prop · GT03179 · 2006-03-21 00:00:00 — Parterna är enligt artikel 7:2 skyldiga att se till att dess domstolar är behöriga för processer som förs med stöd av 7:1. Bestämmelsen är en explicit uttolkning av den folkrättsliga grundläggande regeln att en stat måste se till att dess egna rättssystem möjliggör uppfyllandet av statens folkrättsliga förpliktelser. Motsvarande formulering finns även i 7:3. En fördragspart skall enligt artikel 7:3 se till att dess rättssystem möj- liggör efterlevnad av artikel 6:2 (b) (dvs. betalning till fonden) avseende såväl icke-statliga huvudmän enligt 2 (d), (dvs. de som organiserar sin aktivitet inom partens territorium och godkänns av den parten), som om möjligt (where possible) andra icke-statliga huvudmän som har Prop. 2005/06:179 sitt säte eller domicil i den parten. En fördragspart skall, i enlighet med artikel 13:3 i miljöskyddsproto- kollet, informera andra parter om hur den nationella rättsmekanismen ser ut. Fördragsparterna är även skyldiga att konsultera med varandra för det fall flera parter skulle visa sig behöriga att vidta åtgärder i enlighet med 6:2 (b). Konsultationen avser vilken av parterna som rimligen bör driva en process. Här gäller en absolut preskriptionstid från det att den part som avser att initiera en process fick kännedom om den miljöfarliga olyckan. Denna preskriptionsregel är således annorlunda formulerad än i artikel 7:1. Enligt artikel 7:4 kan en fördragsparts (i egenskap av statlig huvud- man) betalningsansvar till andra stater enligt 6:1 endast bestämmas genom ett undersökningsförfarande (enquiry procedure) som parterna kan komma att etablera, eller enligt artiklarna i miljöskyddsprotokollet eller genom det skiljedomsschema (Arbitration schedule) som också finns i miljöskyddsprotokollet. Enligt artikel 7:5 (a) skall en fördragsparts ansvar i enlighet med artikel 6:2 uteslutande bestämmas av Antarktisfördragets konsultativa möte (ATCM). Om det inte är möjligt skall det bestämmas genom ett undersökningsförfarande (enquiry procedure) som parterna kan komma att etablera, eller enligt artiklarna i miljöskyddsprotokollet eller genom det skiljedomsschema (Arbitration schedule) som finns i miljö- skyddsprotokollet, dvs. på samma sätt som enligt artikel 7:4. Enligt artikel 7:5 (b) skall den fiktiva kostnaden för åtgärder enligt 6:2, som skall betalas av en statlig huvudman, bestämmas genom ett beslut vid Antarktisfördragets konsultativa möte (ATCM), varvid ATCM i den mån det är möjligt skall rådgöra med (). Detta innebär att den part från vilken en miljöfarlig olycka härrör direkt kom- mer att kunna påverka storleken på det belopp som skall betalas in till fonden eller t.o.m. lägga in sitt veto mot ett sådant beslut. Artikel 7:6 tydliggör att Stockholmsreglerna aktualiserar bara tvistlös- ningsförfarandena i miljöskyddsprotokollet (artiklarna 19:4, 19:5 samt 20:1) för en stats ansvar för kostnader för vidtagna nödvändiga åtgärder för en miljöfarlig olycka. I Stockholmsreglernas artikel 8 anges förutsättningarna för undantag från det strikta ansvar som gäller enligt artikel 6:3. Artikel 8:1 innehåller de ansvarsbefriande grunder som kan åberopas. Sådana föreligger om huvudmannen kan visa att den miljöfarliga olyckan orsakades av 1.en åtgärd (eller brist på åtgärd) som var nödvändig för att skydda människors liv eller hälsa, 2.en med hänsyn till omständigheterna i exceptionell natur- katastrof som inte rimligen kunde förutses, eller 3.terrorism eller annan krigisk handling riktad mot verksamhetsutöva- rens verksamhet. Enligt artikel 8:2 skall en fördragspart samt dess huvudmän eller andra Prop. 2005/06:179 som anlitats av parten inte vara ansvariga för miljöfarliga olyckor som orsakats genom åtgärder som vidtagits i enlighet med artikel 5:2 (dvs. någon annan ingriper och gör det huvudmannen borde ha gjort) under förutsättning att åtgärderna kan anses rimliga. Stockholmsreglernas artikel 9 innehåller bestämmelser om ansvarsbe- gränsning. Dessa regler är kopplade till ändringsprotokoll till internationella konvention om begränsning av sjörättsligt skade- ståndsansvar. Artikel 9:1 innehåller bestämmelser om ansvarsbegränsningsbelopp och anger de maximala belopp som en huvudman kan tvingas betala i enlighet med ansvarsreglerna i artikel 6:1 och 6:2 i samband med en en- skild miljöfarlig olycka. För en miljöfarlig olycka som kan hänföras till fartyg gäller begränsningsbelopp som utgår från fartygets storlek eller dräktighet (tonnage). Beloppen i artikel 9:1 (a) är identiska med de an- svarsbegränsningsbelopp som upptagits ändringsprotokoll till internationella konvention om begränsning av sjörättsligt skade- ståndsansvar (LLMC 1996). Enligt artikel 9:1 (b) skall ansvarsbegräns- ningsbeloppet vid en miljöfarlig olycka som inte hänför sig till fartyg vara 3 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR). Såsom artikel 9:1 (a) har utformats överensstämmer Stockholmsregler- nas ansvarsbegränsningsbelopp med LLMC 1996. Detta betyder att stater som är bundna av både Stockholmsreglerna och LLMC inte riskerar att behöva tillämpa sinsemellan motstridiga föreskrifter på detta område. Artikel 9:2 (a) består av två s.k. savings , där det i första stycket sägs att reglerna om ansvarsbegränsningsbelopp i artikel 9:1 (a) inte skall inverka på (i) huvudmäns ansvar eller möjlighet att begränsa sitt ansvar i enlighet med tillämpliga internationella överenskommelser (treaties) om ansvarsbegränsning, eller (ii) tillämpligheten av en reservation till en sådan överenskommelse, med följden att däri stipulerade ansvarsbegräns- ningsbelopp inte görs tillämpliga i vissa fall (for certain claims). Detta förutsätter dock att de tillämpliga beloppen i sådana överenskommelser är minst lika höga som de belopp som uttryckligen anges i artikel 9:2 (a) andra stycket. Dessa belopp överensstämmer med beloppen i artikel 9:1 (a) och sålunda även med beloppen i LLMC 1996. Denna bestämmelse är tillkommen i syfte att undvika konflikt mellan ansvarsbegränsnings- beloppen i Stockholmsreglerna å ena sidan och tillämpliga belopp enligt andra konventioner, främst LLMC 1996, å andra sidan. Systematiken är den att en huvudman från en stat som tillträtt en annan konvention kan tillämpa beloppen i den konventionen även när dessa är lägre än belop- pen i artikel 9:1 (a), så länge beloppen i den andra konventionen är minst lika höga som de belopp som uttryckligen anges i artikel 9:2 (a) andra stycket. Dessa sistnämnda belopp utgör sålunda golvet för de begräns- ningsbelopp som huvudmän från stater som omfattas av Stockholmsreg- lerna kan åberopa. är beloppen i artikel 9:2 (a) och artikel 9:1 (a) identiska, och även identiska med beloppen i LLMC 1996, varför frågan inte har någon För det fall beloppen i bilagans artikel 9:1 (a) revi- deras uppåt och blir högre än motsvarande belopp i LLMC 1996, kan däremot huvudmän från stater som tillämpar LLMC i stället använda LLMC:s lägre nivåer så länge dessa inte understiger golvet i artikel 9:2 (a) andra stycket. Till detta bör noteras att golvbeloppen i artikel 9:2 (a) andra stycket är fasta och inte omfattas av översynsproceduren i artikel 9:4. Sålunda kommer dessa belopp inte att höjas förutom om en specifik ändring av denna artikel sker. Artikel 9:2 (a) ger också parter möjlighet att i stället för beloppen i artikel 9:1 (a) åberopa reservationer som de har gjort till andra konven- tioner, av vilka reservationer följer att högre ansvarsbegränsningsbelopp skall tillämpas på den partens huvudman. Effekten blir att de belopp som tillämpas för huvudmän från dessa länder är de högre belopp som parten intagit i sin reservation till annan tillämplig konvention som t.ex. LLMC 1996. Syftet med denna bestämmelse i artikel 9:2 (a) är att en part inte skall tvingas att använda ansvarsbegränsningsbeloppen i artikel 9:1 (a) när staten själv har valt att tillämpa högre belopp på sina huvudmän genom att göra en reservation till LLMC 1996. Enligt artikel 9:2 (b) gäller att de undantag från ansvarsbegränsnings- beloppen i artikel 9:1 (a) som följer av artikel 9:2 (a) inte skall påverka tillämpligheten av beloppen i artikel 9:1 (a) på en part som statlig huvud- man, och inte heller de rättigheter och skyldigheter som tillkommer parter som inte anslutit sig till sådana överenskommelser som avses i artikel 9:2 (a). Inte heller tillämpligheten av artikel 7:1 eller 7:2 skall påverkas av vad som föreskrivs i artikel 9:2 (a). Artikel 9:2 (b) torde innebära att statliga huvudmän inte kan åberopa det undantag från be- loppen i artikel 9:1 (a) som intagits i artikel 9:2 (a). Sådana huvudmän kan alltså inte hänvisa till eventuella lägre belopp i t.ex. andra konventio- ner om ansvarsbegränsning för skador orsakade av fartyg, utan beloppen i artikel 9:1 (a) skall alltid tillämpas på dem. De två övriga skrivningarna i artikel 9:2 (b) förefaller något överflödiga. Artikel 9:2 (a) synes inte över huvud taget påverka de parter som inte har anslutit sig till sådana andra överenskommelser som paragrafen hänför sig till, och inte heller medger artikel 9:2 (a) några undantag från processbestämmelserna i arti- kel 7. Att så är fallet tydliggörs ytterligare genom de avslutande formu- leringarna i artikel 9:2 (b). Avslutningsvis kan här nämnas att detta stycke fördes in i konventio- nen i ett sent skede av förhandlingarna. Lydelsen får anses spegla den minsta gemensamma nämnare som parterna kunde enas om. Artikel 9:3 innehåller regler om när ansvarsbegränsningsbeloppen inte skall tillämpas. En huvudmans ansvar skall inte begränsas i de fall då det kan visas att den miljöfarliga olyckan uppstod på grund av uppsåtligt handlande med avsikt att förorsaka olyckan eller grovt oaktsamt beteende i vetskap att olyckan torde komma att inträffa som ett resultat av hand- landet (recklessly and with knowledge that such emergency would probably result). Kriterierna för vilket handlande som skall anses innebära att en huvudman inte skyddas av ansvarsbegränsningsbeloppen i artikel 9 följer texten i andra sjörättsliga konventioner. Artikel 9:4 innehåller regler för hur översynen av ansvarsbegräns- ningsbeloppen i artikel 9:1 skall ske. En sådan översyn (review) skall ske Den s.k. snabbproceduren i artikel 13:2 skall tillämpas på Prop. 2005/06:179 dessa översyner. Det kan noteras att det följer av artikel 9:4 och artikel 13:2 att snabb- proceduren alltid skall tillämpas på översynen av ansvarsbegränsnings- beloppen i artikel 9:1. I artikel 9:5 upptas tre definitioner, nämligen på fartyg, särskilda dragningsrätter respektive fartygstonnage som hänför sig till befint- liga definitioner på området. Artikel 9:5 (a) innehåller en definition av fartyg som överensstämmer med definitionen i artikel 1 (g) i bilaga IV till Antarktisfördragets miljöprotokoll. Artikel 9:5 (b) stadgar att SDR innebär särskilda dragningsrätter som dessa definieras av (). Artikel 9:5 (c) definierar fartygstonnage med hän- visning till definitionen i till the International Convention on Tonnage Measurement of Ships. Stockholmsreglernas artikel 10 reglerar fördragspartens ansvar för sina egna statliga huvudmän och för andra operatörer. Huvudregeln är att staten endast ansvarar för sina egna statliga huvudmän. I övrigt ansvarar fördragsparten inte för sina huvudmän under förutsättning att fördrags- parten har vidtagit de åtgärder som behövs för att verkställa efterlevna- den av Stockholmsreglerna. 5.11Försäkring och annan finansiell säkerhet Genom bestämmelsen i Stockholmsreglernas artikel 11:1 förpliktas part- erna att se till att deras respektive huvudmän har tillräckligt försäkrings- skydd eller motsvarande finansiella garantier för att täcka sådant ansvar som de kan komma att åläggas enligt artikel 6:1 med beaktande av tillämplig ansvarsbegränsning. Bestämmelsen har formulerats tvingande och innebär att försäkringsplikt eller motsvarande säkerhet behöver krä- vas av huvudmännen upp till det maximala belopp för vilket en huvud- man kan bli ersättningsskyldig enligt artikel 9:1. I detta sammanhang kan erinras om att de försäkringar som erbjuds på försäkringsmarknaden regelmässigt torde innehålla undantag för ett antal situationer av force majeure-karaktär, och att huvudmännens försäkringar därför i många fall inte täcker förluster orsakade av väpnade anfall, terroristdåd eller natur- katastrofer. Reglerna om undantag från ansvar i bilagans artikel 8 torde dock omfatta situationer då force majeure inträder enligt sedvanliga för- säkringsvillkor. Enligt artikel 11:2 kan parterna ålägga sina respektive huvudmän försäkringsplikt eller motsvarande avseende det ansvar som de kan komma att ådraga sig i enlighet med artikel 6:2. Denna bestämmelse är dispositiv och det finns därför inget krav på parterna att i sina nationella regelverk föreskriva försäkringsplikt för huvudmännen. Eftersom det i ett flertal fördragsstater finns någon form av förbud mot att försäkra sig mot straffrättsligt ansvar har något uttryckligt krav på att en huvudman skall teckna försäkring för ansvar enligt 6:2 inte tagits in i Stockholms- Vare sig försäkringsplikten enligt artikel 11:1 eller möjligheten Prop. 2005/06:179 att föreskriva sådan enligt artikel 11:2 har heller gjorts avhängig de möjligheter som finns att teckna försäkring, utan åtminstone kravet på försäkring i artikel 11:1 är tvingande. Effekten blir att en huvudman som inte har råd att teckna en sådan försäkring eller ställa motsvarande säker- het på annat sätt, och sålunda inte uppfyller Stockholmsreglernas krav i denna del, inte har möjlighet att bedriva verksamhet i Antarktisfördragets område. Artikel 11:3 avser endast statliga huvudmän. En part kan självförsäkra dessa, inbegripet sådana statliga huvudmän som bedriver vetenskaplig verksamhet. 6 En ny lag om Regeringens förslag: Den nuvarande lagen (1993:1614) om ersätts med en ny lag om . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot att den nuvarande lagen ersätts med en ny. Skälen för regeringens förslag: Mot bakgrund av att nya bestämmel- ser om ersättningsskyldighet med anledning av Stockholmsreglerna och, enligt vad som närmare framgår av denna lagrådsremiss, regler om skydd för meteoriter behöver införas, är det lämpligt att i samband med dessa reformer språkligt och redaktionellt modernisera lagtexten i sin helhet så att den blir tydligare. I avsnitten nedan redogörs för de delar i förslaget som innebär ändringar i sak jämfört med den nuvarande lagen. Övriga ändringar är främst av redaktionell natur och beskrivs endast i författ- ningskommentaren. Regeringens förslag: I Antarktislagstiftningen tas det in nya defini- tioner av vad som avses med Antarktisfördraget, miljöskyddsproto- kollet, part, huvudman, miljön i , miljöfarlig olycka, utländskt tillstånd, fartyg, observatör och särskilda dragnings- rätter. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorians förslag innehöll ingen definition av fartyg. Remissinstanserna: har anfört att fartyg bör defi- nieras i lagtexten. Vidare har verket, i likhet med , anfört att Stockholmsreglernas term operator förefaller vara snävare än den svenska termen verksamhetsutövare vilket kan leda till oklarheter i tillämpningen. har också anfört att promemorians förslag till definitionen av miljöfarlig olycka bör förtydligas. Skälen för regeringens förslag: I den nya lagtexten bör det införas definitioner av Antarktisfördraget (fördrag om ), miljöskyddsprotokollet (miljöskyddsprotokoll till Antarktisför- draget) och part (stat som är part i Antarktisfördraget). Definitionerna underlättar utformningen och förståelsen av lagtexten i övrigt. Termen verksamhetsutövare definieras inte i den nuvarande lagen och inte heller i promemorians förslag. Den engelska termen operator definieras i Stockholmsreglernas artikel 2 som en statlig eller icke-statlig fysisk eller juridisk person som organiserar verksamhet som skall utföras i fördragsområde. Från definitionen undantas dock alla som kan sägas stå i någon sorts anställningsförhållande till denne operator eller på annat sätt är underställd denne, t.ex. som underleverantör. En operator motsvarar alltså närmast den fysiska eller juridiska person som i den nuvarande lagen kallas huvudman. Mot bakgrund av bl.a. tingsrätts och remissvar anser regeringen att termen huvudman ger en bättre bild av vem som avses med den engelska termen operator än vad termen verksamhetsutövare gör. I den nya lagen bör det finnas en definition av huvudman enligt vilken den fysiska eller juridiska person för vilken en vistelse eller verksamhet i organiseras, bedrivs eller avses att bedrivas. Huvudmannen behöver alltså inte vara identisk med den som i normal mening kan kom- ma att betraktas som verksamhetsutövare. En person kan nämligen kom- ma att vidta en åtgärd eller agera på ett sätt som gör att den personen kan betraktas som någon som utövar en verksamhet utan att personen för den skull är en operator i Stockholmsreglernas mening. Den krets av fysiska och juridiska personer som kan komma att omfattas av lagens tillstånds- krav är alltså större än den som kan bli ersättningsskyldig till följd av Stockholmsreglernas ersättningsbestämmelser. En fysisk eller juridisk person kan alltså genom att orsaka en miljöfarlig olycka ådra huvudman- nen för verksamheten ersättningsskyldighet. Så skulle t.ex. vara fallet om ett fartyg som har anlitats av en huvudman för en viss verksamhet orsa- kar en miljöfarlig olycka. Den befälhavare eller redare som ansvarar för fartyget kan bli ansvarig för att ha orsakat olyckan, men ersättningsskyldig i Stockholmsreglernas och i lagens mening kan endast huvudmannen för verksamheten bli. I den nya lagen bör det också finnas en definition av vad som menas med miljön i . Den definitionen har att göra med lagens skyddsintresse och behövs för att underlätta utformningen och förståel- sen av lagtexten i övrigt. Innebörden av definitionen utvecklas i nästa avsnitt om Lagens skyddsintresse och tillämpningsområde. Stockholmsreglernas definition av fartyg är omfattande och för tyd- lighetens skull bör en motsvarande definition finnas i den svenska lag- texten, dvs. en motsvarighet till Stockholmsreglernas artikel 1 (g) där det med fartyg menas fartyg, oavsett vilken typ, som används i den miljön och innefattar bärplansbåtar, svävare, undervattensfartyg, flytande farkoster och fasta eller flytande plattformar. Vidare bör den nya lagen innehålla en definition av utländskt till- stånd med innebörden ett tillstånd eller medgivande som enligt motsvar- ande lagstiftning hos annan stat som är part i Antarktisfördraget krävs för en vistelse eller verksamhet i . Vissa bestämmelser i lagen inne- bär nämligen krav på att den som vistas eller vidtar åtgärder i inom ramen för en annan huvudmans verksamhet skall förvissa sig om att den huvudmannen har de tillstånd eller medgivanden som behövs. En definition av observatör behövs också. Parterna i Antarktisför- Prop. 2005/06:179 draget är skyldiga att låta en annan parts särskilt utsedda observatörer, eller observatörer som särskilt har utsetts enligt Stockholmsreglerna, att få tillträde för inspektion på platser och utrymmen där verksamhet be- drivs i . En definition av observatör behövs för att underlätta utformningen och förståelsen av lagtexten i övrigt. En definition av särskilda dragningsrätter behövs också för att inte tynga texten i de paragrafer där särskilda dragningsrätter behöver komma till uttryck. 6.2Lagens skyddsintresse och tillämpningsområde Regeringens förslag: Den miljö som skall skyddas är miljön i An- tarktis, dvs. miljön söder om sydlig bredd och de ekosystem som beror av eller sammanhänger med denna miljö. Det anges tydligt att den svenska Antarktislagstiftningen inte skall tillämpas på en utländsk observatör eller den som från en annan parts expedition eller station i utbytesvis deltar i en verksamhet som omfattas av ett tillstånd enligt den svenska lagen eller en dispens från kravet på tillstånd. Vidare görs det tydligt att tillstånd inte krävs för att enbart flyga över samt att tillståndskravet inte skall inskränka rätten till överflygning och fri sjöfart enligt folkrätten om det fria havet. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: () har anfört att friheter enligt havsrättskonvention av (UNCLOS), förutom rätten till fiske, bör undantas inte bara från kravet på tillstånd utan också från lagens tillämpning över- huvudtaget. innebär artikel 6 i Antarktisfördraget att parterna i fördraget har en skyldighet att inte göra några inskränkningar i andra staters utövande av rättigheterna enligt havsrätten på det fria havet. Universitet har också förordat uttrycket ekosystem framför uttrycket miljön i . har anfört att lagen bör åter- spegla att det enligt EG-rätten råder exklusiv gemenskapskompetens på fiskeområdet, att gemenskapen är part i konventionen om bevarande av levande tillgångar i , daterad i (CCAMLR) och att den konventionen genomförs med rådets förordning (EG) nr 601/2004 av om fastställande av vissa kon- trollåtgärder för fiskeriverksamhet i det område som omfattas av konven- tionen om bevarande av levande tillgångar i . I remissva- ret framför dock att bestämmelser i fiskelagen (1993:787) och bestämmelser meddelade med stöd i denna lag fortfarande skall tilläm- pas vid fiske utanför ekonomiska zon i internationellt vatten och i andra vatten där fisket bedrivs med stöd av internationella överenskom- melser. har anfört att rätten till överflygning inte bör vara helt befriad från tillståndskravet utan det bör övervägas om inte överflygning på låg höjd, t.ex. under 2 000 fot, bör vara tillståndspliktig med tanke på de störningar som sådan överflygning kan ge upphov till. Skälen för regeringens förslag I den nuvarande Antarktislagens 1 § anges att lagen innehåller bestäm- melser till skydd för miljön i och för de ekosystem som beror av eller sammanhänger med ekosystem. Enligt miljöskyddsprotokollet till Antarktisfördraget gäller protokollets bestämmelser miljön i och därav beroende och därmed sam- manhängande ekosystem. Detta innebär en viss skillnad i jämförelse med vad som anges i den nuvarande lagen om . Formuleringen i miljöskyddsprotokollet innefattar ekosystem som är beroende av eller sammanhänger med miljö, medan definitionen i lagen endast inbegriper ekosystem som är beroende av eller sammanhänger med ekosystem. Miljön är ett vidare begrepp än ekosystem. För att nå en bättre överensstämmelse med miljöskyddsprotokollet bör därför i stället för ekosystem hänvisas till miljön i . Miljön i inbegriper naturligtvis ekosystem varför an- passningen till ordalydelsen i miljöskyddsprotokollet i vart fall inte inne- bär någon inskränkning av det geografiska tillämpningsområdet. Änd- ringen berör ett flertal paragrafer i den nuvarande lagen liksom de nya bestämmelser som tillkommer med anledning av genomförandet av Stockholmsreglerna. Eftersom frasen miljön i och de ekosy- stem som beror av och hänger samman med miljön i återkom- mer på ett flertal ställen i lagen är det lämpligt, som sagts i det före- gående avsnittet, att inledningsvis i lagen definiera miljön i . Observatörer och utbytesvis deltagande i en tillåten expedition I frågan om lagens tillämpningsområde bör det inledningsvis klargöras att även om huvudregeln är att lagen gäller utländska medborgare som deltar i en expedition eller annan verksamhet som har tillstånd enligt lagen, så gäller den inte i samtliga fall då en utländsk medborgare deltar i sådan expedition eller verksamhet i . Då en observatör från en annan fördragsslutande stat eller en veten- skapsman från en sådan stats expedition eller station i utbyte- svis deltar i svensk expedition gäller inte lagen för en sådan person. Denna begränsning, som följer av artiklarna 3 och 8 i Antarktisfördraget, framgår även av den nuvarande lagen (21 §) men förhållandet bör klar- göras i anslutning till huvudregeln, dvs. i den inledande regleringen av lagens tillämpningsområde.