prop · GT03110 · 2006-03-22 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2005/06:110 Uppföljning av den nationella handlingsplanen för Regeringen överlämnar denna skrivelse till . Skrivelsen utgör den andra uppföljningen av den nationella handlings- planen Från patient till medborgare en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79, bet. 1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240). I skrivelsen redogör regeringen för hur arbetet med att genomföra den nationella handlingsplanen har utvecklats sedan decem- ber 2002, då den första uppföljningen genomfördes (skr. 2002/03:25, bet. 2003/04:SoU2). Arbetet har gått framåt när det gäller att öka tillgängligheten i sam- hället, men det återstår arbete innan tillgänglighetsmålen nås. Flera insat- ser har initierats för att påskynda utvecklingen. Skyddet mot diskrimi- nering på grund av funktionshinder har stärkts och det handikappolitiska arbetet har knutits närmare arbetet med att skydda och främja de mänsk- liga rättigheterna. Det handikappolitiska arbetet blir alltmer systematiskt. De över- gripande åtgärderna i handlingsplanen har skapat en tydlig och ända- målsenlig ansvarsfördelning och infrastruktur, vilket ger handikapper- spektivet genomslag inom olika sektorer. De 14 myndigheter som har ett särskilt sektorsansvar för handikappolitiken inom sina respektive verksamhetsområden arbetar ambitiöst mot uppsatta etappmål. Systemet är dynamiskt och allteftersom arbetet fortskrider, uppkommer behov av att revidera såväl etappmål som sektorsansvar. Regeringen menar att en utmaning för det fortsatta arbetet är att ut- veckla kunskapen om och metoder för att i det handikappolitiska arbetet utveckla såväl barn- som genusperspektivet. Likaså kan social och eko- nomisk situation liksom etnisk tillhörighet, ha betydelse för den enskil- des möjligheter till full delaktighet och jämlikhet i samhället. Utbildning och arbete utgör själva grunden för en ekonomisk och Skr. 2005/06:110 social trygghet. har arbetsmarknadssituationen för perso- ner med funktionshinder försämrats. En rad viktiga insatser genomförs för att förbättra arbetsmarknadssituationen för personer med funktions- hinder. Möjligheterna för personer med funktionshinder att kunna få och behålla ett arbete påverkas bl.a. av tillgång till högre utbildning, anpass- ning av arbetsplatsen och tillgängligheten i samhället. Regeringen menar att det är angeläget att särskilt sätta fokus på förut- sättningarna för att personer med funktionshinder skall få samma möjlig- heter till utbildning och arbete som andra. De omvärldsanalyser som sektorsmyndigheterna gjort i syfte att identi- fiera de processer inom samhällssektorn som påverkar möjligheterna att uppnå de handikappolitiska målen, pekar på både drivkrafter och mot- krafter. Teknikutveckling och internationalisering utgör centrala utveck- lingsområden som kan öka tillgängligheten till såväl tjänster som pro- dukter. Den demografiska utvecklingen kan komma att utgöra en driv- kraft för ökad tillgänglighet i samhället, som ökat kostnads- medvetande inom kommuner och landsting utgör en utmaning. Handlingsplanen i korthet.................................................................. De nationella målen och inriktningen på arbetet ................ Resultat och en blick framåt .............................................................. Övergripande åtgärder i handlingsplanen........................................ 4.1Handisam ny myndighet för handikappolitisk Det nationella tillgänglighetscentret ................................. Statliga myndigheters ansvar ............................................ Design för alla................................................................... Särskilda åtgärder för förbättrat bemötande ..................... Vad har hänt ? Bostäder och fysisk miljö.................................................. Demokrati och mänskliga rättigheter................................ Folkrörelser, fritid och turism ........................................... Hälso- och sjukvård .......................................................... IT, elektroniska kommunikationer och post ..................... Kultur och media............................................................... 5.12Samarbete inom EU, FN och andra internationella Socialförsäkringar och ekonomiska levnadsvillkor........ Övriga individuella stödinsatser ..................................... Sektorsmyndigheternas omvärldsanalyser trender som påverkar möjligheten att uppnå de handikappolitiska målen ........ 6.4Fysisk samhällsplanering regionförstoring, boende och pendlingsmönster......................................... Ekonomi och strukturomvandling................................... Kunskap och värderingar ................................................ Lagar och praxis.............................................................. Drivkrafter och motkrafter i det fortsatta arbetet............ Utdrag ur protokoll vid regeringsammanträde ......... Det har gått efter förslag från regeringen beslu- tade om en nationell handlingsplan för handikappolitiken Från patient till medborgare (prop. 1999/2000:79, bet. 1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240). Handlingsplanen spänner över alla samhällsområden och markerar därigenom att handikappolitiken är ett sektorsövergripande politikområde. Flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder skall ha samma rättigheter och skyldigheter som andra medborgare. Inriktningen på det handikappolitiska arbetet är att ta bort de hinder som finns för full delaktighet och jämlikhet i samhället för personer med funktionshinder. Handlingsplanen har föregåtts av många års handikappolitiska sats- ningar som har lett till stora förbättringar för personer med funktionshin- der. Men mycket återstår att göra och planen skall ses som en del i utvecklingen mot uppfyllandet av de handikappolitiska målen. Regeringens skrivelse är den andra avstämningen mot den nationella handlingsplanen och bygger, liksom handlingsplanen, på en överenskom- melse mellan den socialdemokratiska regeringen och . I skrivelsen redovisas de åtgärder som framför allt regeringen men också statliga myndigheter och andra aktörer gjort och gör för att aktivt driva utvecklingen inom politikområdet framåt. Det framgår också vilka insatser som regeringen avser att prioritera , dels genom fortsatt reformarbete, dels genom styrning av de statliga myndigheterna. Flera viktiga utredningar pågår och andra har slutfört sitt arbete. För att få en bättre bild av utvecklingen fick 14 sektorsmyndigheter i regleringsbreven för i uppdrag att till göra en omvärldsanalys för att belysa vilka processer inom respektive sektor som påverkar möjligheterna att uppnå de handikappolitiska målen. Dessa myndigheter är , , Ban- verket, , , , Luftfartsstyrel- sen, , , , , , och . Denna skrivelse tar upp frågorna i ett bredare perspektiv än den förra (skr. 2002/03:25), för att visa hur de handikappolitiska målen har genom- förts inom olika samhällsområden. Vissa förslag i handlingsplanen finns inte med om de har slutrapporterats i den förra uppföljningen. Skrivelsen inleds med en kort bakgrundsbeskrivning till varför regeringen tog initiativ till en nationell handlingsplan för handikappoli- tiken. Därefter gör regeringen en bedömning av genomförda insatser och blickar framåt. I kapitel 4 lyfts de centrala åtgärderna i handlingsplanen fram. Kapitel 5 utgörs av en resultatredovisning av de åtgärder som genomförts inom olika samhällsområden. Regeringens bedömning av omvärldens förändringar utifrån sektorsmyndigheternas omvärldsanaly- ser ges i kapitel 6. Till skrivelsen bifogas två bilagor. Bilaga 1 åskådlig- gör sektorsmyndigheternas ansvar och arbete och bilaga 2 innehåller korta sammanfattningar av sektorsmyndigheternas omvärldsanalyser. Regeringen avser att återkomma till med en skrivelse som redogör för hur arbetet med att genomföra handlingsplanen fortskrider. Samhället är inte tillgängligt för alla, personer med funktionshinder behandlas inte alltid som alla andra med samma rättigheter och skyldig- heter och diskriminering förekommer i olika sammanhang. Det är bak- grunden till att antog regeringens proposition Från patient till medborgare en nationell handlingsplan för handi- kappolitiken (prop. 1999/2000:79, bet. 1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240), en handlingsplan som omfattar hela det politiska fältet. Genom handlingsplanen förändrades den politiska inriktningen och blev mer åtgärdsinriktad. En grundläggande utgångspunkt i handlingsplanen är att samhället skall utformas så att alla medborgare har samma möjligheter. Det är där- för hela samhällets angelägenhet att utvecklingen går mot att alla män- niskor har jämlika levnadsförhållanden samt att alla kan medverka i ut- vecklingen av samhället och vara delaktiga i samhällsgemenskapen. I handlingsplanen konstateras att en rad reformer och insatser har lett till att personer med funktionshinder har fått en bättre ställning i sam- hället. Möjligheten att ha inflytande över sitt eget liv, att kunna delta i samhällslivet, rätten till integritet och att bli behandlad som alla andra har stärkts. Det har skett genom förbättringar i det individuella stödet, utveckling av hjälpmedel, skolpedagogisk utveckling, medicinsk utveck- ling och arbetsmarknadspolitiska insatser. Stöd och service har förbätt- rats och en rättighetslagstiftning som gett ökat självbestämmande har införts. 2.1De nationella målen och inriktningen på arbetet De nationella målen för handikappolitiken är en samhällsgemenskap med mångfald som grund, att samhället utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet, jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder. Det handikappolitiska arbetet skall inriktas särskilt på att identifiera och undanröja hinder för full delaktighet i samhället för människor med funktionshinder, att förebygga och bekämpa diskriminering mot personer med funk- tionshinder, att ge barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder förutsätt- ningar för självständighet och självbestämmande. Utgångspunkten för den nationella handlingsplanen är de handikappo- litiska målen om full delaktighet och jämlikhet. För att de handikappoli- tiska målen skall uppfyllas måste politiken bedrivas ur ett medborgar- perspektiv. Enligt FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättig- heterna har alla människor lika rättigheter. skall således ha samma rättigheter och skyldigheter att bidra till sam- hällets utveckling som andra medborgare. För att uppnå detta måste det handikappolitiska arbetet inriktas på att ta bort de hinder för full del- aktighet och jämlikhet i samhället, som finns för människor med funk- tionshinder. Detta gäller oavsett funktionshinder. Ytterst är handikappolitiken en demokratifråga samhället måste byg- gas med insikten om att alla människor är lika mycket värda, har samma grundläggande behov och skall behandlas med samma respekt, att mång- fald berikar, att varje människa med sin kunskap och erfarenhet är en tillgång för samhället. De nationella målen som lades fast i handlingsplanen har FN:s stan- dardregler som grund. Standardreglerna antogs av FN:s generalförsam- ling . De är 22 till antalet och de skall säkerställa att personer med funktionshinder är medborgare med lika rättigheter och skyldigheter som andra medborgare. Standardreglerna bygger på de internationella över- enskommelserna om mänskliga rättigheter. Under arbetet med genom- förandet av handlingsplanen har handikappolitiken också alltmer närmat sig det nationella arbetet för att skydda och främja de mänskliga rättig- heterna. Kvinnor och män med funktionshinder har inte samma möjlig- heter till samhällets stödinsatser. Könsmaktsordningen slår igenom även inom handikappområdet på så sätt att kvinnor och män bedöms olika trots samma behov. Att jämställdhetsperspektivet inte har uppmärksam- mats tillräckligt inom det handikappolitiska området kan bero på att den diskriminering som sker på grund av funktionshinder har varit så på- fallande att diskrimineringen på grund av kön har hamnat i bakgrunden. I handlingsplanen betonas att skillnader mellan kvinnors och mäns tillgång till insatser samt behov av stöd och service måste uppmärksammas bättre. Kunskapen om jämställdhetsperspektivet måste öka inom handi- kappolitiken. Det gäller även kunskapen om att personer med funktionshinder behandlas olika på grund av sin etniska tillhörighet. har åtagit sig att följa FN:s konvention om barnets rättigheter. sätter barnets mänskliga rättigheter, intressen och behov i centrum. Staterna som åtagit sig att följa har en skyldighet att se till att även barn med funktionshinder kommer i åtnjutande av de rättigheter som omfattas av konventionen. Barnper- spektivet skall finnas med inom alla prioriterade arbetsområden i hand- lingsplanen. En grundbult i handikappolitiken är ansvars- och finansieringsprin- cipen. Den innebär att varje sektor i samhället skall utforma och bedriva sin verksamhet så att den blir tillgänglig för alla medborgare, inklusive personer med funktionshinder. Kostnaderna för de nödvändiga anpass- ningsåtgärderna skall finansieras inom ramen för den ordinarie verksam- heten. Identifiera och undanröja hinder En förutsättning för ett fungerande arbete med att identifiera och undan- röja hinder för personer med funktionshinder, är att handikapperspektivet är en integrerad del i beslutsprocesser och utformning av verksamheter inom alla samhällssektorer. Att ha ett handikapperspektiv i planering och Skr. 2005/06:110 genomförande av arbetet innebär att utgå från det faktum att människor har olika förutsättningar. Funktionsnedsättning är en av flera naturliga variationer hos en befolkning. Bristande tillgänglighet i samhället leder till att människor med funk- tionshinder inte har samma möjligheter som andra att göra sina egna val. Därför är det en central del i det handikappolitiska arbetet att tillgänglig- heten i samhället skall förbättras. Förebygga och bekämpa diskriminering Människor med funktionshinder möter diskriminering i samhället. Att man på grund av funktionshindret behandlas sämre än andra är oaccep- tabelt. Därför är även en central del i det handikappolitiska arbetet att förebygga och bekämpa diskriminering på grund av funktionshinder lik- som att göra diskriminerande strukturer synliga. Ge förutsättningar för ökat självbestämmande Att öka självständigheten och självbestämmandet är centrala mål för samhällets stödinsatser för människor med funktionshinder. Alla skall ha lika rätt och lika möjligheter att bestämma över sina liv och få sina önskemål respekterade. 3 Resultat och en blick framåt Arbetet med att förverkliga den nationella handlingsplanen har varit intensivt . Det har skett tydliga förbättringar inom många områden. Arbetet med att öka tillgängligheten har fått allt större genom- slag. Alltfler samhällsaktörer arbetar med att införliva handikapper- spektivet inom sina verksamhetsområden. Systemet med sektorsmyndig- heter har visat sig vara ett viktigt verktyg för förändring. Trots detta har flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder fortfarande inte samma möjligheter till delaktighet som andra i samhället. Arbetet med att förverkliga de mål som finns i handlingsplanen kommer att behöva intensifieras. Handikappolitiken en del av andra politikområden Arbetet med handikappolitiken skall vara tvärsektoriellt och vara en del av andra politikområdens mål. Det är också en förutsättning för att handikappolitiken verkligen skall få genomslag. har handikapperspektivet fått ökat genomslag inom andra tvärsektoriella politikområden. Detta arbetssätt är viktigt att utveckla . Ökat genomslag för tillgängligheten Att förbättra tillgängligheten är ett av de centrala målen för handlings- planen. Tillgänglighet används som samlande begrepp för både tillgäng- lighet och användbarhet. Vad det innebär för olika funktionshinder varierar. Regeringen bedömer att tillgänglighetsfrågorna har fått ökad prioritet i arbetet och förbättringar har skett. Det visar de utvärderingar som har gjorts. Dock behöver förbättringarna ske snabbare inom flera samhällsområden för att målen skall nås. Arbetet med att göra tillgängligt för alla är ett arbete som kommer att ta och som kommer att kräva åtgärder inom många områden. I handlingsplanen finns två tydliga mål för tillgängligheten som bör vara uppfyllda till och med . Dels att kollektivtrafiken bör vara tillgänglig, dels att enkelt avhjälpta hinder i lokaler och på all- männa platser, bör var undanröjda. Inom kollektivtrafiken har viktiga förbättringar skett och stora insatser görs. Men förändringsarbetet måste gå snabbare om målen skall nås. Därför menar regeringen att det behövs en nationell kraftsamling och prioritering av de samlade insatserna för att nå målet om en tillgänglig kollektivtrafik . Ett prioriterat trafiknät skall tas fram. har visat att kraven på att åtgärda enkelt avhjälpta hinder har varit till nytta. Tillgänglighetsfrågorna har fått ökad uppmärksamhet hos kommuner och fastighetsägare, men det finns fortfarande behov av att öka kunskapen om de krav som gäller hos många fastighetsägare. Bo- verket menar att ytterligare åtgärder behöver vidtas för att uppnå målet . För att höja takten i arbetet har regeringen i regleringsbreven för gett i uppdrag att öka kännedomen hos fastighets- ägarna och andra viktiga aktörer om reglerna för undanröjandet av enkelt avhjälpta hinder. Informationen skall medverka till att målet om att alla enkelt avhjälpta hinder är undanröjda till 2010 skall kunna uppnås. Läns- styrelserna har fått i uppdrag att skärpa tillsynen på området. Regeringen avser att återkomma i frågan om ytterligare åtgärder krävs. Statliga myndigheter har ett särskilt ansvar att föra utvecklingen av handikappolitiken framåt. Enligt förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av handikappolitiken skall myndigheterna upprätta handlingsplaner för att göra sina lokaler, verk- samhet och information tillgängliga. har haft i uppdrag att ta fram riktlinjer för utformningen av arbetet samt att följa upp hur myndigheterna tar sitt ansvar. Andelen myndigheter som har eller är på väg att ta fram handlingsplaner har successivt ökat. För att öka takten har regeringen skärpt styrningen genom att reglerings- brev ge de myndigheter som ännu inte tagit fram handlingsplaner för tillgänglighetsskapande åtgärder, i uppdrag att göra det . bildades Myndigheten för handikappolitisk sam- ordning (Handisam). I och med bildandet av Handisam stärks stödet till myndigheterna. Människor med funktionshinder möter diskriminering i olika samman- Att bekämpa diskriminering är centralt i det handikappolitiska har olika lagstiftningar införts för att stärka skyd- det mot diskriminering på grund av funktionshinder. (dir. 2002:11, 2003:69, 2005:8) har haft i uppdrag att se över en samlad diskrimineringslagstiftning och bl.a. överväga om skydd mot diskriminering på grund av bristande tillgänglighet skall införas på fler samhällsområden än . Regeringen anser att det arbete som gjorts och görs för att se över och vid behov skärpa diskrimineringslagstiftningen är angeläget. Regeringen menar att skyddet mot diskriminering i princip skall vara lika för de olika diskrimineringsgrunderna, dock med beak- tande av de speciella förutsättningar som gäller för olika samhällsom- råden. Samhället förändras och därmed förutsättningarna för att uppnå målen för handikappolitiken. För att få en samlad bild av de trender som kan antas påverka samhällsutvecklingen gav regeringen 14 myndigheter med sektorsansvar för handikappolitiken i uppdrag i regleringsbreven för att genomföra omvärldsanalyser. Syftet var att ta tillvara myndig- heternas kunskap om förhållanden och förändringsprocesser som pågår inom respektive sektor och som kan påverka möjligheterna att uppnå de handikappolitiska målen. De trender som myndigheterna pekar på ger tillsammans en komplex bild av utvecklingen. De olika utvecklings- områdena är beroende av varandra. Den demografiska utvecklingen har särskilt stor betydelse. Människor lever allt längre och funktionshinder ökar med stigande ålder vilket ökar kraven på tillgänglighet och plane- ring. Att fler kommer i arbete blir viktigt för att kunna finansiera välfär- den. Den tekniska utvecklingen är en annan trend som till största delen är till fördel för människor med funktionshinder bl.a. genom att skapa möj- ligheter till utveckling av nya hjälpmedel och individuella lösningar. Hjälpmedel samt användarvänliga produkter och tjänster kan spela en nyckelroll för att kompensera funktionsnedsättningar och skapa förut- sättningar för delaktighet, självständighet och trygghet. Människors olika funktionsförmåga beaktas dock inte alltid i utformning av varor och tjänster. En annan tydlig omvärldsförändring är internationaliseringen som får stora konsekvenser inom många områden. Regeringen bedömer att sektorsmyndigheternas omvärldsanalyser väl beskriver de utmaningar och förändringar som påverkar möjligheten att förverkliga målen för handikappolitiken. De utgör således ett viktigt underlag för det fortsatta arbetet. Det handikappolitiska arbetet är i ökad utsträckning systematiskt En grundläggande tanke med handlingsplanen är att det skall vara tydligt att alla samhällsektorer har ett ansvar för genomförandet av handikapp- politiken. Systemet med särskilt sektorsansvariga myndigheter har lett till ett mer systematiskt arbete. Syftet med myndigheternas sektorsansvar är att handikapperspektivet skall genomsyra myndighetens arbete. Sektors- myndigheterna har utvecklat sitt handikapperspektiv med utgångspunkt från de förutsättningar och kulturer som råder inom respektive sektor. menar inom ramen för sin uppföljning att samtliga sektorsmyndigheter har kommit i gång väl med arbetet. Re- geringen kan konstatera att myndigheternas arbete utvecklas och menar att sektorsansvaret har varit en framgångsfaktor för att nå de handi- kappolitiska målen. Mänskliga rättigheter i handikappolitiken Historiskt har handikappolitiken i första hand handlat om vård- och om- sorgsfrågor. Men har arbetet alltmer fokuserat på mänsk- liga rättigheter och funktionshindrades roll som medborgare. Centrala principer i arbetet för att skydda och främja de mänskliga rättigheterna är universalitet, odelbarhet och likabehandling. Enligt principen om universalitet är rättigheterna i FN:s allmänna för- om de mänskliga rättigheterna universella, dvs. de gäller för alla människor, utan åtskillnad, och skall respekteras över hela världen, oav- sett land, kultur eller specifik situation. På den nationella nivån får prin- cipen bl.a. konsekvensen att företrädare för stat, kommun och landsting aldrig får tolka rättigheterna olika eller ge dem olika vikt i förhållande till olika individer med hänvisning till deras härkomst, kultur eller religion. Principen om odelbarheten innebär att alla mänskliga rättigheter är lika viktiga, ömsesidigt samverkande och en del av samma helhet. De eko- nomiska, sociala och kulturella rättigheterna har samma värde som de medborgerliga och politiska. För att förbättra funktionshindrades åtnju- tande av rättigheterna och göra det möjligt för personer med funktions- hinder att delta i alla delar av samhällslivet på samma villkor som andra krävs åtgärder inom samtliga områden vilket också framgår av såväl denna skrivelse som av skrivelsen En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 20062009 (skr. 2005/06:95). Enligt principen om likabehandling skall de mänskliga rättigheterna tillerkännas alla utan diskriminerande åtskillnad på grund av kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning eller annan omständighet som gäller den enskilde som person. Att förebygga och bekämpa diskriminering är centralt såväl i arbetet för de mänskliga rättigheterna som inom handikappolitiken. Barn- och ungdomsperspektivet i handlingsplanen