prop · GT03178 · 2006-03-21 00:00:00 — Rättslig hjälp som avses i 1 kap. 2 § första stycket 16, 9, 10 och 12 skall lämnas under de förutsätt- ningar som gäller för en mot- svarande åtgärd under en svensk lag eller författning och enligt de lag eller författning och enligt de särskilda bestämmelserna i denna särskilda bestämmelserna i denna Rättslig hjälp som avses i 1 kap. Rättslig hjälp som avses i 1 kap. 2 § första stycket 7, 8 och 10 2 § första stycket 7, 8 och 11 lämnas enligt de särskilda bestäm- lämnas enligt de särskilda bestäm- melserna i denna lag. melserna i denna lag. I 5 kap. 2 § finns bestämmelser om att den rättsliga hjälpen får förenas med villkor i vissa fall. Rättslig hjälp som avses i 1 kap. 2 § första stycket 1-4, 7 och 10 får lämnas även om den gärning som ansökan avser inte motsvarar ett brott enligt svensk lag. Rättslig hjälp som avses i 1 kap. 2 § första stycket 5, 6, 8, 9 och 11 får endast lämnas om den gärning som ansökan avser motsvarar ett brott enligt svensk lag (dubbel straffbarhet), om inte annat följer av 4 kap. 20 § beträffande husrannsakan och beslag. Rättslig hjälp som avses i 1 kap. 2 § första stycket 14, 7 och 11 får lämnas även om den gärning som ansökan avser inte motsvarar ett brott enligt svensk lag. Rättslig hjälp som avses i 1 kap. 2 § första stycket 5, 6, 810 och 12 får endast lämnas om den gärning som ansökan avser motsvarar ett brott enligt svensk lag (dubbel straffbarhet), om inte annat följer av 4 kap. 20 § beträffande husrannsakan och beslag. En ansökan om hemlig kameraövervakning av någon som befinner sig i handläggs av åklagare. Åklagaren skall genast pröva om det finns förutsättningar för åtgärden och i sådant fall ansöka om rättens tillstånd. Upptagningar behöver inte granskas enligt 7 § första stycket lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning. Upptagningar får bevaras efter det att ärendet om rättslig hjälp har avslutats och återredovisning har skett enligt 2 kap. 17 § endast om detta är tillåtet enligt 7 § andra stycket lagen om hemlig kameraövervakning. 3 Senaste lydelse 2005:491. Hemlig rumsavlyssning av Prop. 2005/06:178 någon i En ansökan om hemlig rums- avlyssning av någon som befinner sig i handläggs av åklagare. Åklagaren skall genast pröva om det finns förutsättningar för åtgärden och i sådant fall ansöka om rättens tillstånd. Upptagningar och uppteck- ningar behöver inte granskas enligt 13 § första stycket lagen (2006:00) om hemlig rums- avlyssning. Upptagningar och uppteck- ningar får bevaras efter det att ärendet om rättslig hjälp har avslutats och återredovisning skett enligt 2 kap. 17 § endast om detta är tillåtet enligt 13 § lagen om hemlig rumsavlyssning. Hemlig rumsavlyssning av någon i utlandet Om hemlig rumsavlyssning skall äga rum av någon som befinner sig i en annan stat och den andra staten kräver att ansökan först skall prövas av domstol i , får rätten på begäran av svensk åklagare besluta att tillåta rumsavlyssningen. Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning Regeringen bemyndigade chefen för att tillkalla en särskild utredare för att utreda ett antal frågor om kriminalpolisiära arbetsmetoder inom ramen för straffprocessuella tvångsmedel (dir. 1996:64). Utredningen antog namnet (Ju 1996:07). överlämnade betänkandet Om buggning och andra hemliga tvångsmedel (SOU 1998:46). De lagförslag som lades fram i betänkandet framgår av bilaga 1. Remissinstanserna framgår av bilaga 2. En remissammanställning finns i (dnr Ju1998/1450/Å). Utredningens förslag behandlades i lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m. som regeringen beslutade . Lagrådsremissens förslag framgår av bilaga 3. I lagrådsremissen föreslogs bl.a. att hemlig rumsavlyssning skulle införas som ett nytt hemligt tvångsmedel. I sitt yttrande över förslaget uttalade Lagrådet att en förutsättning för att införa hemlig rumsavlyssning är att användningen av s.k. överskottsinformation regleras. Vidare ansåg Lagrådet att det var svårt att avgöra om behovet av hemlig rumsavlyssning egentligen hade ökat på grundval av det material som Lagrådet hade tillgång till i sin granskning. Lagrådets yttrande i sin helhet återfinns i bilaga 4. De förslag som lades fram i lagrådsremissen har redan delvis lett till lagstiftning. Det har bl.a. införts ett system med offentliga ombud i ärenden om hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning (se prop. 2002/03:74). Nya regler för de brottsbekämpande myndigheternas användning av överskottsinformation som framkommer vid användning av hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning trädde i kraft (se prop. 2004/05:143). Inom har promemorian Hemlig rumsavlyssning (dnr Ju2005/5765/Å) utarbetats. I promemorian föreslås en särskild lag om hemlig rumsavlyssning som i vissa avseenden skiljer sig från den ovan angivna lagrådsremissens lagförslag. Det gäller bl.a. frågan om hur överskottsinformation som fås vid användning av hemlig rumsavlyssning skall få användas. Lagförslagen i promemorian återfinns i bilaga 5. Promemorian har remissbehandlats. I bilaga 6 finns en förteckning över remissinstanserna. En sammanställning av remissvaren finns tillgängliga i (dnr Ju2005/9318/Å). I propositionen föreslås bl.a. en ändring i 16 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100). En ändring i samma paragraf har även föreslagits i prop. 2005/06:129 Genomförande av EG-direktiven om överföring av passageraruppgifter och uppehållstillstånd för studier, prop. 2005/06:133 Samverkan vid kris för ett säkrare samhälle, prop. 2005/06:161 Sekretessfrågor Skyddade adresser, m.m., prop. 2005/06:138 Personsäkerhet samt prop. 2005/06:156 Sekretess i . De ändringar som föreslås i de två sistnämnda propositionerna och i denna proposition föreslås träda i kraft . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 8. Lagrådets yttrande finns i bilaga 9. Lagrådet har avstyrkt att lagstiftning med föreslagen utformning införs. Lagrådets synpunkter och de ändringar som med anledning av dessa har gjorts i förslaget behandlas i avsnitten 7.2, 8, 9.1 9.6, 9.8 och i författningskommentaren. Lagrådet har framfört synpunkter främst när det gäller tillämpningsområdet för de föreslagna reglerna. Vi diskuterar dessa synpunkter i avsnitt 9.2. Lagrådet har vidare ifrågasatt om det föreslagna systemet fyller rimliga krav på rättssäkerhet och överensstämmer med den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Vi återkommer till Lagrådets synpunkter i dessa delar i avsnitten 8 och 9.8. Lagrådet har också föreslagit vissa justeringar av lagteknisk karaktär. Vi har i de flesta fall följt dessa förslag. I vissa avseenden har vi dock gjort andra bedömningar eller valt andra lagtekniska lösningar. 4Allmänt om de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet Till polisens uppgifter hör att förebygga brott samt att bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal. Polisen har vidare till uppgift att övervaka allmän ordning och säkerhet samt att förebygga och hindra störningar därav och ingripa när sådana har inträffat. Åklagare ansvarar för ledningen av alla kvalificerade brottsutredningar där det finns en skälig brottsmisstanke mot någon. Åklagare har dessutom till uppgift att besluta i åtalsfrågor och att föra det allmännas talan i brottmålsprocessen. Förfarandet vid förundersökning är reglerat i och för- undersökningskungörelsen (1947:948). Enligt 23 kap. 1 och 3 §§ rätte- gångsbalken skall polismyndighet eller åklagare fatta beslut om förundersökning så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har för- övats. En brottsutredning sker normalt inom ramen för en förundersökning. Har förundersökning inletts av polismyndighet och är saken inte av enkel beskaffenhet, skall ledningen av förundersökningen övertas av åklagare så snart någon kan skäligen misstänkas för brottet. Åklagare skall också i annat fall överta ledningen när det är påkallat av särskilda skäl (23 kap. 3 § ). När det kan bli aktuellt att använda sig av hemliga tvångsmedel, leds förundersökningen av åklagare. Enligt 19 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling har särskilda befattningshavare vid rätt att självständigt inleda förundersök- ning i fråga om brott enligt den lagen eller brott enligt någon särskilt an- given specialstrafflagstiftning. De befogenheter och skyldigheter som undersökningsledaren har enligt gäller i ett sådant fall De brott som utreds är främst narkotikasmuggling och andra smugglingsbrott samt ekobrott inom ansvarsom- Prop. 2005/06:178 råde (tullbrott). När fråga uppkommer om att använda hemliga tvångs- medel är allmän åklagare förundersökningsledare. Åklagaren får anlita hjälp av och uppdra åt tjänstemän vid verket att vidta åtgärder som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet. Vid användning av hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning lämnar polisen den hjälp som är nödvändig. Vid sidan av nu nämnda myndigheter finns det flera myndigheter som medverkar i brottsutredningar där det kan förekomma användning av hemliga tvångsmedel. Det gäller t.ex. , kronofogdemyndig- heterna och . Eftersom polis och åklagare ansvarar för sådana utredningar, berörs inte andra myndigheters brottsutredande verksamhet i denna proposition. 5Användning av hemliga tvångsmedel enligt gällande rätt 5.1Vad är straffprocessuella tvångsmedel? Straffprocessuella tvångsmedel används i brottsutredande syfte eller för att en rättegång i brottmål skall kunna genomföras. Normalt innefattar de tvång mot person eller egendom (jfr , Rättegång III, s. 22 f. och SOU 1995:47 s. 138 f.). Husrannsakan, kroppsvisitation, kroppsbesiktning och beslag utgör exempel på straffprocessuella tvångsmedel liksom gripande, anhållande och häktning. Samtliga dessa ingripanden har som gemensam nämnare att de innebär ett intrång i en persons rättssfär och att de kan genomföras med direkt verkande tvång. Hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning betraktas också som straffprocessuella tvångsmedel, trots att de saknar inslag av tvång. Att åtgärderna räknas till tvångsmedlen torde bero på att de omfattas av grundlagsskyddet i 2 kap. 6 § regeringsformen, och möjligen också på att den avlyssnade eller övervakade skulle motsätta sig åtgärden om han eller hon kände till den (s. 25). Hemlig rumsavlyssning utgör inte något tillåtet straffprocessuellt tvångsmedel. 5.2Närmare om hemliga tvångsmedel 5.2.1Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning Bestämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning finns i 27 kap. . Tvångsmedlet hemlig teleavlyssning innebär att telemeddelanden som befordras eller har befordrats till eller från ett visst telefonnummer, en kod eller en annan teleadress avlyssnas eller spelas in i hemlighet genom ett tekniskt hjälpmedel. Med telemeddelande avses detsamma som i 6 kap. 19 § tredje stycket lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation, nämligen ljud, text, bild, data eller information i övrigt som förmedlas med hjälp av radio eller genom ljus eller elektromagnetiska svängningar som utnyttjar särskilt anordnad ledare. Tillstånd till hemlig teleavlyssning kan beslutas när förundersökningen rör ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott. Tillstånd får även beslutas när förundersökningen rör ett brott med lägre straffminimum, om det enskilda brottets straffvärde bedöms överstiga fängelse (27 kap. 18 § ). Tvångsmedlet hemlig teleövervakning innebär att det i hemlighet hämtas in uppgifter om telemeddelanden som befordras eller har beford- rats till eller från en viss teleadress eller att sådana meddelanden hindras från att nå fram (27 kap. 19 § ). Uppgifter om innehållet i telemeddelanden omfattas inte av detta tvångsmedel. Om hemlig teleövervakning avser ett telefonnummer, kan de brottsbekämpande myndigheterna genom övervakningen bl.a. få fram till vilka telefonnummer samtal befordras från det övervakade numret, från vilka telefonnummer samtal befordras till det numret, samtalen sker och längden på samtalen. Tillstånd till hemlig teleövervakning får meddelas vid förundersökning om brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse samt vid förundersökningar om dataintrång enligt 4 kap. 9 c § , barnpornografibrott som inte är att anse som ringa enligt 16 kap 10 a § , narkotikabrott enligt 1 § narkotikastrafflagen (1968:64) eller narkotikasmuggling enligt 6 § första eller tredje stycket lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Vidare får tillstånd meddelas vid misstanke om försök, förberedelse eller stämpling till ovannämnda brott, om en sådan gärning är straffbelagd. Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning får enbart beslutas av allmän domstol. För båda slagen av tvångsmedel gäller att det får användas endast om någon är skäligen misstänkt för ett brott och åtgärden är av synnerlig vikt för utredningen om brottet. Tillståndstiden får inte bestämmas längre än nödvändigt och får inte överstiga en månad åt gången. Tiden kan förlängas på begäran av åklagaren. Åtgärden får avse en teleadress som, som tillståndet avser, innehas eller har innehafts av den misstänkte eller som annars kan antas ha använts eller komma att användas av den misstänkte, eller en teleadress som det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte, som tillståndet avser, har ringt till eller på annat sätt kontaktat eller kommer att ringa till eller på annat sätt kontakta. Bestämmelser om hemlig kameraövervakning finns i lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning. Hemlig kameraövervakning innebär att fjärrstyrda TV-kameror, andra optisk-elektroniska instrument eller där- med jämförbar utrustning används för optisk personövervakning vid för- undersökning i brottmål utan att upplysning om övervakningen lämnas (1 §). Förutsättningarna för att sådan övervakning skall få ske är i huvud- sak desamma som för hemlig teleavlyssning. Övervakningen får endast avse sådan plats där den skäligen misstänkte kan antas komma att uppe- hålla sig (3 §). Om det inte finns någon skäligen misstänkt för brottet, får Prop. 2005/06:178 hemlig kameraövervakning användas för att övervaka den plats där brot- tet har begåtts eller en nära omgivning till denna plats i syfte att fastställa vem som skäligen kan misstänkas för brottet (3 a §). Ett beslut om hem- lig kameraövervakning omfattar inte ljudupptagning. Lagen om hemlig kameraövervakning gäller till utgången av . 5.2.3Övriga lagar om hemliga tvångsmedel Bestämmelser om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning finns också i lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål. Denna lag gäller vid för- undersökning om allmänfarliga brott, t.ex. mordbrand och sabotage, vissa högmålsbrott som uppror och olovlig kårverksamhet, vissa brott mot rikets säkerhet, t.ex. spioneri samt terroristbrott. Lagen gäller också försök, förberedelse och stämpling till dessa brott, om sådan gärning är straffbar. I förhållande till regleringen i ger lagen större möjligheter att använda bl.a. tvångsmedlen hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning. Tillstånd till dessa tvångsmedel får lämnas även om det är föreskrivet lindrigare straff än vad som krävs enligt . Åklagaren får i brådskande fall själv besluta om användning av tvångsmedlen. Har åklagaren gjort detta, skall han eller hon genast anmäla det hos rätten, som skyndsamt skall pröva ärendet. Lagen är tidsbegränsad. Efter den senast beslutade för- längningen gäller lagen till utgången av (prop. 2003/04:74, bet. 2003/04:JuU24, rskr. 2003/04:219). Också lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll innehåller be- stämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Enligt lagen får tvångsmedlen användas om det är av betydelse för att utröna om en utlänning eller en organisation eller grupp, som utlänningen tillhör eller verkar för, planlägger eller förbereder terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Bestämmelser om hemlig kameraövervakning, hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning finns slutligen i lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. 5.3Parlamentarisk kontroll avseende hemliga tvångsmedel vid förundersökning i brottmål En parlamentarisk kontroll över tillämpningen av reglerna om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning vid förundersökning i brottmål utövas av på grundval av årliga uppgifter från regeringen (bet. 1981/82:JuU54, rskr. 1981/82:298 och prop. 1995/96:85 s. 37). Regeringens redovisning till grundar sig på underlag från och , som lämnar en gemensam redovisning för användningen av hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning under föregående år. Regeringen beslutade skrivelsen Hemlig Prop. 2005/06:178 teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning vid förundersökning i brottmål (skr. 2005/06:53). har behandlat skrivelsen och gjort tillkännagivanden dels om innehållet i regeringens redovisning till , dels om en stärkt parlamentarisk kontroll (bet. 2005/06:JuU12, rskr. 2005/06:161). I flera riksdagsmotioner och i den allmänna debatten i övrigt har framhållits att den årliga skrivelsen borde förbättras i olika avseenden och det har gjorts gällande att skrivelsen inte är tillräcklig som underlag för en godtagbar parlamentarisk kontroll. Åtgärder har vidtagits i för att, i samråd med berörda myndigheter, förbättra redovisningen i skrivelsen på olika sätt. Dessutom beslutade chefen för att ge en sakkunnig person i uppdrag att se över frågan om hur den parlamentariska kontrollen när det gäller de brottsbekämpande myndigheternas användning av hemliga tvångsmedel lämpligen kan förstärkas. Uppdraget redovisades (se vidare avsnitt 9.10). 5.4Internationell rättslig hjälp i brottmål I lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål finns bestämmelser om rättslig hjälp som svenska myndigheter kan bistå med på ansökan av en annan stat respektive söka utomlands. I 1 kap. 2 § anges de åtgärder som omfattas av lagen. Det handlar bl.a. om förhör under förundersökning, bevisupptagning vid domstol, husrannsakan och beslag, hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning. Reglerna om rättslig hjälp med hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning har senast ändrats i samband med tillträde till konvention om ömsesidig rättslig hjälp mellan EU:s medlemsstater (se prop. 2004/05:144, bet. 2004/05:JuU33, rskr. 2004/05:275). Utgångspunkten för regleringen är att alla åtgärder som är möjliga att vidta i en svensk förundersökning också skall vara tillgängliga för en annan stat efter en ansökan om rättslig hjälp (se prop. 1999/2000:61 s. 79 f.). För alla de åtgärder som kan vidtas i svensk förundersökning och som en annan stat ansöker om hjälp med föreskrivs i 2 kap. 1 § i den nämnda lagen att hjälpen kan lämnas under de förutsättningar som gäller för motsvarande åtgärd under en svensk förundersökning. Det innebär att de villkor som gäller för att t.ex. besluta om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning även gäller när en utländsk myndighet vill ha hjälp med en sådan åtgärd. Om dessa villkor inte är uppfyllda, skall ansökan avslås. Härtill gäller de särskilda bestämmelserna i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Det innebär bl.a. att det för användandet av hemliga tvångsmedel ställs upp ett krav på dubbel straffbarhet (2 kap. 2 §). Vidare kan en ansökan vägras på ett flertal grunder (2 kap. 14 §), t.ex. om ett bifall skulle strida mot svenska allmänna rättsprinciper. Utöver de allmänna bestämmelserna i 2 och 5 kap. finns närmare föreskrifter om bl.a. de hemliga tvångsmedlen i 4 kap. I samband med rättslig hjälp får villkor om användningsbegränsningar ställas upp (5 kap. 14 §§). Det innebär att de krav som gäller i svensk Prop. 2005/06:178 rätt för användandet av den information som inhämtats genom hemliga tvångsmedel även kan uppställas gentemot den andra staten, t.ex. att informationen skall förstöras efter det att brottmålsförfarandet i den andra staten är avslutat. 6 Skyddet för den personliga integriteten De straffprocessuella tvångsmedel som har beskrivits i avsnitt 5 är exempel på lagreglerade undantag från det skydd mot intrång som medborgarna ges i regeringsformen. En grundläggande bestämmelse om skydd för den enskildes personliga integritet finns i 1 kap. 2 § tredje stycket andra meningen regeringsformen. Där sägs bl.a. att det allmänna skall värna den enskildes privatliv och familjeliv. Bestämmelsen har inte karaktären av en rättsligt bindande föreskrift utan anger ett mål för den samhälleliga verksamheten. I regeringsformen föreskrivs vidare i en rättsligt bindande föreskrift att varje medborgare gentemot det allmänna är skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång och mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande (2 kap. 6 §). Bestämmelsen ändrades , dock utan att någon saklig ändring var avsedd (prop. 1975/76:209). I lagstiftningsärendet anfördes bl.a. att det förhållandet att skyddet avser endast meddelanden som är förtroliga innebär att skyddet inte omfattar t.ex. samtal i en folksamling eller i radiosändningar. Det skydd som avses i 2 kap. 6 § regeringsformen kan begränsas endast genom lag och i övrigt enligt vad som föreskrivs i 2 kap. 12 § i samma lag. I det sistnämnda lagrummet anges att begränsningen får göras endast för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får heller aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. gäller som svensk lag (se SFS 1994:1219). Enligt artikel 8:1 i har var och en rätt till skydd för sitt privatliv och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rätten till skydd för privatlivet enligt är av mycket allmän art och omfattar skydd mot en mängd åtgärder. Med korrespondens avses olika former för att överföra meddelanden mellan individer. Överföring av meddelanden med hjälp av telefon, telefax, radio och datorer, såsom elektronisk post, omfattas av konventionens skydd för korrespondens (se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2 uppl., 2002, s. 270). 2005/06:178 Ett ingrepp i skyddet för korrespondens är bl.a. när någon hindrar eller kontrollerar sådan kommunikation mellan personer. Av artikel 8:2 följer att inskränkningar får ske i dessa rättigheter under vissa förutsättningar. En inskränkning i rättigheten måste ske med stöd av lag. Den måste vidare vara ägnad att tillgodose något av de i artikel 8:2 uppräknade allmänna eller enskilda intressena, däribland statens säkerhet, den allmänna säkerheten och förebyggande av oordning eller brott. Inskränkningen måste även anses vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle för att tillgodose detta intresse. Detta kan i huvudsak sägas innebära att det måste finnas ett angeläget samhälleligt behov av inskränkningen och att den måste stå i rimlig proportion till det syfte som skall tillgodoses genom ingreppet (jfr s. 263). Det lagstiftade undantaget måste vara utformat med sådan precision att inskränkningen av rättigheten är förutsebar i rimlig utsträckning. I praxis har det slagits fast att hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning utgör intrång i såväl privatliv som korrespondens som skyddas enligt artikel 8. Sådana inskränkningar har ansetts godtagbara då det är strängt nödvändigt för att skydda den nationella säkerheten eller för att förhindra oordning eller brott.