prop · GT03179 · 2006-03-21 00:00:00 — Som har påpekat bör termerna dräktighet och dräktig- hetstal användas. Med fartygets dräktighet avses bruttodräktigheten be- räknad enligt bestämmelserna om skeppsmätning enligt bilaga 1 till internationella skeppsmätningskonvention vilket är samma definition som i Stockholmsreglernas artikel 9. Ansvarsbegränsningarna bör, som också följer av Stockholmsreglerna, inte gälla om den miljöfarliga olyckan i huvudmannens verksamhet har orsakats med uppsåt eller av grov oaktsamhet. I syfte att genomföra försäkringsplikten i Stockholmsreglernas artikel 11 bör ett tillstånd i till verksamhet i inte få meddelas om den ansvarige huvudmannen inte kan visa att denne kan ställa godtagbar säkerhet för verksamheten som motsvarar gällande ansvarsbegränsnings- belopp. En sådan säkerhet kan utgöras av en försäkring, bankgaranti eller liknande. Kravet bör lämpligen införas i lagen som en förutsättning för tillstånd. Regeringens förslag: Om skyldigheten att vidta åtgärder efter en mil- jöfarlig olycka inte har fullgjorts, är huvudmannen för verksamheten skyldig att betala ersättning till den part som i den åtgärdsskyldiges ställe har vidtagit åtgärder. Ersättningen skall motsvara kostnaden för de vidtagna åtgärderna. En annan parts rätt till ersättning från en icke- statlig huvudman går förlorad om parten inte har väckt talan om er- sättning vid senast efter det att de ersätt- ningsgrundande åtgärderna påbörjades eller, om följande tidpunkt in- faller senare, senast efter det att parten fick eller borde ha fått kännedom om identiteten på huvudmannen för den verksamhet i vil- ken olyckan hände. Om en sådan talan inte har väckts från det datum åtgärderna började vidtas förfaller rätten till ersättning. I den mån nödvändiga åtgärder efter en miljöfarlig olycka inte har vidtagits av någon, skall ersättning betalas till den myndighet som re- geringen bestämmer för vidarebefordran till den fond som administre- ras av Antarktisfördragets sekretariat. Ersättningen skall så långt som möjligt motsvara kostnaden för att vidta åtgärderna. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens med undantag för förslaget om den absoluta preskriptionstiden som inte finns i promemorian. Lagtexten om ersättningsskyldighet har förtydligats i förhållande till promemorians förslag. Remissinstanserna har i huvudsak inte haft något att invända i den här delen. har dock påpekat att Stockholmsreglernas absoluta preskriptionstid bör återfinnas i lagtexten. har anfört att det inte finns några kompetensskäl för att särskilt utpeka denna domstol som enda forum då denna måltyp sannolikt kom- mer att vara så sällsynt förekommande att någon särskild kompetens inte kan byggas upp. Skälen för regeringens förslag: Enligt Stockholmsreglernas artikel 7 skall en part ha rätt att väcka talan om ersättning mot en icke-statlig hu- vudman för kostnader som parten har ådragit sig när den vidtagit åtgärder i samband med en miljöfarlig olycka som den huvudmannen har orsakat. Talan skall väckas där huvudmannen har sin hemvist. Denna bestäm- melse i Stockholmsreglerna bör genomföras med en svensk bestämmelse enligt vilken en part som har vidtagit åtgärder med anledning av en mil- jöfarlig olycka som en svensk icke-statlig verksamhetsutövare har orsa- kat skall ha rätt att väcka talan om ersättning för sina kostnader vid . Som har påpekat bör även den absoluta preskriptionstiden finnas med i bestämmelsen. Regeringen delar tingsrätts bedömning att antalet fall som kommer att tas upp i domstol sannolikt kommer vara få, om ens några. Det finns dock enligt regeringens mening ändå skäl som talar för att skall vara enda forum för talan om ersättning från en icke-statlig huvudman även om denne har sitt säte i någon annan del av landet. Det är endast utländsk part som kan föra talan om ersättning och för att underlätta för parten kan det vara lämpligt att talan förs i där normalt par- tens beskickning finns. Som framgått ovan är även en statlig huvudman skyldig att betala er- sättning till den part som i huvudmannens ställe har vidtagit åtgärder med anledning av en miljöfarlig olycka. När det gäller tvist om sådan ersätt- ning skall detta enligt Stockholmsreglerna hanteras genom tvistlösnings- reglerna i miljöskyddsprotokollet. Någon reglering av detta i lagen är inte nödvändig. I de fall inga åtgärder alls har vidtagits vid en miljöfarlig olycka skall en huvudman enligt Stockholmsreglerna vara skyldig att betala ett belopp till en särskild för ändamålet upprättad fond som administreras av An- tarktissekretariatet. Det belopp som en statlig huvudman skall betala skall motsvara kostnaden för de åtgärder som borde ha vidtagits. Om det rör sig om en icke-statlig huvudman skall denne vara skyldig att betala ett belopp som i möjligaste mån motsvarar kostnaden för en sådan åtgärd om den hade vidtagits. Den centrala ersättningsskyldigheten i Stockholmsreglernas artikel 6 framgår av lagförslagets 19 och 20 §§. Den sista bestämmelsen reglerar det särskilda fall när en miljöfarlig olycka har inträffat och inga åtgärder har vidtagits av någon. Enligt Stockholmsreglerna kan det alltså uppstå en ersättningsskyldighet vid en miljöfarlig olycka trots att inga åtgärder har vidtagits och ingen således har haft några direkta kostnader till följd av olyckan. Regeringen gör därvid följande bedömning. När en skada har orsakats på någons mark eller en stats territorium kan den skadelidande ha rätt till ersättning oavsett om några åtgärder har vidtagits som har syftat till att återställa skadan. Det väsentliga är att markägaren eller staten har lidit en skada till följd av det inträffade. Oavsett det faktum att vissa stater har framfört territoriella anspråk i , så finns det i för- hållande till ingen stat som i slutändan kan kräva ersättning för skador som orsakats på statens territorium. Skadelidande i förhållande till skador på miljön i när inga åtgärder vidtagits är istället miljön i och de stater som genom sitt partnerskap i Antarktisfördraget och miljöskyddsprotokollet har ett gemensamt intresse av och ansvar för att skydda och bevara miljön i . Miljön i är unik och mycket skyddsvärd vilket kräver en Prop. 2005/06:179 sträng skyddsreglering. Avsaknaden av en stat som har ett yttersta ansvar för miljön i skapar särskilda juridiska förutsättningar som bl.a. innebär att stora krav måste ställas på det stater som närvarar i när det gäller att ta fullt ansvar för de skador på miljön som kan upp- komma till följd av närvaron. Antarktisfördragets parter har mot denna bakgrund trätt in som garanter för att miljön i skyddas. Ersätt- ningsbestämmelserna i är den lösning som parterna har enats om dels för att säkerställa att den som orsakar en miljöfarlig olycka i inte skall tjäna på att inte vidta några åtgärder eller på att andra inte parter inte vidtar åtgärder, dels för att tillse att åtgärder skall kunna vidtas i situationer där det av någon anledning inte finns någon som vidtagit åtgärder. Principiellt finns det likheter med det s.k. miljöskadedirektivet (och rådets direktiv /35/EG av om miljöansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador, EUT L 143, 30.4.2004, s. 56, Celex 32004L0035). I miljöskadedirektivet slås det fast att sekundärt återställande kan bli aktuellt i fall där det inte är möjligt att vidta primärt återställande av en miljöskada. I det fallet finns det alltså ingen direkt koppling mellan den enskilda skadan och den vidtagna åtgärden. Ersättningen i fall då inga åtgärder har vidtagits bör så långt som möjligt motsvara kostnaderna för att vidta åtgärderna och betalas till den myndighet som regeringen bestämmer för vidarebefordran till fonden som administreras av . Den myndighet som skall ta emot sådan betalning kan väcka talan i allmän domstol om ersättning inte har betalats eller erlagts med ett felaktigt belopp. Regeringens förslag: Den nuvarande straffbestämmelsen i 25 § ersätts av två nya straffbestämmelser, 33 och 34 §§. Utöver de gärningar som är straffbelagda enligt den nuvarande lagen skall det enligt 33 § också vara straffbart att uppsåtligen eller av oaktsamhet 1.underlåta att vidta en åtgärd som behövs för att undvika, mini- mera eller begränsa effekterna av en miljöfarlig olycka, 2.bryta mot förbudet att efterforska, samla in, undersöka, utvinna eller bearbeta meteoriter, och 3.befatta sig med meteoriter. Straffskalan för brott av normalgraden enligt 33 § skärps. För sådant brott höjs maximistraffet från fängelse till fängelse . Ett grovt brott införs. Straffskalan för det bestäms till fängelse i lägst och högst . Vidare skall det enligt 34 § vara straffbelagt att uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryta mot en bestämmelse om skyldighet att vidta förebyggande åtgärder eller att upprätta beredskapsplaner enligt 7 §. För brott som avses i 34 § kan endast utdömas böter. Bestämmelsen om förverkande i 36 § begränsas till att enbart gälla sådana brott som avses i 33 §. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Regeringen föreslår bl.a. att straffskalan för brott som avses i straffbe- stämmelsen i 33 § skärps från maximalt fängelse till fängelse i normalfallet samt att det införs ett grovt brott som kan leda till mellan sex månaders och fängelse. Remissinstanserna: och har anfört att maximistraffet för överträdelser av allvarlig karaktär mot vissa bestämmelser i lagen bör vara i stället som promemorian föreslog. har vidare anfört att för särskilt grova brott bör straffskalan harmonisera med straffskala för grovt miljöbrott. Skälen för regeringens förslag I förarbetena till den nuvarande lagen om anges att miljöbrott i bör bedömas på likartat sätt som miljöbrott i (prop. 1992/93:140 s. 39). Maximistraffet sattes till fängelse. Stock- holmsreglerna innebär att nya skyldigheter läggs till dem som gäller , nämligen skyldighet att vidta åtgärder vid miljöfarliga olyckor och skyldighet att vidta förebyggande åtgärder i syfte att förhindra miljö- farliga olyckor. Ett förbud mot hantering och befattning med meteoriter införs också. Skärpning av straffskalan för brott av normalgraden I likhet med har anfört att motsvarande överträdelser i och i lagen (1980:424) om åt- gärder mot förorening från fartyg har fängelse som maximistraff varför straffmaximum för brott mot Antarktislagens straffbestämmelser bör höjas till för att korrespondera med . Åklagarmyn- digheten anser också att mycket allvarliga överträdelser bör bedömas på samma sätt som grovt miljöbrott och kunna medföra ett fängelsestraff på maximalt . Som exempel anförs att genomförandet av en kärn- sprängning i typiskt sett skulle kunna jämställas med grovt miljöbrott. Miljön i är unik och parterna i Antarktisfördraget har tagit på sig att skydda och bevara denna miljö. Synen på miljöbrott har skärpts i vilket bl.a. har kommit till uttryck genom att straffen för brott mot har skärpts. Straffmaximum för de flesta brott som anges i 29 kap. är fängelse. I förarbetena till miljö- balken anges bl.a. följande. En utgångspunkt för arbetet med att utforma en miljöbalk är också att göra lagstiftningen till ett mer effektivt instru- ment till skydd för människors hälsa och miljön. För att uppnå detta är naturligtvis sanktionssystemet av stor betydelse. Straffskalorna för över- trädelse bör därför ha en sådan omfattning och skärpa att de lämnar ut- rymme för att vid straffmätningen i det enskilda fallet fullt ut beakta det straffvärde som ett åsidosättande av bestämmelser till skydd för män- niskors hälsa och miljön kan ha (prop. 1997/98:45 s. 526). I torde ett brott inte riskera att skada människors hälsa i sam- ma utsträckning som om brottet begåtts i . På grund av särskilda skyddsvärde och särskilt känsliga miljö framstår dock en gär- ning eller underlåtenhet som orsakar en faktisk skada i eller risk för sådan skada som lika straffvärd som en motsvarande gärning i . Alternativa sanktioner som miljösanktionsavgift eller vitesföre- lägganden framstår inte som meningsfulla mot bakgrund av Antarktis- verksamhetens natur. Regeringen delar därför och tingsrätts bedömning att straffskalan för brott av normal- graden bör skärpas till fängelse i högst . Som har anfört finns det också ett behov av att på motsvarande sätt som vid miljöbrott i vissa särskilda fall kunna döma för grovt brott mot Antarktislagens straffbestämmelser. En sådan möjlighet bör därför införas. Straffskalan bör vara densamma som för grovt miljöbrott, dvs. fängelse mellan och . En be- dömning av om ett brott skall anses vara grovt får göras i varje enskilt fall. Typiskt sett skulle det kunna vara fråga om ett grovt brott om en verksamhetsutövare uppsåtligen gjort sig skyldig till ett mycket allvarligt utsläpp av t.ex. olja i vilket medfört stor skada på djurlivet, och verksamhetsutövaren sedan inte vidtagit några åtgärder för att minimera eller begränsa skadan. Det av anförda exemplet med genomförande av en kärnsprängning i borde rimligen också anses utgöra ett grovt brott. Underlåtenhet att vidta åtgärder vid miljöfarliga olyckor och hantering av meteoriter kriminaliseras Med Stockholmsreglerna införs ytterligare skyldigheter för verksamhets- utövare och huvudmän. Enligt förslaget till 9 § i den nya lagen skall, den som orsakar en miljöfarlig olycka i , och dennes huvudman, vidta de åtgärder som behövs för att snabbt och effektivt undvika, mini- mera eller begränsa effekterna av olyckan. Genom Resolution 3 (2001) har Antarktisfördragets konsultativa möte (ATCM) pekat på behovet av att förhindra okontrollerat insamlande av meteoriter. Resolutionen uppmanar samtliga parter i miljöskyddsproto- kollet att vidta rättsliga eller administrativa åtgärder i detta syfte. I 6 § första stycket 1 och 10 § förbjuds således under vissa förutsättningar efterforskning, insamling, undersökning, utvinning och bearbetning re- spektive annan befattning med meteoriter på motsvarande sätt som när det gäller t.ex. mineraltillgångar. Dessa bestämmelser har samma karaktär som regleringen av övriga skyldigheter och förbud som sanktioneras i den föreslagna 33 §, nämli- gen att de syftar till att upprätthålla ett starkt miljöskydd för den unika miljön i . De bör därför i straffrättsligt hänseende bedömas på motsvarande sätt. Det bör således vara straffbart att med uppsåt eller av oaktsamhet bryta mot 9 § liksom ett förbud i 6 § första stycket 1 och 10 §, även i fråga om meteoriter. Straffskalan bör vara böter eller fäng- else i högst . Underlåtenhet att vidta förebyggande åtgärder eller bryta mot föreskrifter om upprättande av beredskapsplaner kriminaliseras I enlighet med Stockholmsreglernas artiklar 3 och 4 skall enligt 7 § den som vistas eller bedriver verksamhet i vidta de skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått som behövs för att förebygga uppkomsten av miljöfarliga olyckor. Innan en verksamhet påbörjas i skall hu- vudmannen upprätta den eller de beredskapsplaner som med anledning av Prop. 2005/06:179 verksamhetens innehåll behövs i fråga om att hantera miljöfarliga olyc- Beredskapsplanerna skall hållas aktuella så länge verksamheten be- drivs. Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot skyldig- heten att vidta förebyggande åtgärder eller mot föreskrifter om skyldighet att upprätta beredskapsplaner bör kunna dömas till böter. Framtida före- skrifter om innehållet i beredskapsplaner torde bli detaljerade och tek- niska till sin natur. För att kriminaliseringen av brott mot den här typen av föreskrifter inte skall sträcka sig alltför långt bör den begränsas av att det på den subjektiva sidan skall vara fråga om uppsåt eller grov oakt- samhet. Utmönstrande av fängelse ur straffskalan för brott mot föreskrifter om avfallshantering, m.m. I den nuvarande lagen är även brott mot föreskrifter som regeringen eller en myndighet har meddelat med stöd av bemyndigandet i lagens 9 § straffbara och kan leda till böter eller fängelse. Några föreskrifter om av- fallshantering har inte meddelats med stöd av nämnda bemyndig- ande. Med hänsyn till att överträdelser av sådana föreskrifter inte kan anses vara så straffvärda att fängelse framstår som en nödvändig sanktion bör fängelse utmönstras ur straffskalan. För att begränsa det kriminalise- rade området ytterligare bör det för ansvar krävas uppsåt eller grov oakt- samhet i stället för som enligt nuvarande bestämmelse endast uppsåt eller oaktsamhet. Egendom som har varit föremål för brott eller ett föremål som använts som hjälpmedel vid brott enligt 33 § eller värdet därav bör under vissa förutsättningar förklaras förverkat (37 § i den föreslagna nya lagen). Detta innebär en inskränkning i förhållande till den nuvarande förver- kandebestämmelsen som även omfattar brott mot föreskrift om avfalls- hantering som finns i den föreslagna 34 §. Det är inte motiverat att förverkandebestämmelsen skall omfatta även sådana mindre straffvärda överträdelser. Bestämmelsen om förverkande bör begränsas till att enbart gälla sådana brott som avses i 33 §. För försök till brott som avses i den föreslagna nya 33 § bör det kunna dömas till ansvar enligt 23 kap. . I förhållande till den nuvar- ande straffbestämmelsen bör hänvisningen till medverkan tas bort efter- som den är obehövlig när det gäller brott inom specialstraffrätten för vilka fängelse är föreskrivet. Brott mot föreskrifter om avfallshantering respektive om skyldighet att vidta förebyggande åtgärder och upprätta beredskapsplaner är enligt regeringens mening dock inte av sådan all- varlig karaktär att det är motiverat att straffbelägga försök eller med- verkan. Regeringens förslag: Den nya lagen träder i kraft den dag som reger- ingen bestämmer i fråga om 20 § och i övrigt . Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att kan ratificera Stockholmsreglerna. Bestämmelsen i 20 § avser att betalning skall ske för vidarebefordran till den fond som skall administreras av Antarktisfördragets sekretariat. Mot bakgrund av att denna fond inte kommer att ha upprättats förrän Stockholmsreglerna har trätt i kraft bör 20 § träda i kraft först i samband med det. Regeringen bör därför få bestämma tidpunkten för ikraftträ- dande. I övriga delar bör den nya lagen träda i kraft . 7 Godkännande av Stockholmsreglerna Regeringens förslag: godkänner Bilaga VI till miljö- skyddsprotokollet till Antarktisfördraget om ansvarsskyldighet för miljöfarliga olyckor. Skälen för regeringens förslag: Stockholmsreglerna har antagits genom en åtgärd (s.k. Measure) under Antarktisfördragets artikel IX. För att Stockholmsreglerna skall träda i kraft krävs, i enlighet med miljö- skyddsprotokollets artikel 9 och Antarktisfördragets artikel IX, att alla de stater som var konsultativa parter då Stockholmsreglerna antogs har god- känt dem. har ratificerat miljöskyddsprotokollet och godkänt de bilagor som efter hand har fogats till protokollet. Genom den föreslagna nya lagen om kan uppfylla de relevanta delarna i bilaga VI. bör godkänna bilagan. Förslaget bedöms inte få några genomgripande konsekvenser i förhåll- ande till hur situationen ser ut . Tillståndshantering och tillsynsfrå- gor kommer i allt väsentligt fungera på samma sätt som det gör enligt den nuvarande lagen. Konsekvenserna av att Stockholmsreglerna om er- sättningsskyldighet för svenska verksamhetsutövare nu förs in i lagstift- ningen får naturligtvis konsekvenser för det fall en svensk expedition orsakar en miljöfarlig olycka. I ett sådant fall kan nämligen en utländsk part väcka talan mot huvudmannen vid svensk domstol och kräva ersätt- ning för kostnader som parten har ådragit sig för att ha vidtagit åtgärder med anledning av olyckan. Det är dock sannolikt att en utländsk part skulle ha den möjligheten även utan de nya reglerna. I frågan om kravet Prop. 2005/06:179 på säkerhet avser ett ansvar som inte är obegränsat för fartyg motsvarar ansvaret de begränsningar som finns i ändringsprotokollet till internationella konvention om begränsning av sjörättsligt skadestånds- ansvar (LLMC). Tillgången till försäkringar för verksamhet i bedöms inte påverkas nämnvärt. Remissinstanserna har inte påtalat några ytterligare konsekvenser av den nya lagen än de som redogjorts för ovan. har efterlyst en s.k. SimpLex-analys av förslagen till att minska den administrativa bördan främst för småföretag. Någon särskild SimpLex- analys utöver den befintliga konsekvensanalysen är dock inte nödvändig i detta fall då fråga endast är om att reglera verksamhet i ett visst område där endast ett fåtal företag kan förväntas bedriva någon verksamhet och där miljöhänsynen enligt internationella överenskommelser bedömts vara av särskilt stor betydelse. Paragrafen innehåller ett antal definitioner som behövs för att underlätta utformningen och förståelsen av lagtexten i övrigt. Miljön i definieras som miljön i och de ekosystem som beror av eller hänger samman med miljön i vilket jämfört med den tidigare lydelsen, miljön i och de ekosystem som beror av eller sammanhänger med ekosystem, bättre överens- stämmer med Antarktisfördraget och miljöskyddsprotokollet. Uttrycket miljöfarlig olycka innebär en olyckshändelse som medför eller kan medföra att miljön i skadas på ett betydande sätt. Det räcker alltså att olyckan innebär en risk för en skada som inte är obetyd- lig för att det skall vara fråga om en miljöfarlig olycka i lagens mening. Termen huvudman definieras som den fysiska eller juridiska person på vilkens uppdrag en vistelse eller verksamhet i organiseras, be- drivs eller avses att bedrivas. Termen särskilda dragningsrätter avser de av Internationella valuta- fonden använda särskilda dragningsrätterna som den dag då betalning sker eller, om säkerhet ställs för betalningen, då säkerheten ställs mot- svarar ett värde omräknat till svenska kronor efter en kurs bestämd enligt den beräkningsmetod som valutafonden den dagen tillämpar för sin verk- samhet och sina transaktioner. Paragrafen har avseende termerna huvudman och särskilda dragnings- rätter utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Till skillnad från den nuvarande lagen (21 §) anges det redan inlednings- vis i den nya lagen att lagen inte gäller en observatör (jfr definitionen i 1 §) eller person från annan part (dvs. en person från en annan fördrags- slutande stat) som utbytesvis deltar i en svensk expedition. för utländskt statsfartyg motsvarar 11 § i den nuvarande lagen. I jämförelse med lagrådsremissens lagförslag har paragrafens andra stycke på Lagrådets inrådan förtydligats på så sätt att uttrycket under svensk kontroll ersatts av en uppräkning som följer uppräkningen i första stycket. Det allmänna kravet på tillstånd syftar till att för svensk del kunna upp- rätthålla skyddet av miljön i . I likhet med 16 § första stycket i den nuvarande lagen krävs inte tillstånd för den som endast utövar sin rätt till fri sjöfart enligt folkrätten om det fria havet. Vidare undantas överflygning, både över havet och kontinenten, från tillståndskravet. I 17 och 18 §§ finns bestämmelser som gäller verksamheter och vistel- ser där huvudmannen inte omfattas av lagens tillämpning. Av 18 § fram- går att en sådan huvudmans tillstånd från en annan part gäller även för en sådan deltagare som omfattas av den svenska lagen. Paragrafen motsvarar den nuvarande lagens 4 och 9 §§. Paragrafen åter- ger dels det allmänna krav som gäller för all vistelse och verksamhet i , dels syftet med miljöskyddsprotokollets bestämmelser om hantering av avfall. Paragrafen motsvarar 6 § i den nuvarande lagen. Bestämmelsen följer en överenskommelse avseende atomexplosioner och radioaktivt avfall som upptas i Antarktisfördragets artikel V. I lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet finns bestämmelser om vad som i övrigt gäller för kärntek- nisk verksamhet. I paragrafen har de olika förbuden mot efterforskning och utvinning m.m. av mineraltillgångar, förbuden mot insamling och skadlig påverkan på växter och djur samt förbuden mot införande av icke naturligt före- kommande arter och besök av särskilt skyddsvärda områden samlats.