prop · GT0345 · 2006-03-02 00:00:00 — För understödsföreningar finns det i lagen om under- stödsföreningar bestämmelser om försäkringsgrupper liknande de som enligt försäkringsrörelselagen gäller för försäkringsbolag (26 a26 i §§). Enligt förarbetena till dessa bestämmelser kommer en försäkringsgrupp i praktiken att finnas bara om föreningen har ett dotterföretag eller ett intresseföretag som är ett svenskt försäkringsbolag, eftersom understödsföreningarna verksamhet begränsas till (prop. 1999/2000:99 s. 70). En understödsförening kan enligt förarbetena i praktiken inte vara föremål för ett sådant andelsinnehav att den utgör ett dotterföretag. En sådan förening kan därför inte omfattas av ett överord- nat företags gruppbaserade redovisning (se 26 a § lagen om understöds- föreningar). För understödsföreningar gäller inte heller något särskilt gruppbaserat kapitalkrav. Det beror på att det för dessa föreningar saknas närmare bestämmelser om individuella kapitalkrav. En understödsföre- ning skall dock göra en beräkning av den gruppbaserade kapitalbasen och solvensmarginalen för att bestämma den ekonomiska ställningen med hänsyn till andra företag i företagsgruppen. För beräkningen av den gruppbaserade kapitalbasen och solvensmarginalen tillämpas då be- stämmelserna i försäkringsrörelselagen (26 e § lagen om understödsföre- ningar). Förutom nämnda svenska försäkringsföretag, dvs. direktförsäk- ringsbolag och återförsäkringsbolag, som driver försäkringsrörelse enligt försäkringsrörelselagen samt understödsföreningar enligt lagen om understödsföreningar, omfattas utländska företag av definitionen i konglomeratdirektivet. Här bör väljas samma lagtekniska lösning som i fråga om kreditinstitut. För de nu nämnda svenska bolagen och föreningarna bör i den nya lagen tas in en definition av försäkringsföretag. När sådana utländska försäkringsföretag som definieras i konglomeratdirektivet avses, används uttrycket ett utländskt direktförsäkringsföretag. Det bör dock noteras att detta uttryck inte inkluderar de utländska återförsäkringsföretagen, se mer om detta i det följande. Mot denna lagtekniska lösning kan möjligen invändas att begreppet försäkringsföretag ges en annan innebörd än i försäkringsrörelselagen. Där används termen försäkringsföretag oftast för att beteckna svenska och utländska direkt- och återförsäkringsföretag (prop. förekommer emellertid även i lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag. Med försäkringsfö- retag avses enligt 1 kap. 1 § i den lagen försäkringsaktiebolag och ömse- sidiga försäkringsbolag som omfattas av försäkringsrörelselagen samt understödsföreningar som omfattas av lagen om understödsföreningar. Det är alltså samma definition som den som föreslås i förevarande sammanhang. Enligt artikel 2.3 i konglomeratdirektivet avses med ett värdepappersfö- retag ett värdepappersföretag i den mening som avses i artikel 1.2 i inve- steringstjänstedirektivet (93/22/EEG), inbegripet företag som avses i artikel 2.4 i direktivet om kapitalkrav för kreditinstitut och värdepappers- företag (93/6/EEG). I artikel 1.2 i investeringstjänstedirektivet definieras ett värdepappers- företag som en juridisk person och under vissa förutsättningar även andra företag vars regelmässiga verksamhet eller rörelse består i att yrkesmässigt tillhandahålla investeringstjänster till tredje man. I artikel 2.4 i direktivet om kapitalkrav för kreditinstitut och värdepap- persföretag definieras ett erkänt värdepappersföretag i tredje land som ett företag som om det vore upprättat inom gemenskapen skulle om- fattas av definitionen av värdepappersföretag i artikel 1.2 i investerings- tjänstedirektivet, och är auktoriserat i tredje land, samt är underkastat och uppfyller försiktighetsregler som enligt de behö- riga myndigheternas uppfattning är minst lika stränga som de som fast- ställts i detta direktiv. I den nya lagen bör ett värdepappersbolag definieras som ett svenskt aktiebolag som har fått tillstånd att driva värdepappersrörelse enligt lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Det är samma definition som den som finns i kapitaltäckningslagen (1 kap. 1 § 3). Beträffande de ut- ländska värdepappersföretagen väljs samma lagtekniska lösning som beträffande kreditinstitut och försäkringsföretag. I artikel 2.5 i konglomeratdirektivet definieras kapitalförvaltningsbolag som ett bolag hemmahörande inom EU vars regelmässiga verksamhet består i att förvalta fondföretag i form av värdepappersfonder och/eller investeringsbolag och motsvarande företag i tredje land. I lagen (2004:46) om investeringsfonder används begreppet fondbolag för svenska bolag som har fått tillstånd att bl.a. förvalta investe- ringsfonder, medan begreppet förvaltningsbolag syftar på ett utländskt företag som i sitt hemland har tillstånd att förvalta fondföretag. Dessa begrepp tillsammans motsvarar det i konglomeratdirektivet använda begreppet kapitalförvaltningsbolag. En definition av fondbolag bör tas in i lagen om finansiella konglome- rat genom en hänvisning till motsvarande begrepp i lagen om invester- ingsfonder. När även ett utländskt företag omfattas bör uttryckssättet ett fondbolag eller ett motsvarande utländskt företag användas. I kapitaltäckningslagen finns en definition av institut som omfattar kre- ditinstitut och värdepappersbolag. Även om någon motsvarande defini- tion inte används i konglomeratdirektivet bör den tas in i den nya lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat för att beteckna de tillståndspliktiga företag som omfattas av kapitaltäckningslagens bestäm- melser om finansiella företagsgrupper. Som tidigare avhandlats föreslås att definitionen av kreditinstitut till skillnad från kapitaltäckningslagen skall omfatta även pengar. får därigenom en något vidare betydelse än i kapitaltäckningslagen. Det beror på att pengar kan ingå i en finansiell företagsgrupp. De kan dock inte finnas i toppen av en finansiell företagsgrupp utan bara ingå i egenskap av dotterföretag eller ägarintresse. Av avsnitt 8.4 framgår att begreppet institut när det används i kapital- täckningslagens bestämmelser om finansiella företagsgrupper kommer att omfatta även de svenska fondbolagen. Samma lösning bör rimligen väljas här. i den nya lagen bör således avses kreditinstitut, värdepappersbolag och fondbolag. I artikel 2.4 i konglomeratdirektivet definieras en reglerad enhet som ett företag som enligt direktivets terminologi är ett kreditinstitut, ett försäk- ringsföretag eller ett värdepappersföretag. En motsvarande definition bör tas in i svensk rätt och bör då omfatta bl.a. eller motsvarande utländska företag, värdepappersbolag eller motsvarande utländska företag, försäkringsföretag och utländska direkt- försäkringsföretag. Här bedöms dock att det av språkliga skäl är bättre att benämna denna kategori företag för reglerade företag i stället för reglerade enheter. I artikel 30 i konglomeratdirektivet sägs att om ett kapitalförvaltnings- bolag, dvs. ett fondbolag eller ett motsvarande utländskt företag, är en del av ett finansiellt konglomerat skall hänvisningar till reglerad enhet avse även kapitalförvaltningsbolaget. Även ett företag som enligt direkti- vet är ett kapitalförvaltningsbolag bör därför ingå i definitionen av regle- rat företag. Beträffande den närmare innebörden av artikel 30 i konglo- meratdirektivet hänvisas till avsnitt 8.4. Återförsäkringsföretag omfattas inte av den EG-rättsliga reglering som gäller för försäkringsföretag. Det ställs alltså inte något krav på EG-nivå att återförsäkringsföretagen skall stå under tillsyn eller uppfylla kapitalkrav. Som har nämnts i det föregående följer dock de svenska återförsäkringsbolagen i stort sett samma regler som direktförsäkringsbolag och bör därför behandlas på samma sätt som direktförsäkringsbolagen vid tillämpningen av konglomeratbestämmel- serna. I detta avseende får alltså de svenska reglerna ett vidare tillämp- ningsområde än konglomeratdirektivet. Ett motsvarande synsätt kan dock inte tillämpas på ett utländskt åter- försäkringsföretag, eftersom ett sådant företag inte behöver stå under tillsyn enligt försäkringsdirektiven. De utländska återförsäkrings- företagen bör därför inte betraktas som reglerade företag, men däremot tillhör de den finansiella sektorn. Detta ligger i linje med direktivets synsätt. Ett utländskt återförsäkringsföretag bör därför definieras som ett före- tag som inte är ett försäkringsföretag eller ett utländskt direktförsäkrings- företag och vars huvudsakliga verksamhet är att försäkra risker som överlåts av försäkringsföretag, utländska direktförsäkringsföretag eller utländska återförsäkringsföretag. I artikel 2.7 definieras särregler som gemenskapslagstiftning som rör tillsynen över reglerade företag, särskilt den som fastställs i direktiv 73/239/EEG, 79/267/EEG, 98/78/EG, 93/6/EEG, 93/22/EEG och 2000/12/EG. En liknande bestämmelse bör tas in i den nya lagen. Där bör sektorsbestämmelser definieras som de bestämmelser i lag och andra författningar som gäller för den rörelse som drivs av kreditinstitut, värdepappersbolag, fondbolag och försäkringsföretag. Finansiell sektor definieras i artikel 2.8 i konglomeratdirektivet som en sektor som består av en eller flera av följande enheter: a)Ett kreditinstitut, ett finansiellt institut eller ett företag som tillhan- dahåller tjänster anknutna till bankverksamhet enligt artikel 1.5 och 1.23 ikreditinstitutsdirektivet (2000/12/EG) (banksektorn). b)Ett försäkringsföretag, ett återförsäkringsföretag eller ett försäk- ringsholdingbolag enligt artikel 1 led i i försäkringsgruppsdirektivet (98/78/EG) (försäkringssektorn). c)Ett värdepappersföretag eller ett finansiellt institut enligt artikel 2.7 i direktivet om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut. (93/6/EEG) (sektorn för investeringstjänster). d)Ett blandat finansiellt holdingföretag. En motsvarande definition bör tas in i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. I den finansiella sektorn ingår därmed inte enbart reglerade företag, t.ex. kreditinstitut, försäkringsföretag, värdepappersbolag eller motsva- rande utländska företag. Där ingår också andra företag som driver verk- samhet som inte fordrar tillstånd eller behöver stå under tillsyn enligt EG-direktiven, men vars verksamhet ligger nära den verksamhet som drivs av de reglerade företagen och företag som finns i toppen av en grupp som utgör ett finansiellt konglomerat. Alla begrepp som förekommer i direktivets definition av finansiell sektor utom finansiellt institut, företag som tillhandahåller tjänster knutna till bankverksamhet, försäkringsholdingbolag och blandat finansi- ellt holdingföretag har berörts i det föregående. Dessa begrepp behandlas i det följande. I 1 kap. 1 § kapitaltäckningslagen definieras finansiellt institut. Begreppet bör ges samma innebörd i den nya lagen och bör också defi- nieras där. Här bedöms vidare att den valda definitionen inte behöver göra skillnad mellan finansiella institut som ingår i banksektorn och sådana som ingår i värdepapperssektorn. Mot bakgrund av det nu sagda bör ett finansiellt institut definieras som ett företag som inte är ett kreditinstitut, värdepappersbolag eller fond- bolag eller ett motsvarande utländskt företag och vars huvudsakliga verk- samhet är att a) förvärva aktier eller andelar, b) driva värdepappersrörelse utan att vara tillståndspliktigt enligt 1 kap. 3 § lagen om värdepappersrörelse, eller c) driva en eller flera av de verksamheter som anges i 7 kap. 1 § andra stycket 210 och 12 lagen om bank- och finansieringsrörelse utan att vara tillståndspliktigt enligt 2 kap. 1 § samma lag. Ett finansiellt institut är alltså något annat än ett institut. I 1 kap. 1 § kapitaltäckningslagen definieras anknutna företag. Begreppet bör ges samma innebörd i den nya lagen och bör också definieras där. Ett anknutet företag bör alltså definieras som ett företag vars huvudsakliga verksamhet är att äga eller förvalta fast egendom, tillhandahålla data- tjänster eller driva annan liknande verksamhet som har samband med den huvudsakliga verksamheten i ett eller flera kreditinstitut, värdepappers- bolag eller motsvarande utländska företag. används i samma betydelse i konglomeratdirektivet som i försäkringsgruppsdirektivet. Den definition som infördes med anledning av försäkringsgruppsdirektivet kan därför tas som utgångspunkt även här. behandlas även i avsnitt 14.6.1. Där föreslås begreppet, när det används i försäkringsrörelselagen, få en delvis ny lydelse till följd av en ändring som konglomeratdirektivet gör i försäkringsgruppsdirektivet. Enligt vad som där sägs bör ett försäkrings- holdingföretag definieras som ett moderföretag som inte är ett försäk- ringsföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag och vars verksam- het huvudsakligen består i att förvärva och förvalta andelar i dotterföre- tag som uteslutande eller huvudsakligen är försäkringsbolag eller ut- ländska försäkringsföretag. I försäkringsrörelselagen (1 kap. 9 e §) används termen försäk- ringsföretag i definitionen av försäkringsholdingföretag. avses då såväl svenska som utländska direkt- och återförsäkringsföretag (prop. 1999/2000:99 s. 29). I den nya lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat behöver emellertid, som ti- digare nämnts, åtskillnad göras mellan utländska direktförsäkringsföretag och utländska återförsäkringsföretag. Definitionen av försäkringsföretag inkluderar inte sådana utländska företag. För att definitionen av försäkringsholdingföretag i den nya lagen skall få samma innebörd som i försäkringsrörelselagen bör den därför lyda: ett moderföretag som inte är ett försäkringsföretag, ett utländskt direktförsäkringsföretag, ett utländskt återförsäkringsföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag och vars huvudsakliga verksamhet är att förvärva och förvalta andelar i dotterföretag som uteslutande eller huvudsakligen är försäkringsbolag, utländska direktförsäkringsföretag eller utländska återförsäkringsföretag. I artikel 2.15 i konglomeratdirektivet definieras begreppet blandat finansiellt holdingföretag. Någon motsvarande definition finns för närvarande inte i svensk rätt men bör tas in i den nya lagen. 2005/06:45 bör ha en lydelse som ligger nära direktivets, nämligen ett moderföretag som inte är ett reglerat företag och som tillsammans med sina dotter- företag, varav minst ett är ett reglerat företag med huvudkontor inom EES, och andra företag utgör ett finansiellt konglomerat. 7.2Definitioner av grupp, behörig myndighet, riskkoncentration m.m. Regeringens förslag: Lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat skall innehålla definitioner av begreppen koncern, ägarintresse, grupp, nära förbindelser, behörig myndighet, relevant behörig myndighet och interna transaktioner. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: FAR anser att definitionen av koncern i lagen om finansiella konglomerat bör vara densamma som i redovisnings- lagstiftningen. Vidare anser FAR att regelverket bör anpassas till internationella redovisningsstandarder (IAS/IFRS). Skälen för regeringens förslag I artikel 2.9 och 2.10 i konglomeratdirektivet finns definitioner av moderföretag och dotterföretag. Dessa definitioner hänvisar till artikel 1 i rådets sjunde direktiv (83/349/EEG) om sammanställd redovisning (sjunde bolagsrättsliga direktivet). Definitionen där motsvarar vad som i svensk rätt går under beteckningen koncern (se t.ex. 1 kap. 4 § årsredo- visningslagen [1995:1554], 1 kap. 4 § lagen [1995:1559] om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag, 1 kap. 3 § lagen [1995:1560] om årsredovisning i försäkringsföretag, 1 kap. 11 § aktiebolagslagen (2005:551) och 1 kap. 2 § kapitaltäckningslagen). En motsvarande koncerndefinition som framgår av de lagarna bör också tas som utgångspunkt för en koncerndefinition i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. I 1 kap. 6 § årsredovisningslagen sägs att vid tillämpningen av kon- cerndefinitionen skall sådana rättigheter som tillkommer någon som handlar i eget namn men för en annan fysisk eller juridisk persons räk- ning anses tillkomma den personen. Vidare skall vid bestämmandet av antalet röster i ett dotterföretag eller intresseföretag inte de andelar i dotterföretaget eller intresseföretaget beaktas som innehas av det företaget självt eller av dess dotterföretag. Detsamma gäller andelar som innehas av den som handlar i eget namn men för dotterföretagets eller intresseföretagets eller dess dotterföretags räkning. En bestämmelse liknande den i 1 kap. 6 § årsredovisningslagen finns i 1 kap. 12 § aktiebolagslagen samt 1 kap. 3 § kapitaltäckningslagen. Den sistnämnda bestämmelsen motsvarar artikel 2 i det sjunde bolagsrättsliga direktivet. Till den artikeln hänvisas i de definitioner av moderföretag och dotterföretag som finns i kreditinstitutsdirektivet. Så görs emellertid inte i motsvarande definitioner i konglomeratdirektivet. Inte heller försäkringsgruppsdirektivets definitioner av moderföretag och dotterföretag hänvisar till artikel 2 i det sjunde bolagsrättsliga direk- tivet. I 1 kap. 9 f § försäkringsrörelselagen finns dock i fråga om koncer- ner en bestämmelse liknande den i 1 kap. 3 § kapitaltäckningslagen. Eftersom konglomeratbestämmelserna i stor utsträckning utgår från redovisningsreglerna, bedöms det lämpligt att i den nya lagen välja en koncerndefinition liknande den i redovisningslagstiftningen. En definition av koncern i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat bör därför ges samma innebörd som motsvarande definition i årsredovisningslagarna. Den föreslagna koncerndefinitionen i den nya lagen överensstämmer således med koncerndefinitionerna i årsredovis- ningslagarna. Som FAR påpekar innehåller årsredovisningslagarna vissa undantag från skyldigheten att upprätta koncernredovisning. Dessa un- dantag tas inte in i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat, i enlighet med den tolkning som görs av definitionerna i kon- glomeratdirektivet. De undantag från upprättande av koncernredovisning som görs i årsredovisningslagarna bedöms inte heller vara nödvändiga att göra i förevarande sammanhang. Syftet med koncerndefinitionen i lagen om finansiella konglomerat är inte att bestämma när koncernredovisning skall upprättas. Upprättande av koncernredovisning är inte heller nödvändigt för att tillsyn skall kunna utövas över ett finansiellt konglomerat, då beräkning av finansiell ställning kan göras på andra sätt. Koncerndefinitionen i försäkringsrörelselagen innehåller en bestäm- melse som anger att regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer får föreskriva att försäkringsrörelselagens bestämmelser, eller föreskrifter som meddelas med stöd av den lagen, skall gälla helt eller delvis för en grupp av företag som inte utgör en koncern, men som har en gemensam eller i huvudsak gemensam ledning. I 48 a § försäkringsrörel- seförordningen (1982:790) har regeringen bemyndigat Finansinspektio- nen att meddela sådana föreskrifter. Som framgår av definitionen av grupp i det följande kan en grupp bestå av antingen företag i samma kon- cern eller företag som är knutna till varandra genom att de har en gemen- sam eller i huvudsak gemensam ledning. Det finns därför inte någon an- ledning att utvidga koncerndefinitionen i lagen om finansiella konglome- rat till företag som står under gemensam ledning. FAR anser att definitionen av koncern i svensk rätt bör anpassas till internationella redovisningsstandarder (IAS/IFRS). Möjligheten att göra en sådan anpassning behandlades i prop. 2004/05:24 Internationell redovisning i svenska företag (s. 87 f). Där konstaterar regeringen att koncerndefinitionen i redovisningslagstiftningen avgör när ett företag är moderföretag i en koncern och därmed är skyldigt att upprätta koncernredovisning. Koncerndefinitionen i IAS/IFRS får betydelse för vilka företag som skall ingå i den koncernredovisning som börsnoterade moderföretag skall upprätta. Detta kan leda till att den koncernredovisning som upprättas i enlighet med IAS/IFRS kan komma att omfatta en annan krets av företag än de som utgör en koncern enligt årsredovisningslagen. Det ansågs därför naturligt att anpassa koncerndefinitionen i årsredovisningslagen till definitionen i IAS/IFRS. En ändring av koncerndefinitionen skulle emellertid få konsekvenser för tillämpningen av andra lagar, eftersom årsredovisningslagens koncerndefinition även har tagits in i bl.a. aktiebolagslagen. Om också aktiebolagslagens koncerndefinition ändras fanns det enligt regeringen en risk för komplikationer som inte kunde överblickas. Regeringen ansåg därför att koncerndefinitionerna i årsredovis- ningslagen och andra författningar måste ses över i ett sammanhang. Den konstaterade vidare att det inte finns tillräckligt underlag för att ta ställning till om aktiebolagslagen och annan berörd lagstiftning behöver ändras. Regeringen ansåg därför att frågan om ändrad koncerndefinition bör behandlas i ett särskilt sammanhang. Den bedömning som gjordes i prop. 2004/05:24 gäller även beträf- fande koncerndefinitionen i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. Koncerndefinitionen i den nya lagen bör därför behandlas i samband med den tidigare aviserade översynen av koncerndefinitionen. Enligt artikel 2.11 i konglomeratdirektivet avses med ägarintresse ett ägarintresse i den mening som avses i artikel 17 första meningen i rådets fjärde direktiv /660/EEG av om årsbokslut i vissa typer av bolag (fjärde bolagsdirektivet), eller direkt eller indirekt ägande av eller mer av rösterna eller kapitalet i ett företag. Hur begreppet ägarintresse i fjärde bolagsdirektivet borde definieras i svensk rätt behandlades utförligt i förarbetena till årsredovisningslagen (se prop. 1995/96:10 s. 113). I stället för ägarintresse infördes i årsredo- visningslagen begreppet intresseföretag (1 kap. 5 §). Där sägs att om ett företag äger andelar i en juridisk person som inte är dotterföretag och utövar ett betydande inflytande över den juridiska personens driftsmäs- siga och finansiella styrning samt ägandet utgör ett led i en varaktig för- bindelse mellan företaget och den juridiska personen, är den juridiska personen intresseföretag till företaget. Innehar ett företag minst tjugo procent av rösterna för samtliga andelar i en juridisk person, skall det anses ha sådant inflytande över och sådan förbindelse med denna som avses i föregående mening, om inte annat framgår av omständigheterna. Detsamma gäller om företagets dotterföretag eller företaget tillsammans med ett eller flera dotterföretag eller flera dotterföretag tillsammans in- nehar minst tjugo procent av rösterna för samtliga andelar i den juridiska personen. Definitionen av ägarintresse i konglomeratdirektivet överensstämmer med den som finns i försäkringsgruppsdirektivet. När definitionen i för- säkringsgruppsdirektivet skulle införas i svensk rätt valdes, liksom i redovisningslagstiftningen, begreppet intresseföretag (1 kap. 9 b § försäkringsrörelselagen). Den situationen att det finns ett direkt eller indirekt ägande av av rösterna eller kapitalet i ett företag togs dock inte in i beskrivningen av intresseföretag. I stället anges i 7 a kap. 1 § andra stycket försäkringsrörelselagen att vid tillämpningen av bestämmelserna om försäkringsgrupper skall vad som föreskrivs om intresseföretag även gälla företag som inte är ett dotterföretag eller ett intresseföretag, om innehavet direkt eller indirekt uppgår till eller mer av rösterna eller kapitalet. 1999/2000:99 s. 29). I kapitaltäckningslagen används begreppet ägarintresse. Med det me- Prop. 2005/06:45 nas ett direkt eller indirekt innehav av eller mer av rösterna eller kapitalet i ett företag (1 kap. 1 § 10). Den föreslagna lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat behandlar enbart tillsyn på gruppnivå. Det synes därför lämpligt att an- vända en definition av ägarintresse som ligger nära konglomeratdirekti- vets definition.