prop · GT03161 · 2006-03-21 00:00:00 — Uppgifter om betyg och studieresultat är sådana uppgifter som typiskt sett inte omfattas av sekretess. Sekretessen gäller inte för uppgifter som tas in i ett beslut i ett ärende. För att en enhetlig reglering skall gälla hos upphävs bestämmelsen i nuvarande 9 § sjätte stycket om sekretess för uppgifter som kommer från fristående skolor. Den nya bestämmelsen får också till följd att sekretessen enligt 7 kap. 9 och 38 §§ inte längre kommer att överföras till enligt 13 kap. 1 § (jfr 13 kap. 6 § sekre- tesslagen). Då den tystnadsplikt som följer av den nya sekretess- bestämmelsen inte har givits företräde framför meddelarfriheten innebär lagändringen vidare att meddelarfriheten, på motsvarande sätt som redan gäller hos , i fortsättningen inte kom- mer att vara inskränkt i Statens skolverks tillsynsverksamhet. Förslaget har behandlats i avsnitt 4.4. I bestämmelsens första stycke anges att om en domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet från domstol eller annan myndighet er- håller en uppgift som är sekretessbelagd där gäller sekretessen också hos domstolen (s.k. sekundär sekretess). Detta innebär att t.ex. hälso- och sjukvårdssekretess kan överföras till en domstol. Vad som sägs i första stycket gäller dock enligt paragrafens andra stycke inte om en sekre- tessbestämmelse till skydd för samma intresse ändå är tillämplig på upp- giften hos den mottagande domstolen (s.k. primär sekretess). Hos dom- stolar viker således en regel om sekundär sekretess om en primär sekre- tessbestämmelse som skyddar samma intresse är tillämplig hos dom- stolen. Detta gäller oavsett om den sistnämnda bestämmelsen är strängare, mildare eller helt likvärdig med den som skulle bli tillämplig enligt första stycket (prop. 1979/80:2 Del A s. 301, 479 och 501). De nya bestämmelserna i 7 kap. 1 och 1 a §§ har visserligen utformats som primära sekretessbestämmelser för att de skall kunna tillämpas som ett minimiskydd för den personliga integriteten inom hela den offentliga sektorn. Tanken är dock inte att de skall försvaga det skydd som redan finns för sådana uppgifter. En ny bestämmelse införs därför i 12 kap. 1 § andra stycket av innebörd att, om en sådan sekundär sekretessbestäm- melse som avses i första stycket ger ett starkare skydd för en uppgift som även omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 eller 1 a §, är det den förstnämnda sekretessen som skall tillämpas hos domstolen. Förslaget har behandlats i avsnitt 4.2. Av bestämmelsens första stycke framgår att bestämmelserna om över- föring av sekretess i 15 §§ (s.k. sekundär sekretess) inte skall tillämpas om en sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse ändå är tillämplig på uppgiften hos den mottagande myndigheten (s.k. primär sekretess) eller om uppgiften upptas i beslut hos denna myndighet. Detta gäller oavsett om den primära bestämmelsen är strängare, mildare eller helt likvärdig med den sekundära sekretessbestämmelsen. De nya bestämmelserna i 7 kap. 1 och 1 a §§ har visserligen utformats som primära sekretessbestämmelser för att de skall kunna tillämpas som ett minimiskydd för den personliga integriteten inom hela den offentliga sektorn. Tanken är dock inte att de skall försvaga det skydd som redan finns för sådana uppgifter. I 13 kap. 6 § första stycket införs därför en bestämmelse av innebörd att, om en sekundär sekretessbestämmelse ger ett starkare skydd för en uppgift i sådan verksamhet som avses i 15 §§ än vad 7 kap. 1 och 1 a § gör, är det den sekundära sekretessbestäm- melsen som skall tillämpas. Bestämmelsen i 13 kap. 6 § första stycket om att 15 §§ inte skall tillämpas om uppgiften tas in i ett beslut hos den mottagande myndigheten flyttas till ett nytt andra stycke. Om en uppgift omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 a § skall uppgiften omfattas av sekretess även om den tas in i ett beslut av den mottagande myndigheten. Detta följer av att 7 kap. 1 a § är en primär sekretessbe- stämmelse och att något undantag inte har gjorts från den bestämmelsen för uppgifter i beslut. Förslaget har behandlats i avsnitt 4.2. Förutsättningarna för utlämnande av sekretessbelagda uppgifter till de brottsutredande myndigheterna anges i fjärde stycket. Där framgår att sådant uppgiftslämnande bara får ske om uppgifterna angår misstanke om brott och fängelse är föreskrivet för brottet samt detta kan antas leda till annan påföljd än böter. Det finns dock särregler i femte stycket för uppgifter som omfattas av sekretess enligt vissa där särskilt angivna be- stämmelser. Dessa regler ändras och kompletteras till viss del. Den nuvarande s.k. tvåårsregeln i femte styckets första mening, dvs. huvudregeln att uppgifter som omfattas av bl.a. hälso- och sjukvårds- sekretess och socialtjänstsekretess endast får lämnas till de brottsutre- dande myndigheterna om de angår misstanke om brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse , ändras så att sådana uppgifter som huvudregel får lämnas till de brottutredande myndigheterna utan hinder av sekretess, om de angår misstanke om brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse (nya femte stycket 1) eller misstanke om försök till brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse (nya femte stycket 2), om inte annat följer av sjätte åttonde styckena. Förslaget har behandlats i avsnitt 5. Den nya s.k. ettårsregeln i femte stycket 1 är endast avsedd för uppgifter som avser misstankar om fullbordade brott. Exempel på brott med en lägsta straffsats på fängelse är grov misshandel, olaga frihetsberövande, rån och allmänfarlig ödeläggelse. Exempel på brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse och för vilka även försöksbrott är kriminaliserade är mord, dråp, människorov, människohandel, våldtäkt, grov våldtäkt, våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, grovt koppleri, grovt rån, mordbrand, grov mordbrand, allmänfarlig ödeläggelse, spridande av gift eller smitta (grovt brott) och grovt narkotikabrott. Om sjukhuspersonalen känner tvekan om hur en misstänkt gärning bör rubriceras, t.ex. om den kan utgöra grov misshandel, kan personalen rådgöra med polis eller åklagare genom att redogöra för omständig- heterna i avidentifierad form innan personalen tar ställning till om förut- sättningar för ett sekretessgenombrott föreligger eller inte. När det gäller frågan hur den nya sekretessbrytande bestämmelsen av- seende misstankar om försöksbrott i nya femte stycket 2 bör tillämpas kan det konstateras att hälso- och sjukvårdspersonalen i vissa fall själva kan konstatera att en annan person måste bära ansvaret för en patients skador, t.ex. i vissa fall när en patient har blivit beskjuten och det framgår av skadorna att skottet inte kan ha avlossats av patienten själv. Ett uppenbart fall är om patienten har blivit skjuten i ryggen. Om patienten är medvetslös eller om denne är vid medvetande och det inte av hans eller hennes egna uppgifter framgår att det rört sig om ett rent vådaskott bör personalen kunna anse att misstanke om försök till mord eller dråp föreligger och göra en polisanmälan. I andra fall kan ett sekretessgenom- brott förutsätta en förfrågan och kompletterande information från polisen. Som exempel på en sådan situation kan nämnas det fallet att en person blivit påkörd av en bil och är medvetslös med livshotande skador. Om polisen i ett sådant fall inkommer med en förfrågan om uppgifter och polisen i samband därmed lämnar uppgifter om att det finns vittnes- uppgifter om att påkörningen föregåtts av att den skadade personen blivit jagad av den påkörande bilen bör förutsättningar för sekretessgenombrott anses föreligga. Den sekretessbrytande bestämmelsen i nuvarande 14 kap. 2 § femte stycket tredje meningen, dvs. bestämmelsen som avser lämnande av uppgifter som gäller misstanke om brott för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse och som avser överföring eller försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168), täcks, till den del den avser fullbordade brott, av den nya ettårsregeln i femte stycket 1. Till den del femte styckets nuvarande tredje mening avser försöksbrott tas den in i det nya femte styckets tredje punkt. Den särregel, som f.n. finns i femte styckets andra mening och som avser lämnande av uppgifter som angår misstanke om brott enligt 3, 4 eller 6 kap. mot någon som inte fyllt , flyttas till ett nytt sjätte stycke. Bestämmelsen kompletteras så att uppgift även får lämnas till de brottsutredande myndigheterna utan hinder av sekretess enligt 7 kap. 1 c, 4 eller 34 §, om uppgiften angår misstanke om brott som avses i lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor mot någon som inte fyllt . Härmed avses alla brott som omnämns i 12 §§ nämnda lag, dvs. även försök, förberedelse och stämpling till köns- stympningsbrott samt underlåtenhet att avslöja sådant brott. Förslaget har behandlats i avsnitt 5. I ett nytt sjunde stycke föreslås nya sekretessbrytande regler för uppgifter som omfattas av socialtjänstsekretess och som angår misstanke om överlåtelse av narkotika i strid med narkotikastrafflagen (1968:64), överlåtelse av dopningsmedel i strid med lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel samt icke ringa fall av olovlig försäljning eller anskaffning av alkoholdrycker enligt alkohollagen (1994:1738), om brottet har riktats mot någon som inte fyllt . Förslaget har behandlats i avsnitt 6.4. De sekretessbrytande bestämmelserna i fjärdesjunde styckena innebär ingen skyldighet för myndigheterna eller personalen att på eget initiativ anmäla misstankar om brott till de brottsutredande myndigheterna. Om polis eller åklagare inkommer med en begäran om utlämnande av upp- gifter, som enligt de sekretessbrytande bestämmelserna får lämnas ut, är dock den myndighet som förfogar över uppgifterna också skyldig att lämna ut uppgifterna (15 kap. 5 § sekretesslagen). Det är dock den sistnämnda myndigheten som skall avgöra om förutsättningar föreligger för att tillämpa den sekretessbrytande regeln. Polis- eller åklagarmyn- digheten måste således lämna tillräckligt mycket information för att en sådan prövning skall kunna göras. Prövningen av om uppgifter bör eller skall lämnas ut till en annan myndighet ankommer på den enskilde befattningshavaren. När det gäller misstankar om brott har det dock uttalats i förarbetena till 14 kap. 2 § att det kan vara lämpligt att rådgöra med en överordnad samt att i tveksamma fall lämna över frågan till myndighetens avgörande. Det har också påpekats att det inte finns något hinder mot att en myndighet i sin arbetsordning närmare reglerar i vilken utsträckning enskilda tjänstemän skall kunna lämna uppgifter till andra myndigheter och i vad mån uppgiftslämnandet skall ankomma på myndighetens ledning (prop. 1983/84:142 s. 41). I situationer då det finns skäl att anta att en patient har blivit misshandlad av sin partner och en anmälan om t.ex. grov misshandel eller försök till mord övervägs är det, som tidigare nämnts, viktigt att övervägandena avseende frågan om en polisanmälan bör göras även innefattar överväganden om patientens, och i förekommande fall, patientens barns, säkerhet. I sådana fall kan det t.ex. vara lämpligt att kontakta för att kontrollera om har möjlighet att bereda plats på ett s.k. skyddat boende eller om kan förmedla en sådan plats hos en ideell organisation innan ställning tas till om en anmälan bör göras. Ytterligare en ny sekretessbrytande regel föreslås i ett nytt åttonde stycke. Enligt den nya bestämmelsen skall socialtjänstsekretess inte hind- ra att uppgift som behövs för ett polisiärt ingripande lämnas till polismyndighet när någon som kan antas vara under påträffas av personal inom under förhållanden som uppenbarligen inne- bär överhängande och allvarlig risk för den unges hälsa eller utveckling. Detsamma gäller om den unge påträffas när han eller hon begår brott. 2005/06:161 Förslaget har behandlats i avsnitt 6.3. Det nuvarande sjätte stycket bildar ett nytt nionde stycke. I stycket hänvisas till 7 kap. 1 §. Eftersom den nuvarande 7 kap. 1 § byter beteck- ning till 1 c § ändras nämnda hänvisning på motsvarande sätt. I bestämmelsen omnämns 7 kap. 1 § sekretesslagen. En följdändring görs med anledning av att sistnämnda bestämmelse enligt regeringens förslag skall betecknas 7 kap. 1 c §. Enligt första stycket 3 är det möjligt att uppställa ett förbehåll som med vissa begränsningar inskränker en konkursförvaltarens rätt att lämna en uppgift vidare eller utnyttja uppgiften när en uppgift lämnas till konkurs- förvaltaren med stöd av 9 kap. 1 § femte stycket andra meningen, 2 § fjärde stycket, 17 § sjunde stycket och 19 § fjärde stycket sekretesslagen. En sekretessbrytande bestämmelse som motsvarar de nämnda sekretess- brytande bestämmelserna i 9 kap. införs även i 7 kap. 1 a § fjärde stycket. Bestämmelsen om förbehåll i 14 kap. 10 § första stycket 3 kompletteras därför så att ett förbehåll kan uppställas även när en uppgift lämnas till konkursförvaltaren med stöd av 7 kap. 1 a § fjärde stycket. I 16 kap. 1 § sekretesslagen anges de tystnadsplikter som har företräde framför den s.k. meddelarfriheten enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Ett antal tillägg föreslås i bestämmelsen. De tystnadsplikter som följer av de föreslagna sekretessbestämmelserna i 7 kap. 1, 1 a och 1 b §§ föreslås i avsnitt 4.2, 4.3.2 och 4.3.4 få företräde framför meddelarfriheten och har därför införts i 16 kap. 1 §. Vidare före- slås i avsnitt 4.3.2 att den tystnadsplikt som följer av sekretessbe- stämmelserna i 7 kap. 15 § första och tredje styckena skall få företräde framför meddelarfriheten. Även de bestämmelserna har därför förts in i 16 kap. 1 §. 9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:839) om ändring i lagen (2005:699) om ändring i sekretess- lagen (1980:100) Förslaget har behandlats i avsnitt 8. 9.3Förslaget till lag om ändring i Förslaget utgör en konsekvensändring till följd av de ändringar som föreslås i 14 kap. 2 § sekretesslagen (1980:100) och har behandlats i Med begreppet brott i 36 kap. 5 § fjärde stycket 1 avses Prop. 2005/06:161 enligt systematik även försök, förberedelse och stämpling till brott samt underlåtenhet att avslöja brott (jfr 1 kap. 1 § ). Förslaget innebär att det undantag, som har stadgats i 36 kap. 5 § fjärde stycket 1 från det frågeförbud som enligt paragrafens andra stycke gäller i fråga om bl.a. läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psykoterapeuter samt familjerådgivare enligt socialtjänstlagen (2001:453) och deras biträden, utvidgas för att korre- spondera mot de sekretessbrytande regler som föreslås i avsnitt 5.3. Förslaget innebär att det blir möjligt för nämnda personalkategorier att lämna uppgifter i samma utsträckning under en rättegång som de enligt de föreslagna ändringarna i 14 kap. 2 § sekretesslagen kommer att kunna göra i förhållande till de brottsutredande myndigheterna. 9.4Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Första stycket innehåller hänvisningar till de sekretessbrytande bestäm- melserna i 1 kap. 5 § och 14 kap. 2 § sekretesslagen (1980:100). Hänvis- ningarna till femte stycket i den sistnämnda paragrafen ändras till följd av de ändringar som föreslås i 14 kap. 2 § i avsnitt 5 och 6. I andra stycket finns en sekretessbrytande uppgiftsskyldighet i för- hållande till bl.a domstol, åklagarmyndighet och polismyndighet (jfr 14 kap. 1 § sekretesslagen) avseende uppgift om huruvida någon vistas i ett hem för vård eller boende. Denna bestämmelse föreslås även omfatta uppgift om huruvida någon vistas i ett familjehem. Förslaget har behandlats i avsnitt 6.5. 9.5Förslag till lag om ändring i lagen (2005:225) om rättsintyg i anledning av brott Bestämmelsen i andra stycket 1 innebär att ett rättsintyg som avser en målsägande får utfärdas utan samtycke när brottsmisstanken är av sådant slag att hälso- och sjukvårdspersonalen enligt 14 kap. 2 § sekretesslagen får lämna uppgifter till de brottsutredande myndigheterna utan hinder av hälso- och sjukvårdssekretessen. Eftersom de sistnämnda möjligheterna föreslås bli utvidgade bör en följdändring göras i 5 § andra stycket 1 lagen (2005:225) om rättsintyg. Av redaktionella skäl delas andra stycket 1 upp i tre punkter. Den nuvarande andra punkten i 5 § andra stycket ändras som en följd av ändringarna i första punkten till en fjärde punkt. I den nya fjärde punkten omnämns 7 kap. 1 § sekretesslagen. Eftersom sistnämnda be- stämmelse enligt regeringens förslag skall betecknas 7 kap. 1 c § ändras hänvisningen till den bestämmelsen på motsvarande sätt. I tredje stycket 2 hänvisas till andra stycket 1. Till följd av de ändringar som görs i sistnämnda punkt ändras denna hänvisning till andra stycket 13. I första stycket omnämns 7 kap. 1 § sekretesslagen. En följdändring görs med anledning av att sistnämnda bestämmelse enligt regeringens förslag skall betecknas 7 kap. 1 c §. Sammanfattning av betänkandet Ny sekretesslag (SOU 2003:99) i för denna proposition relevanta delar Sekretess för känsliga uppgifter om enskilda (kapitel 6) Sekretess skall gälla inom hela den offentliga förvaltningen för vissa uttryckligt angivna och särskilt känsliga uppgifter Vi föreslår att sekretess skall gälla inom hela den offentliga förvaltningen för uppgift om enskild som rör hälsa eller sexualliv när det är uppenbart att den enskilda eller någon närstående lider betydande men om uppgiften röjs. Om en annan sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse är tillämplig hos en myndighet skall den nu föreslagna bestämmelsen inte vara tillämplig. Uppgifter om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållan- den har ett utbrett skydd i sekretesslagstiftningen. Ändå förekommer det att sådana uppgifter hamnar i verksamheter där de inte omfattas av någon sekretess, vilket kan leda till betydande men för den som uppgifterna rör. Det är givetvis önskvärt att förhindra tragiska konsekvenser för enskilda till följd av att känsliga uppgifter röjs. måste offentlighets- intresset beaktas. Det går inte att bortse från att en utvidgning av sekre- tessen innebär en begränsning av offentligheten. En avvägning måste därför göras mellan dessa motstående intressen. Vid en sådan avvägning menar vi att det finns vissa särskilt integritetskänsliga uppgifter som är så känsliga att de med hänsyn till den enskilda bör kunna skyddas av sekre- tess i vilken verksamhet de än förekommer. För att det sekretesskydd som avses skall bli så begränsat som möjligt bör endast uppgifter som rör hälsa eller sexualliv omfattas av bestämmelsen. En beskrivning av föremålet för sekretessen utgör dock inte en tillräcklig begränsning av sekretessområdet. En ytterligare åt- stramning bör åstadkommas med hjälp av styrkan i skaderekvisitet. Exempel på uppgifter som kan omfattas av förslaget är uppgifter om könsbyten eller transsexualitet, skildringar av barn i pornografisk bild samt uppgifter om allvarliga psykiska sjukdomar. Förslaget tar sikte på verksamheter där det saknas sekretesskydd för känsliga uppgifter. Vi eftersträvar inte ett heltäckande sekretesskydd. Det är snarare fråga om en nödlösning för de fall där mycket ömtåliga uppgifter om enskilda annars står utan skydd. Presumtionen för offent- lighet skall därför vara stark. Skyddade personuppgifter (kapitel 7) Ett förstärkt sekretesskydd för känsliga personuppgifter Vi föreslår att sekretess skall gälla, inom hela sekretesslagens tillämp- ningsområde, för uppgift om enskilds adress eller hemtelefonnummer eller annan liknande uppgift, om det av särskild anledning kan antas att den enskilda eller någon närstående kan komma att utsättas för hot, våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. (SOU 2002:71) har lämnat förslag som innebär att skyddet för känsliga personuppgifter stärks inom folkbok- Förslaget innebär bl.a. att sekretessen i ett ärende om skyddad folkbokföring överförs till en myndighet dit uppgift lämnas. innebär dock inget skydd för uppgifterna om de överförs vidare till en Det ger inte heller något skydd för det fall att den enskilda själv uppger sina skyddade personuppgifter till en myndighet. Intresset av att kunna erbjuda hotade personer skydd väger tungt. arbete som skattemyndigheterna lägger ned for att bereda en förföljd eller hotad person skydd kan på grund av brister i sekretesslagstiftningen gå Konsekvenserna av att en skyddad personuppgift lämnas ut kan bli förödande för den som är hotad eller förföljd. Vårt förslag avser att Ett förstärkt sekretesskydd för uppgifter om kopplingen mellan verklig Vi föreslår att sekretess skall gälla för en uppgift om kopplingen mellan en enskilds verkliga och fingerade identitet som hänför sig till ärende om fingerade personuppgifter, oavsett hos vilken myndighet uppgiften be- finner sig, om det inte står klart att den enskilda inte lider men om Ytterst få myndigheter behöver få del av uppgifter som gör det möjligt att koppla, samman den verkliga och den fingerade identiteten. vis räcker det med att medverkar till att föra över vissa uppgifter från verklig till fingerad identitet. Det förekommer dock situa- tioner där det kan vara nödvändigt att en myndighet får full kännedom om vilken person som döljer sig bakom en fingerad identitet för att den enskilda skall kunna ta tillvara sin rätt. Det kan inte heller uteslutas att den enskilda själv i något fall lämnar uppgifter om sina båda identiteter till en myndighet, utan att uppgiften omfattas av någon sekretess- bestämmelse hos myndigheten. För att verkligen förhindra att uppgifter om kopplingen mellan en enskilds verkliga och fingerade identitet hamnar i verksamheter där de står utan sekretesskydd, krävs det en heltäckande reglering som gäller i all offentlig verksamhet. Endast de myndigheter som av någon anledning har uppgifter om båda identiteterna skall tillämpa bestämmelsen. Eftersom det är fråga om ytterst känsliga uppgifter bör sekretessen gälla med ett omvänt skaderekvisit. Uppgiftslämnande från hälso- och sjukvården och social- tjänsten till polisen vid grova brott (kapitel 14) Särskilt om sekretess och våldsutsatta kvinnor Vår bedömning är att uppgifter från hälso- och sjukvården och social- tjänsten till de brottsutredande myndigheterna utan en våldsutsatt kvinnas medgivande liksom skall kunna lämnas endast vid de allra grövsta brotten. Den omständigheten att det finns barn i hemmet föranleder inget annat ställningstagande. Ett undantag från sekretessen när det gäller våld mot kvinnor har sagts vara en viktig markering av att samhället inte tolererar sådant våld. Frå- gan är om en utökad möjlighet för personalen inom hälso- och sjukvården och att anmäla misstankar om brott när kvinnan själv inte vill ta ett sådant steg skulle vara av godo. Det har sagts att en polisanmälan av någon annan än kvinnan i en sådan situation skulle kunna vara ett stöd. Det kan finnas sådana fall. Man kan dock inte bortse från att effekten av polisanmälan kan bli den rakt motsatta. Inskränk- ningen i kvinnans självbestämmanderätt skulle kunna uppfattas som mycket kränkande. Om det sedan blir så att kvinnans uppgifter under rättsprocessen ifrågasätts eller betvivlas kan det bli en ytterligare belast- ning för kvinnan. Hälso- och sjukvården kan vidare vara det enda ställe dit en våldsutsatt kvinna kan vända sig utan rädsla för att de uppgifter som lämnas sprids vidare. Mot denna bakgrund är det vår uppfattning att de personer vars professionella hjälp kvinnan är beroende av endast i klara undantagsfall skall få lämna uppgifter om brottsmisstankar vidare till polisen. finns den möjligheten för hälso- och sjukvårds- och socialtjänstpersona- len endast vid de allra grövsta brotten. Barn och ungdomar som inte själva blir slagna men som växer upp i familjer där det förekommer våld far ofta illa. Det är därför av vikt att barnens situation uppmärksammas när kvinnor misshandlas. Det är emellertid socialnämnden, inte polisen, som svarar för att barnet får det skydd eller stöd som behövs.