prop · GT0372 · 2006-02-09 00:00:00 — () konstaterade inledningsvis att utredningen inte gav någon anledning att ifrågasätta att de två blodspår som säkrats vid polisens brottsplatsundersökning och analyserats vid (), och som resulterat i samma DNA-profil, härrörde från den tilltalade. Vidare hänvisades till ett sakkunnigutlåtande av SKL som angav att det kunde hållas för visst att DNA-spåren kom från den tilltalade om man bortsåg från möjligheten att spåren kom från en nära släkting till honom. I yttrandet från SKL sägs bl.a. att den starkaste slutsatsen det kan hållas för visst används när risken för slumpmässig överensstämmelse är en på en miljon eller lägre. HD uttalade att det avgörande för bedömningen om den tilltalade var en av gärningsmännen var värderingen av resultatet av DNA-undersökningen. Av HD:s slutsats framgår bl.a. att bevisvärdet av ett resultat av en DNA-analys uttryckt som att det kan hållas för visst får anses mycket starkt. 7.2.1En bestämmelse om DNA-analys förs in i utlänningslagen Regeringens förslag: I ärenden om uppehållstillstånd som rör familjeåterförening mellan minderåriga barn och deras föräldrar skall ge sökanden och anknytningspersonen tillfälle att få en DNA-analys utförd på statens bekostnad. Även i vissa andra familjeanknytningsärenden skall lämna ett sådant erbjudande. DNA-analys skall erbjudas endast om den övriga utredningen om släktskapet är otillräcklig. Kommitténs (SOU 2002:13) förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Regeringen har dock valt en något annorlunda lagteknisk utformning. Bestämmelsen har även formulerats som en skyldighet för att erbjuda DNA-analys i ärenden som rör minderåriga barn och deras föräldrar samt i vissa andra ärenden, t.ex. när en äldre far vill återförenas med ett vuxet barn i . Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, Kammarrätten i , (), Statskontoret, Rättsmedicinal- verket, Ambassaden i , Ambassaden i , Migrations- verket, , Svenska Röda Korset, Riksförsäkrings- verket, , , , , Barnens rätt i samhället (), , Flyktinggruppernas och Asylkommittéernas Riksråd (FARR), (), Ortodoxa och österländska kyrkornas ekumeniska råd (OÖKER), Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar och Kristna Råd har i allt väsentligt tillstyrkt eller inte haft någon erinran mot förslaget. I huvudsak betraktar remissinstanserna frivillig DNA-analys som en möjlighet att med tanke på barnets bästa förhindra att barn i familjeanknytningsärenden far illa genom att utnyttjas eller överges när de kommer till personer som i verkligheten inte är deras föräldrar. Vidare har instanserna påpekat att de ser analysen som ett erbjudande om hjälp i en situation där familjeåterförening annars kanske inte kommer till stånd när det är mycket svårt att visa det släktskap som görs gällande, t.ex. på grund av bristfällig folkbokföring eller otillförlitliga identitetshandlingar. anser bl.a. att det skall vara en rättighet för den sökande att på statens bekostnad få utföra DNA-test då det är erforderligt till styrkande av anknytning. () stödjer inte förslaget. BO anser inte att möjligheten att använda DNA-test för att fastställa föräldraskap är förenlig med barnets bästa. Bland annat hänvisar BO till att ett barn som fötts till följd av en graviditet som uppstått genom en våldtäkt i krig kan få det mycket svårt om det senare framkommer att barnets biologiske far är en fiende. Även RPS, Röda Korset, , Kristna Råd och Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar pekar på det förhållandet att en DNA-analys kan innebära en risk för integritets- kränkning, framför allt ur den synvinkeln att uppgifter kan komma fram om det biologiska släktskapet, som inte tidigare varit kända, t.ex. att mannen i äktenskapet inte är far till barnet, vilket kan vålla problem för såväl kvinnan som barnet. Som framhållits tidigare är dock de senare remissinstanserna huvudsakligen positivt inställda till DNA-analys då de ser analysen som en möjlighet att förhindra att barn i familjeåterföreningsärenden far illa genom att förenas med personer som inte är deras föräldrar. Enligt deras förmenande väger detta tyngre än integritetsaspekten i dessa ärenden. BO anför att det är den sociala familjen som är den viktiga för barnet och hänvisar i det sammanhanget till artikel 5 i FN:s konvention om barnets rättigheter (). BO anser också att erbjudande av DNA-analys för att bevisa föräldraskap kan upplevas som kränkande i detta sammanhang. Det borde räcka för utländska vuxna, på samma sätt som för svenska, att föräldrarna åtar sig att försörja barnet till dess underhållsskyldigheten upphör. , , FARR, IKF, OÖKER, Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar och Kristna Råd framhåller också den sociala familjens betydelse framför den biologiska familjens betydelse. Några av instanserna anser att ett negativt resultat på en DNA- analys inte får hindra ett barn från att återförenas med den som barnet betraktar som sin faktiska förälder. Skälen för regeringens förslag: är en viktig och principiell rätt i såväl svensk som i viss utsträckning internationell rätt. En grundprincip inom den svenska utlänningsrätten är att hålla samman familjen, vilket främst kommer till uttryck i bestämmelserna om uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning enligt 2 kap. 4 § UtlL (5 kap. 3 § NUtlL). En förutsättning för att denna princip skall kunna upprätthållas och för att en ansökan om uppehållstillstånd för familjeåterförening skall kunna beviljas är bl.a. att sökandens identitet är fastställd. Ytterligare ett villkor är att det finns underlag som ger stöd åt ett påstående om släktskap mellan sökanden och anknytningspersonen i . Detta kan ske genom företeende av olika handlingar som födelseattester, personbevis och ID-handlingar. Det kan emellertid på grund av förhållandena i sökandens hemland ibland vara omöjligt att skaffa fram sådana dokument, t.ex. på grund av bristfällig folkbokföring. Det kan också finnas anledning att ifrågasätta tillförlitligheten i de dokument som företes. har vid ett flertal tillfällen framhållit detta som ett problem (prop. 1996/97:25 s. 235 f. och 265). Sådana förhållanden gäller beträffande sökande från t.ex. , och . När det gäller barn som vill återförenas med sin/sina förälder/föräldrar, får det ofta räcka med att sannolika skäl talar för att det uppgivna släktskapet är korrekt. Detta har fått till följd att ett inte oväsentligt antal barn förenats med personer som inte är deras biologiska föräldrar. Det har förekommit att en del av dessa barn utnyttjats för att skapa en fiktiv anknytning till för en oäkta förälder eller som handelsvara och att de i vissa fall sedan övergetts. Dessa farhågor delas av RPS som i sitt remissyttrande betonar vikten av att barn skyddas från utnyttjande. Det har också inträffat att barn, som kommit till tillsammans med en person som uppgetts vara dess förälder, senare har visat sig inte vara barn till den personen. har i sådana situationer som nämnts fått ta hand om och placera barnen i familjehem. Hänsynen till barns bästa betonas såväl i utlänningslagstiftningen som i annan lagstiftning som berör barn. Det är också regeringens uppfattning att det i de allra flesta fall är barnets föräldrar som har de främsta förutsättningarna att se till barnets bästa och tillgodose dess behov. Det bör därför vidtas åtgärder för att så långt som möjligt motverka att barn beviljas uppehållstillstånd på grund av anknytning till någon som oriktigt påstår sig vara barnets förälder. Ett sätt att förhindra detta skulle vara att ansvariga handläggande myndigheter ställer högre krav än tidigare på att släktskapet skall vara styrkt för att ett barn skall medges uppehållstillstånd på grund av anknytning. Som framhållits ovan kan det dock vara mycket svårt, ibland till och med helt omöjligt, att skaffa handlingar som styrker ett påstått släktskap. En ren skärpning av beviskravet skulle därför medföra att familjeåterförening i vissa fall omöjliggörs, vilket inte heller kan anses acceptabelt. Barn bör normalt få möjlighet att återförenas med sina föräldrar i . En annan ordning skulle strida mot uppfattningen att rätten till familjeåterförening är en självklar och grundläggande del av den svenska invandringspolitiken (prop. 1996/97:25). Å andra sidan är det mycket viktigt, med tanke på barnets bästa, att förebygga situationer där barn återförenas med personer som i verkligheten inte är deras föräldrar. Barn måste skyddas från risken att överges eller utsättas för någon form av utnyttjande. Principen om barnets bästa kommer till uttryck på ett flertal olika områden i svensk rätt. Exempelvis uttrycks barnets rätt till grundläggande rättigheter som omvårdnad, trygghet och god fostran i 6 kap. 1 § . Barnets rätt till trygghet omfattar bl.a. rätten att få leva i ett stabilt förhållande och att ha någon att lita på (prop. 1989/90:107 s. 31 ff). I detta ligger å ena sidan ett intresse av att låta barnet få växa upp i sin invanda miljö, å andra sidan intresset av att värna om barnets bästa genom att förhindra att det utsätts för brottsligt utnyttjande eller överges. Genom införandet av en möjlighet till DNA- analys i ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning, kan barnet lättare skyddas mot sådant utnyttjande. Det är också ett hinder mot att barn sammanförs med personer som inte är deras föräldrar. Rättviseaspekter utgör ytterligare ett skäl för att införa denna möjlighet. I de fall då tillräcklig utredning inte kan tas fram på annat sätt, bör möjligheten till bevisning genom DNA-analys inte vara förbehållen endast utlänningar som har råd att själva bekosta en sådan analys. Enligt regeringens uppfattning talar framför allt hänsynen till barnets bästa och skyddsaspekten starkt för att det bör införas en bestämmelse i utlänningslagen om möjlighet till DNA-analys i ärenden om familjeåterförening. Genom denna möjlighet ges sökanden förutsättningar att visa att biologiskt släktskap föreligger i ärenden där den övriga utredningen om släktskapet inte är tillräcklig för att ansökan om uppehållstillstånd skall kunna beviljas. DNA-analysen skall i dessa fall bekostas av staten. I första hand skall DNA-analys erbjudas i ärenden om familjeåterförening mellan minderåriga barn och föräldrar, där biologiskt släktskap görs gällande. I dessa fall är betydelsen av att familjeåterförening kommer till stånd som störst, men också vikten av att barn skyddas från oäkta familjeåterföreningar. DNA-analys kan emellertid bidra till utredningen även i andra anknytningsärenden där biologiskt släktskap åberopas, t.ex. när en åldrig förälder vill återförenas med ett vuxet barn i . Samma svårighet för sökanden att få fram tillförlitlig dokumentation om släktbanden kan föreligga i dessa fall. Det finns därför skäl att erbjuda DNA-analys också i övriga ärenden om uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning, om biologiskt släktskap görs gällande, när den övriga utredningen om släktskapet är otillräcklig. I dessa anknytningsfall finns emellertid förutom släktskapet ytterligare förutsättningar som måste vara uppfyllda. Exempelvis krävs beträffande andra nära anhöriga än minderåriga barn och deras föräldrar även att hushållsgemenskap förelegat och att ett beroendeförhållande mellan släktingarna funnits och alltjämt består. För att uppehållstillstånd skall meddelas en anhörig till en flykting eller skyddsbehövande i övrigt måste synnerliga skäl föreligga. Finner att sökanden inte har förmått visa att övriga förutsättningar för uppehållstillstånd är uppfyllda, och att ansökan därför skall avslås, finns inte anledning att närmare utreda frågan om släktskapet genom en DNA-analys. I ett sådant fall behöver därför tillfälle till DNA-analys inte lämnas. Regeringen anser mot denna bakgrund att det bör införas en bestämmelse i utlänningslagen med innebörden att i ärenden om uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning enligt 5 kap. 3 § första stycket 2 och 5 kap. 3 a § första stycket 2 och 3 samt tredje stycket 2 och 3 NUtlL skall erbjuda sökanden och anknytnings- personen tillfälle att få en DNA-analys utförd, om den övriga utredningen rörande släktskapet inte är tillräcklig för att uppehålls- tillstånd skall beviljas. I avsnitt 7.2.2 redovisas vilka närmare förutsätt- ningar som skall gälla för att DNA-analys skall komma i fråga. Som bl.a. BO påpekat, kan problem uppstå i en familj om det vid en DNA-analys framkommer information om det biologiska släktskapet, som inte varit känd, t.ex. att mannen i äktenskapet inte är biologisk far till barnet. Liknande problem kan emellertid uppkomma även i andra sammanhang, exempelvis genom blodgruppsbestämningar. Det är naturligtvis mycket olyckligt om en icke-biologisk far, som barnet betraktar som sin förälder, tar avstånd från barnet när det uppdagas att han inte är far till barnet. är det inte rimligt att avstå från att införa en möjlighet till DNA-analys som ökar barns trygghet och säkerhet, på grund av risken att det i samband med analysen framkommer sådan information. Som tidigare påpekats talar framför allt hänsynen till barnets bästa och skyddsaspekten starkt för att en bestämmelse om möjlighet till DNA-analys under vissa förutsättningar i ärenden om familjeåterförening införs. Därför anser regeringen att intresset av att förhindra att barn utnyttjas och far illa väger tyngre än strävan att hålla familjen intakt.. Däremot finns det skäl för att överväga vilka riktlinjer och rutiner som bör gälla för hur ett utlåtande om resultatet av en DNA-analys meddelas sökanden och lämpligen även anknytningspersonen med hänsyn till att det kan vara känsliga uppgifter, t.ex. av det slag som berörts ovan, som kommer fram i samband med att en DNA-analys utförs. Utgångspunkten är naturligtvis den partsinsyn och kommunikationsplikt som gäller enligt 16 och 17 §§ förvaltningslagen (1986:223). Som framgår ovan, har flera remissinstanser pekat på det faktiska familjeförhållandets företräde framför den biologiska familjen. Bland annat understryker FARR att det är de etablerade beroendeförhållandena mellan sökanden och anknytningspersonen som skall vara det avgörande för bedömningen av om familjeanknytning finns. Ett negativt resultat av en DNA-analys får inte hindra ett barn från att återförenas med den som barnet betraktar som sin faktiska förälder. Regeringen delar i viss utsträckning FARR:s uppfattning i denna fråga, men vill framhålla en skillnad mellan biologiska barn och t.ex. adoptivbarn vad gäller bevisning i form av DNA-analys. Införandet av en möjlighet att använda en av staten bekostad analys för att ge underlag i en utredning rörande ett påstått biologiskt släktskap, innebär inte att adoptivbarn i större utsträckning kommer att nekas familjeåterförening. I sådana ärenden kan en DNA-analys inte ge ledning beträffande släktskapet. Där får liksom tidigare annan utredning, t.ex. adoptionsbevis och sökandens och andra personers berättelser, utgöra grund för prövningen av ansökan. Liksom beträffande adoptivbarn får bedömningen i ärenden som rör fosterbarn eller ärenden där annan inträtt i en biologisk förälders ställe och tagit på sig föräldraansvar i barnets intresse alltjämt göras med utgångspunkt i annan slags utredning. Det kan t.ex. finnas fall där en nära släkting tagit över föräldraansvaret för ett barn utan att ett formellt adoptionsbeslut eller annat myndighetsbeslut fattats i barnets hemland. Även när det gäller barn som tillkommit genom assisterad befruktning med donerade ägg eller sperma, om sökanden eller anknytningspersonen inte är biologisk förälder till barnet, får annan utredning utgöra grund för prövning av ansökan. När det gäller frågan om vilken krets av personer som skall ges tillfälle att få en DNA-analys utförd anser regeringen, som tidigare redovisats, att analysen i första hand bör användas för att utreda släktskap i rakt upp- eller nedstigande led, normalt mellan barn och en förälder. Enligt uppgift från , Rättsgenetiska avdelningen, är det lättare att få en tillförlitlig analys med hög sannolikhet ju närmare släkt två personer är. Resultatet är därför mer säkert vid analys av DNA från barn och en förälder. Mot denna bakgrund anser regeringen att möjligheten till statligt bekostad främst skall avse barn/förälder- förhållanden. 7.2.2I vilka fall skall DNA-analys erbjudas? Regeringens förslag: DNA-analys skall komma i fråga endast om den primära utredningen av släktskapet inte är tillräcklig för att ansökningen, om övriga förutsättningar är för handen, skall kunna bifallas. Utredningen av ett åberopat släktskapsförhållande skall även fortsättningsvis i första hand utgöras av handlingar, t.ex. födelseattester, personbevis och ID-handlingar, samt sökandens och anknytningspersonens egna uppgifter. DNA-analys skall inte erbjudas om det är uppenbart att släktskapsförhållandet inte existerar och det kan förväntas att ansökan om uppehållstillstånd därför kommer att avslås. Analys skall inte heller behöva erbjudas om det finns andra skäl att avslå ansökan än på grund av otillräcklig utredning om släktskapet. Kommitténs (SOU 2002:13) förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I regeringens förslag har emellertid rekvisiten för att DNA-analys skall aktualiseras getts en delvis annan utformning. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: I första hand är det skriftlig dokumentation, såsom födelseattester, personbevis eller ID-handlingar, och de uppgifter som lämnas av sökanden och den person med vilken släktskap åberopas som bildar underlag för prövningen av om uppehållstillstånd på grund av anknytning skall medges. Först om denna utredning inte kan anses tillräcklig, dvs. om osäkerhet kring det uppgivna släktskapet kvarstår, kommer en DNA-analys i fråga. Om uppehålls- tillstånd kan beviljas på grundval av det skriftliga underlag som föreligger i ärendet, finns det således ingen anledning att utföra en DNA- analys. Inte heller finns det anledning för att lämna ett sådant erbjudande om det är uppenbart att släktskapsförhållandet inte föreligger, t.ex. om sökanden åberopar anknytning till en förälder i men det med hänsyn till åldersskillnaden mellan de båda framstår som uteslutet att det påstådda släktskapet existerar. Tillfälle till DNA-analys behöver inte heller lämnas om det av någon annan anledning än på grund av otillräcklig utredning om släktskapet finns skäl att avslå ansökan. Det kan t.ex. redan på grund av den befintliga utredningen stå klart att ansökningen skall avslås därför att övriga förutsättningar enligt den åberopade anknytningsbestämmelsen inte är uppfyllda. I ett sådant fall finns inte skäl att närmare utreda släktskapet. Detsamma gäller i ett ärende där det finns särskilda skäl mot att bevilja uppehållstillstånd, t.ex. på grund av vad som framkommit om sökandens brottslighet. 7.2.3Vem skall erbjuda DNA-analys? Regeringens förslag: En utredning genom DNA-analys som bekostas av staten skall endast utföras under ärendets handläggning hos . Kommitténs (SOU 2002:13) förslag: Kommittén föreslår att och skall kunna ge sökanden och anknytningspersonen tillfälle att få en DNA-analys utförd. Förslaget avviker från regeringens på så sätt att regeringen föreslår att ett sådant erbjudande endast skall kunna lämnas under handläggningen vid . Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft någon erinran mot valet av myndigheter som skall kunna erbjuda DNA-analys i utlänningsärenden. Skälen för regeringens förslag: Frågan om vilken myndighet eller vilka myndigheter som skall ge sökanden och anknytningspersonen tillfälle att få en DNA-analys utförd, hänger nära samman med den nya instans- och processordningen i utlännings- och medborgarskapsärenden som förslaget till ny utlänningslag innehåller (prop. 2005/05:170; NUtlL). Förslaget innebär bl.a. att skall upphöra och att överprövningen av beslut i bl.a. utlänningsärenden istället skall ske i migrationsdomstolar och en Migrationsöverdomstol. Regeringen anser inte att det finns anledning att överväga att ge migrationsdomstolarna möjlighet att bereda sökanden och anknytningspersonen tillfälle att få en av staten bekostad analys. När sådan kompletterande utredning initieras av staten är det lämpligast att kompletteringen görs i första instans. Precis som i andra utlänningsärenden bör tyngdpunkten av prövningen vad avser ansökan om uppehållstillstånd på grund av familjeåterförening ligga i första instans, dvs. Ärendena måste vara kompletta, dvs. alla i ärendet relevanta omständigheter liksom alla dokument eller annat som åberopas skall ha lagts fram när prövningen sker i första instans. Sökanden och har i detta avseende ett delat ansvar. Sökanden skall presentera sina yrkanden och de grunder han eller hon vill åberopa samt åberopade bevis. har i egenskap av förvaltningsmyndighet ett utredningsansvar (prop. 2004/05:170 s. 153 f). Det som gör att det finns en skillnad i dessa utlänningsärenden gentemot andra är att utredningsansvar är mer omfattande i dessa ärenden. Möjligheten till bevisning genom DNA-analys ges i detta fall av utredningsmyndigheten för att visa det åberopade släktskapet där det annars skulle vara mycket svårt eller omöjligt att göra detta och det därför kan förväntas att ansökan avslås. Detta är också ett av skälen till att bestämmelsen formulerats som en skyldighet för att erbjuda DNA-analys om vissa förutsättningar är uppfyllda. Regeringen utgår därför ifrån att det endast i undantagsfall kan bli aktuellt att en domstol i ett överklagat ärende finner att det i målet föreligger förutsättningar för att ge sökanden tillfälle till DNA-analys. I sådana fall bör domstolen lämpligen undanröja beslut och återförvisa ärendet till för fortsatt handläggning. Denna möjlighet följer av allmänna principer i förvaltningsprocessen rörande återförvisning i fall då målet behöver kompletteras med ytterligare utredning och kompletteringen lämpligen bör ske i en lägre instans. När i ett ärende inte finner anledning att erbjuda DNA-analys kommer detta i regel inte att leda till att något beslut fattas. Om emellertid sökanden själv uttryckligen begär att få en DNA-analys utförd, men anser att förutsättningarna för analys inte är uppfyllda, bör fatta ett formligt beslut. Ett sådant beslut är dock att betrakta som ett beslut under ärendets beredning som inte kan överklagas särskilt. Regeringens förslag: Möjligheten att genomföra en DNA-analys i ett anknytningsärende skall grunda sig på frivillighet. Den frivilliga medverkan skall dokumenteras genom skriftligt samtycke. Kommitténs (SOU 2002:13) förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna instämmer i förslaget att frivillighet skall gälla som grund vid medverkan i DNA- analys bekostad av staten. () anser emellertid att även om analysen i teorin är frivillig, innebär förslaget att den som inte accepterar erbjudandet om DNA-analys har avsevärt sämre möjligheter att få ett uppehållstillstånd. () påpekar att om sökanden eller anknytningspersonen är ett barn , bör det vara barnets påstådda vårdnadshavare som skall lämna samtycke till att barnet genomgår provtagningen. Skälen för regeringens förslag: Genom att tillämpa ordningen att DNA-analys i anknytningsärenden skall bygga på frivillighet, kommer att följa samma princip som gäller i de nordiska länder som redan infört denna möjlighet. Kravet på samtycke innebär också att förslaget inte kan anses stå i strid med det grundlagsstadgade skydd som enskilda åtnjuter gentemot det allmänna vad avser påtvingade kroppsliga ingrepp (2 kap. 6 § regeringsformen). Som framgått i avsnitt 7.2.2 är avsikten att ett erbjudande om DNA-analys skall lämnas endast om det åberopade biologiska släktskapsförhållandet inte kan visas på annat sätt. Möjligheten till DNA-analys innebär alltså ett slags rättshjälp som erbjuds sökanden och anknytningspersonen i sådana fall där det annars vore omöjligt att bevisa de påstådda släktbanden och det därför kan förväntas att ansökan kommer att avslås.