överklagas i den ordning som gäller för andra beslut som har meddelats av , dvs. till allmän förvaltningsdomstol. Ytterligare en nyhet är att även beslut som har meddelats med stöd av en EG-förordning får överklagas. Den bestäm- melsen tar i första hand sikte på sådana beslut om kontrollåtgärder eller särskilda ingripanden som kontrollmyndigheterna har rätt att fatta enligt och rådets förordningar (EG) nr 882/2004 och 854/2004. Bestämmelsen motsvarar i sak 34 och 35 §§ i den nu gällande lagen. Med anledning av att regeringen i den nya 11 § ges rätt att föreskriva att en annan statlig myndighet än , eller en kommun skall bedriva kontroll inom vissa områden har överklagande- bestämmelsen dock kompletterats med en bestämmelse om att beslut av andra statliga förvaltningsmyndigheter än skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol. En nyhet i förhållande till är att även beslut som har meddelats med stöd av en EG-förordning får överklagas. Den bestämmelsen tar i första hand sikte på sådana beslut om kontrollåtgärder eller särskilda ingripanden som eller kommunerna har rätt att fatta enligt och rådets förordningar (EG) nr 882/2004 och 854/2004. Bestämmelsen motsvarar i princip 36 § i den nuvarande livsmedelslagen. I denna punkt anges att lagen träder i kraft då den gamla lagen upphör att gälla. Övergångsbestämmelsen, som har kommenterats i avsnitt 11.19, innebär att lokalgodkännanden som har meddelats med stöd av den nu gällande livsmedelslagen gäller till dess att kontrollmyndigheten har gjort en prövning av om den aktuella anläggningen kan godkännas enligt de nya bestämmelserna eller, om det inte krävs ett godkännande, till dess att myndigheten har registrerat anläggningen. Övergångsbestämmelsen innebär att den som bedriver verksamhet i en godkänd livsmedelslokal får fortsätta att på marknaden släppa ut livsmedel som i överensstämmelse med lagen har handhafts i lokalen till dess att med stöd av 7 § har prövat om den anläggning vari lokalen ingår kan godkännas eller till dess att den har registrerats. Genom övergångsbestämmelsen klargörs att förbud och förelägganden och andra beslut om skyldigheter för enskilda, t.ex. beslut om rättelse på enskilds bekostnad som har meddelats med stöd av äldre föreskrifter skall anses meddelade enligt den nya lagen. Övergångsbestämmelsen innebär att beslut av en besiktningsveterinär som har meddelats innan den nya lagen träder i kraft skall överklagas hos i enlighet med bestämmelserna i den nuvarande livsmedels- lagen. 22.2Förslaget till lag om foder och animaliska biprodukter När hänvisningar nedan görs till lagen (1985:295) om foder benämns den lagen som äldre foderlagen. Lagens syfte och tillämpningsområde I paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.2.1, anges vilket syfte lagen har. Den har inte någon motsvarighet i den nuvarande lagen. Genom paragrafen föreskrivs att det övergripande syftet bakom lagen är att säkerställa en hög skyddsnivå för djurs och människors hälsa. Formuleringen har hämtats från de centrala EG-förordningarna inom områdena för foder och animaliska biprodukter, artikel 1 i Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 och artikel 1 i och rådets förordning (EG) nr 1774/2002 av om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel. Ändamålsbestämmelsen har en särskild betydelse för straffbestämmelserna och kontrollbestäm- melserna i 12 och 29 §§. Dessa bestämmelser tillämpas enligt 5 § inte bara i fråga om materiella bestämmelser som finns i lagen eller med stöd av lagen meddelade förordningar och föreskrifter utan de kompletterar även materiella EG-bestämmelser som faller inom lagens tillämpnings- område. Genom ändamålsbestämmelsen jämfört med 35 §§ före- skrivs att endast de EG-bestämmelser som syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå för djurs och människors hälsa kompletteras av lagens bestämmelser om straff och kontroll m.fl. bestämmelser. Myndighets- utövningen enligt lagen skall således utgå från de syften som anges i paragrafen. I paragrafen, som har kommenterats i avsnitten 12.2.1, 12.5 och 12.6, klargörs att vissa centrala begrepp som definieras i gemenskapsrätten har samma betydelse i denna lag.