prop · GT03131 · 2006-03-22 00:00:00 — Som utredningen har visat har detta inneburit att den svenska mönstringsprocessen är jämförelsevis personalintensiv. Reger- ingen delar utredningens uppfattning att antalet mönstrande och anställd bör kunna öka väsentligt, genom att rutiner förenklas, tester för- ändras och en differentierad mönstring införs. Med differentierad mönst- ring menas att omfattningen av den undersökning som den totalförsvars- pliktige genomgår görs beroende av den befattning som kan vara aktuell. Införandet av en differentierad mönstring har även föreslagits av utred- ningen om en översyn av (se bet. SOU 2004:5). En utgångspunkt för förändrade metoder bör vara att endast de mät- värden som oundgängligen behövs skall tas fram. För mindre kvalifi- cerade befattningar bör färre tester genomföras. En möjlig metod är att individen endast jämförs mot en fastställd lägsta nivå. Detta förutsätter att kravprofilerna för ett antal befattningar förändras så att kraven blir färre och mindre detaljerade, vilket bör göras i samverkan mellan och de bemanningsansvariga organisa- tionerna, det vill säga Försvarsmakten och . Inför uttagning till mer kvalificerade befattningar genomförs fler tester än för de totalförsvarspliktiga som endast skall kontrolleras mot en lägsta nivå. Vid en översyn av befattningskraven bör eftersträvas att ta bort sådana krav som på ett osakligt sätt missgynnar personer på grund av till exempel kön och etnisk bakgrund. Regeringen har gett i uppdrag att redovisa hur mönstringsprocessen kan rationaliseras och ett differentierat mönstrings- förfarande kan införas. Utredningen har föreslagit att 2 kap. 3 § lagen om totalförsvarsplikt bör ändras för att tydliggöra att den mönstring som de totalförsvarspliktiga genomgår kan variera mot bakgrund av aktuella befattningskrav. Av den proposition som föregick bestämmelsen framgår att undersökningar och övrig utredning naturligtvis inte skall vara mer ingående eller omfattande än vad som krävs för att uppnå syftet, det vill säga att bedöma den totalförsvarspliktiges förutsättningar att fullgöra den tjänstgöring som kan komma i fråga (se prop. 1994/95:6 s 164). Där- utöver gäller som generella principer att en ingripande åtgärd av en myn- dighet i ett enskilt fall alltid måste vara nödvändig och proportionell. Mot denna bakgrund är det inte nödvändigt att ändra bestämmelsen för att kunna införa ett differentierat mönstringsförfarande. Regeringens bedömning: Inskrivningsnämnderna bör avskaffas. Utredningen om en översyn av Totalförsvarets pliktverks förslag är bl.a. att inskrivningsnämnderna skall avskaffas, och att alla inskriv- ningsbeslut fattade av skall överprövas på samma sätt. Remissinstanserna tillstyrker i huvudsak utredningens förslag. framhåller att förändringen inte får inne- bära att det blir mer komplicerat för den totalförsvarspliktige. Skälen för regeringens bedömning: Inskrivningsnämnderna avgör ärenden där en enskild begär förnyad prövning av ett beslut om inskriv- ning enligt 3 kap. 1 och 3 §§ lagen om totalförsvarsplikt, om en begäran inkommer och inte tillgodoser den enskildes önskemål om ändring. I andra fall är för totalförsvaret den instans som slutligen kan avgöra om ett beslut om inskrivning skall ändras. För den enskilde kan det framstå som slumpmässigt om det är inskrivningsnämnden eller överklagande- nämnden som avgör ärendet. Det finns inte skäl att på detta sätt göra skillnad mellan likartade ärenden. En likartad och känd överklagande- process innebär större tydlighet för såväl den enskilde som myndigheter. Eftersom för totalförsvaret genom sin samman- sättning både tillför juridisk kunskap och består av politiskt utsedda ledamöter kommer det demokratiska inslaget i överklagandeprocessen att finnas kvar. har bedömt att ett avskaffande av inskrivningsnämnderna skulle innebära en årlig besparing om 700 000- . Till följd av de minskade utbildningsvolymerna har antalet ärenden vid inskrivningsnämnderna minskat väsentligt. Regeringen avser att återkomma till med en proposition om de lagändringar som är nödvändiga för att alla inskrivningsbeslut där en ny prövning begärts skall kunna hanteras av . 2005/06:131 totalförsvaret. Regeringens bedömning: De framtida utbildningsvolymerna bör ligga på en lägre nivå än tidigare och kostnaderna för utbildningen bör minska. Kostnaderna för Försvarsmakten bör minska med . förslag är att det temporära utbildningsstoppet inom den högre officersutbildningen bör förlängas minst till 2008. Framtida utbildningsvolymer i den högre officersutbild- ningen bör motsvara nordiska genomsnittsnivåer och ligga inom inter- vallet 5060 studerande på stabsprogrammet och 1020 på chefs- programmet (eller motsvarande framtida program). utbildningarna bör sänkas och finansieras genom en anslagspost i Remissinstanserna: Försvarsmakten, Försvarshögskolan, Officers- förbundet och avvisar förslaget om ett utbildningsstopp. sak menar instanserna att ett utbildningsstopp skulle få oönskade lång- siktiga strukturella konsekvenser samt att Försvarsmakten skulle behöva bidra till att bibehålla kompetens på Försvarshögskolan i en sådan omfattning att besparingen skulle bli relativt liten. Myndigheterna är positiva till minskade utbildningsvolymer, dock inte lika små som utredningen föreslår, och minskade utbildningskostnader. anser att Försvarsmaktens behov skall styra antalet studerande och välkomnar alla effektiviseringar av utbildningen så länge kvaliteten inte sjunker. Skälen för regeringens bedömning: har föreslagit att det temporära utbildningsstopp som råder 2006, beroende på att Försvarsmakten inte beställt någon utbildning vid stabsprogrammet och inte heller påbörjat något nytt chefs- program, förlängs till minst 2008. Skälen för utredningens förslag är framför allt den goda tillgång till relativt nyutbildade officerare som Regeringen kan konstatera att Försvarsmakten planerar att påbörja utbildningen och därmed avbryta utbildningsstoppet. Försvarsmakten menar att ett utbildningsstopp skulle leda till ett minskat antal yrkesofficerare med denna kompetens, inte minst när det gäller yngre yrkesofficerare. Mot bakgrund av att Försvarsmakten är beroende av försvarsrelaterad utbildning, som endast ges inom Försvarsmakten och vid Försvars- högskolan, påverkas utvecklingen av militär kärnkompetens som är viktig för Försvarsmaktens ominriktning och reformering vid ett utbild- Försvarsmakten menar att detta skulle påverka omställningen till ett insatsförsvar negativt. Ett fortsatt temporärt utbildningsstopp påverkar även utbildningens framtida kvalitet vilket kan ge kompetens- förluster enligt Försvarsmakten. Enligt regeringens mening är det väsentligt att Försvarsmaktens perso- nalförsörjning utgår från en analys av myndighetens behov av personal med olika kompetens. Befordran är inte längre kopplat till olika utbild- ningssteg, utan till befattning. Det bör således vara möjligt att kunna tillgodose behovet av kompetens och att genomföra den minsk- ning av antalet officerare i höga tjänstegrader som måste följa föränd- ringarna av Försvarsmaktens storlek och verksamhet. Enligt Försvarsmaktens remissutlåtande har det interna arbetet inom Försvarsmakten med att utveckla personalförsörjningssystemet bl.a. resulterat i en behovsanalys där behovet av officerare med högre officersutbildning är avsevärt lägre . Regeringen konstaterar att de framtida utbildningsvolymerna är större än vad Försvars- förvaltningsutredningen har föreslagit. Utredningen grundar sina föreslagna utbildningsvolymer på tillgången på högre officerare och på en jämförelse med de nordiska länderna. Utredningen menar att jämförelsen med de nordiska länderna är relevant då framför allt och genomför liknande förändringar av försvaret. Det likartade antalet och typerna av förband bör innebära att mängden högre officerare i bör vara i samma storleksordning som det nordiska genomsnittet. Detta innebär i sin tur en kraftig minsk- ning från dagens nivåer och bör, enligt utredningens mening, leda till en restriktiv syn på framtida utbildningsvolymer. Inget av de jämförda län- derna har en löpande utbildningsvolym i samma storleksordning som den svenska, oavsett storlek på landets försvarsmakt. Därav gör utredningen bedömningen att det inte är nödvändigt med ett så stort antal utbildade högre officerare som fallet varit i , vare sig för att utbilda förband, bemanna insatsförband, rotera förband i internationella insatser eller bemanna en tillräckligt stor stabs- och förvaltningsorgani- sation. Försvarsmakten har i sitt arbete med den framtida personalförsörj- ningen påbörjat arbetet med att komma till rätta med detta problem, såvitt regeringen kan bedöma. Försvarsmaktens pågående analysarbete har, enligt Försvarsmaktens remissutlåtande, kommit fram till liknande principer som utredaren avseende behovet av högre officerare. Försvars- makten har liksom utredaren gjort jämförelser med de nordiska länderna. Myndigheten använder jämförelserna som ett ingångsvärde för vidare förädling och anpassning till svenska förhållanden och inte som plane- ringsantaganden. Försvarsmakten anger i sitt remissutlåtande att utbildningsvolymerna borde vara 80 studerande vid stabsutbildningen respektive 40 vid chefs- programmet. Den nu genomförda analysen grundar sig på insatsorgani- sationens behov som uppskattats till 1 600 yrkesofficerare med utbild- ning för befordran till major eller örlogskapten respektive 800 yrkes- officerare med utbildning för befordran till överstelöjtnant eller kommendörkapten. Försvarsmaktens inriktning innebär således en minskning av antalet studerande med . Även efter en sådan reduktion kommer dock antalet högre officerare vara väsentligt högre i än i exempelvis och . Regeringen menar mot ovanstående bakgrund att det är viktigt att analysen fördjupas. Det är troligt att antalet studerande bör reduceras ytterligare mot bakgrund av en sådan analys. Antalet studerande vid bör övervägas och vara ett av ingångsvärdena för att åstadkomma balans i personalstrukturen. regeringen att det är uppenbart att utbildningsvolymerna vid stabs- och Skr. 2005/06:131 chefsprogram (eller motsvarande) bör minska. Vad avser utbildningens kostnad kan regeringen konstatera att under- visningsformerna på stabs- respektive chefsprogrammen inte skiljer sig i stora delar från allmänt förekommande högskoleundervisning. Däremot finns skillnader i hur stor del av utbildningen som är lärarledd. Regeringen anser att kostnaderna för stabs- och chefsprogrammen bör kunna sänkas. Officersutbildning har traditionellt sett varit personal- intensiv till följd av en önskan om individuell uppföljning m.m. av de studerande. Emellertid bör nya och mer kostnadseffektiva former av utbildning kunna införas på flera områden. Det är dock viktigt att behålla den höga kvaliteten på den högre officersutbildningen. En minskad lärartäthet och en minskad andel lektionsbunden undervisning bör inte per automatik anses leda till en kvalitetsförsämring utan bör i stället ses som en anpassning till vad som gäller för högre utbildningar i allmänhet. Likaledes bör kraven på att de studerande självständigt genom egna litteraturstudier m.m. inhämtar och tillämpar kunskap kunna sättas avsevärt högre än . Krav på att de studerande redan innan kursstart inhämtat vissa moment i undervisningen bör kunna ställas, i kombination med förberedande kurser och distansutbildning. Bedömningar av elevens prestationer bör i högre grad kunna göras på grundval av resultat på tentamina och uppsatser, i enlighet med normal högskolepraxis. Reger- ingen avser därför i planeringsanvisningarna till bugetunderlaget ge Försvarsmakten och Försvarshögskolan i uppdrag att redovisa åtgärder för att minska utbildningskostnaderna. redovisade sin granskning av den svenska officersutbildningen, Officersutbildning i - utvärdering av programutbildning vid och inom Försvarsmakten (Fö2005/3045/MIL). Försvarsmakten och Försvarshögskolan har lämnat ett gemensamt yttrande med anledning av rapporten. Ärendet bereds i , liksom frågan om utbildningens organi- satoriska hemvist. Regeringens bedömning: Materielprocessen bör vidareutvecklas i syfte att anpassa den till insatsförsvaret och dess behov. En ändrad ansvarsför- delning mellan staten och industrin bör genomföras. Det bör prövas om delar av verksamheten i Försvarsmaktens logistik kan föras över till industrin som en konsekvens av detta. Myndigheternas uppgifter, roller och ansvar inom materielprocessen bör renodlas och en integrerad ledning av materielprocessen tillämpas. Behovet av oberoende prov- och testverksamhet bör ses över. bör Försvarsmaktens bidrag till provplats halveras. Kostnaderna för bör minska med . förslag överensstämmer i stort Skr. 2005/06:131 med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Försvarsmakten och är i stort positiva till utredningens förslag. Dock påpekar de risker med den snabba omställning utredningen har föreslagit och är negativa till utred- ningens förslag om en styrgrupp för att leda omställningen. Myndig- heterna avvisar även förslaget om en särskild organisation för avveckling av övertalig försvarsmateriel. Försvarsmakten uttrycker även stora far- hågor avseende förslaget om att överföra delar av Försvarsmaktens logistiks (FMLOG) verksamhet till industrin. är i stort positiv till utredningens förslag med undantag för slutsatsen att det leder till en minskad egenutveckling av försvarsmateriel. Small and in Defence (SME-D) är negativt till utredningens förslag i stort. Statskontoret är negativt till en ändrad ansvarsfördelning mellan stat och industri p.g.a. att risken för monopolsituationer ökar. Statskontoret avvisar även förslaget om en styrgrupp och anser i stället att en utredare med ansvaret för att följa hela omställningen är av större relevans och bör tillsättas. Skälen för regeringens bedömning: försvarsproposition anförde regeringen att grunderna för materielförsörjningen har ändrats i och med de förändrade kraven på försvaret. Insatsförsvarets uppgifter och dess behov skall vara styrande för materielförsörjningen. Reforme- ringen av Försvarsmakten, inkluderat ett minskat antal förband och ett begränsat ekonomiskt utrymme, kommer att ställa krav på prioriteringar av utvecklingssatsningar till inhemsk försvarsindustri. Vidare menade regeringen att spårbarheten bör förbättras och att strategiska vägval i materielförsörjningen bör lyftas fram. Ett begränsat antal nationella nischer eller kompetensområden bör prioriteras vid beslut om kompe- tensuppbyggnad och materielutvecklingsprojekt. Samma skall gälla för forskning och teknikutveckling. Kopplingen mellan materielplaneringen, planeringen för forskning och teknikutveckling och den framtida insats- organisationen är för svag. Slutligen anförde regeringen att ett större ansvarstagande av industrin bör leda till att kan inriktas mot upphandling på högre systemnivåer, vilket kommer få kon- sekvenser för myndighetens organisation, kompetens och utformning. Formerna för de små och medelstora företagens medverkan i forskning och teknikutveckling kommer att säkerställas inom ramen för en utveck- lad materielförsörjningsprocess. konstaterar att dagens process i alla avseenden inte är utformad i enlighet med denna inriktning, även om myndigheterna har påbörjat ett förändringsarbete. Huvuddelen av tid redovisas exempelvis mot materielprojekt som karaktäriseras av egenutveckling i . Utredningen menar att dagens materielprocess har några karaktäristika som bidrar till en resurskrävande process. Liknande kompetens har upp- arbetats inom Försvarsmakten, och industrin. Detta innebär onödig och resurskrävande dubbelkompetens inom ramen för en gemensam process vilket kan bidra till att fördyrande tekniska krav ställs för tidigt i processen. Nischbegreppet som prioriterings- instrument för teknisk kompetens verkar än så länge inte användas fullt Den tekniska bredden inom materielförsörjningsprocessen bör prövas skiljt från den operativa förmågebredden. Med utgångspunkt från vad regeringen anförde i försvarspropositionen 2004 samt den kritik som kan riktas mot den traditionella materielpro- cessen som utredningen redovisar föreslår utredningen, biträdd av Försvarsmakten och , en förändrad materiel- strategi. Regeringen konstaterar att den förändrade materielstrategin är en vidareutveckling av vad regeringen redovisade i försvarspropositionen 2004 och bejakar detta arbete. En viktig och bärande idé med den vidareutvecklade strategin är att i dess tidiga faser först utröna möjligheterna till att tillgodose Försvars- maktens behov utan att initiera nya utvecklingssatsningar och teknisk kravgenerering. Genom en systematisk genomgång av möjligheterna att utnyttja befintlig materiel, genom att öka antalet eller vidareutveckla dessa befintliga system, och genom att behovet tillgodoses av de pro- dukter och tjänster som den internationella marknaden erbjuder bör för- dyringar kunna undvikas. I första hand bör en anskaffning göras genom deltagande i samordnad internationell anskaffning och i andra hand på egen hand. Endast i de fall då dessa möjligheter uttömts bör man välja att tillgodose behovet genom en nyutveckling, och även då i första hand i samarbete med andra eller tillsammans med internationella samarbets- partners. Egenutveckling bör ske endast i undantagsfall. I de senare faserna i materielprocessen, exempelvis vidmakthållande inklusive modifiering, bör strategin leda till en betydande förändring gentemot dagens system. Industrins roll bör bli allt mer betydande då deras åtagande blir större och statens roll minskar. Det sker genom utnyttjande av inhemsk och annan industri. Vad avser underhåll och drift bör tillgänglighetsåtaganden avseende materielen leda till mer rationella processer och ekonomiska besparingar då det medger ett minskat pro- dukt- och ägandeansvar inom staten. Regeringen bedömer att ett fortsatt genomförande av strategin bör ge effektiviseringar i alla skeden av materielprocessen. I de tidigare faserna av materielprocessen kan strategin skapa långsiktigt förändrade kostnadsstrukturer för Försvarsmakten. Av särskild betydelse bedöms förändringarna i vidmakthållandefasen vara. Försvarsmakten kommer vara beroende av befintliga och redan beställda system och av att nya komponenter och delsystem kan integreras i dessa system över tiden. Det är viktigt att förskjutningen av ansvar från stat till industri endast sker på ett sådant sätt att den totala kostnaden minskar som systemeffekten och handlingsfriheten bibehålls. Gränsen för systemnivåansvar mellan industri och stat kommer att, och bör, variera mellan olika materielsystem. Ansvaret för staten för- skjuts uppåt i systemnivåerna. Regeringen vill i detta avseende påpeka vikten av att affärsmässiga godtagbara villkor för staten nås med indu- strin. Det är inte ur ett ideologiskt perspektiv en sådan överföring av uppgifter från stat till industri skall ses, utan som ett medel att skapa för- utsättningar för kostnadsreduktioner som kompetensbasen i industrin för vidmakthållande av systemen kan säkerställas i ett läge med minskade volymer av beställningar. Ett ansvarstagande från industrin avseende tillgängligheten av olika system bör skapa incitament till rationaliseringar och synergier som leder till kostnadsminskningar för staten. Besparingseffekterna inom staten bedöms i huvudsak kunna hänföras till drift- och underhållsverksamheten både inom Försvarsmakten och inom . är flera aktörer delaktiga i besluts- och åtgärdsprocesserna avseende drift- och underhållsverksamhet. Dessa är det aktuella förbandet, Försvars- maktens tekniska kontor, och samt berörd industri. Ett tillgänglighetsåtagande minskar antalet inblandade aktörer och förenklar processerna. Främst berör det den del av Försvars- makten som organiseras inom FMLOG. Ett viktigt mål med etableringen av ett tillgänglighetsåtagande är att skapa såväl affärsmässiga incitament som gränsytor och processer som gör att staten inte behöver behålla kompetens i samma utsträckning som . Regeringen bedömer att arbetet med en sådan ansvarsförändring måste ske etappvis och inte genom att särskilja FMLOG från Försvarsmakten, exempelvis genom en bolagisering. Skälet är bl.a. att all verksamhet inte kommer att kunna föras över till industrin av insatsorganisatoriska skäl. Försvarsmakten kommer att ha behov av viss underhållsverksamhet för att skapa operativa och användbara insatsförband. Det är regeringens uppfattning att det inte finns någon generell gräns som kan dras, utan i stället bör olika möjligheter sökas för olika materielsystem. Robusthet, uthållighet och säkerhet är viktiga parametrar att ta hänsyn till, liksom internationella erfarenheter i detta avseende. I detta sammanhang vill regeringen påminna om de arbetsrättsliga regler som gäller när verksam- het förs mellan olika aktörer. Reglerna innebär i huvudsak att ansvaret för den berörda personalen övergår till den nya arbetsgivaren. Vissa områden behöver primärt inte vara av intresse för industrin att överta. Detta är en aspekt som bör vägas in i förhandlingarna med indu- strin. I största möjliga mån bör staten söka samlade lösningar som inne- bär en så stor renodling som möjligt. Regeringen bedömer att en förutsättning för att den vidareutvecklade materielstrategin skall kunna implementeras och ge de önskade effek- terna är bl.a. att myndigheternas roller renodlas och processen i stort karaktäriseras av enkelhet och tydlighet. En renodling av rollerna bör medföra en mer rationell och mindre kostnadsdrivande process. Dock krävs inte bara en renodling av rollerna utan även en ökad samverkan mellan myndigheterna. och Försvarsmakten bör arbeta mycket nära varandra i inriktning, planering och genomförande, i en s.k. integrerad ledning av materielprocessen. En sådan utvecklad pro- cess innebär att de operativa kraven vägs ihop tidigt i processen med kunskaper om marknadsförutsättningar och ekonomi innan ställnings- tagande sker till vilka krav som skall ställas på materielsystemen. Det är regeringens mening att en utvecklad materielförsörjningsprocess även fortsättningsvis bidrar till kvalificerad kunskaps- och teknikutveck- ling inom industri, institut samt universitet och högskolor. Försvars- myndigheternas samverkan med andra myndigheter såsom och ökar därför i betydelse. En s.k. integrerad ledning innebär ingen förändring av ansvaret mellan myndigheterna. I stället innebär det att beslutsfattare på olika nivåer möts och samverkar i högre utsträckning än innan respektive myndighet fattar beslut. En sådan process bör förbättra spårbarheten mellan Försvarsmaktens uppgifter och krav på operativ förmåga och vad som faktiskt anskaffas i form av varor och tjänster. Eftersom den integrerade Skr. 2005/06:131 ledningen innebär ett bättre samarbete över myndighetsgränserna bör respektive myndighet tydligare kunna renodla sin verksamhet mot sin kärnverksamhet. Det bör då skapas möjligheter att ta bort de dubbel- kompetenser som finns. Den integrerade ledningen leder till en enkelhet och tydlighet i samspelet mellan myndigheterna genom att rollerna renodlas. Det innebär även kortare ledtider, dvs. en effektivare process. En samlokalisering av och Försvarsmaktens högkvarter, som har beskrivits tidigare (se avsnitt 3.1), innebär inte bara minskade lokalkostnader för myndigheterna utan förbättrar möjligheterna till att införa en integrerad ledning. Regeringen avser ge myndigheterna i uppdrag att redovisa konsekvenserna av en samlokalisering i byggnaden . Regeringen bedömer att det finns skäl för att se över verksamheten i stort inom test- och provningsverksamheten. Kravet på en leverantörsoberoende provningsprocess bör inte drivas så långt att identiska prov utförs inom områden där det finns tillverkare som har egna kvalificerade provningsresurser och ger full insyn i och möjlig- heter att påverka provens uppläggning. Förekomsten av sådan dubble- rande provning bör undvikas. I sammanhanget bör också övervägas om ambitionsnivån i leveransprovningen kan sänkas utan att olägenheter uppstår.