prop · GT03192 · 2006-03-22 00:00:00 — kommun skriver att studieförbunden bör få möjlighet att erbjuda gymnasieutbildning för enskilda studerande och vissa grupper eftersom gymnasieskolan ibland inte kan erbjuda kurser inom det individuella valet inom vissa områden då antalet ungdomar är för litet för att bilda grupper. anser att olika utbildningsanordnare skall ges möjlighet att skapa en gymnasie- skola som passar olika elever med olika förutsättningar. Folkbildningens organisationer är ett alternativ. i (LO) vill att möjligheten för folkhögskolan att utgöra ett komplement eller alter- nativ till ungdomsgymnasiet bör ses över. Rörelsefolkhögskolornas in- tresseorganisation () markerar att om folkhögskolor ges utökade möjligheter att bli ett alternativ för ungdomar i gymnasieåldern skall det framgå att kommuner skall ha hela betalningsansvaret. Behovet av att finna former för att kunna validera kompetenser hos deltagare i folkbildningens verksamheter betonas i flera svar. lyfter fram validering som ett väsentligt område. Folkhögskolors yrkeskurser bör valideras. Folkbildningens existerande former för att undersöka del- tagares kompetens bör dokumenteras i syfte att se hur arbetet kan bidra till innehållet i validering och valideringsprocesser. () ser det som positivt att valideringsarbetet blir belyst. Folkbildningen måste utveckla metoder för att beskriva vilka särskilda kunskaper, färdigheter och förmågor som en deltagare i folkbildningen utvecklar. konstaterar att arbetet med att utforma ett valideringssystem som på ett rättvist sätt kan värdera de kunskaper som människor förvärvar i folkbildningsarbetet bör intensifieras. Studieför- bundet Vuxenskolan menar att det är angeläget att folkbildningen ut- vecklar metoder för validering. Skälen för regeringens förslag: Det livslånga lärandet spänner över hela livet. För att tillgodose behoven av utbildning och bildning krävs en mångfald av aktörer, både offentliga, privata och ideella såsom studie- förbund och folkhögskolor. I samhället behövs många olika utbildnings- vägar som individen kan ta vid olika tillfällen i livet. I det livslånga lärandet skall den enskildes lärande sättas i centrum. Högskolan, komvux och folkbildningen erbjuder vuxna en stor bredd av möjligheter till stöd för sitt lärande. Genom ökade kontakter och sam- verkan kan de tillsammans med folkbibliotek, lärcentrum, centrum för vägledning, medborgarkontor, museer och många andra kultur- institutioner medverka till att bygga ett lärande samhälle. I samlar folkbildningen vid sidan av personalutbildningen flest vuxna deltagare i ett organiserat lärande. Folkbildningen har en unik ställning i det svenska utbildningssamhället genom sin förankring i civil- samhällets organisationer och sin roll både som institution och som fri och obunden aktör. Folkbildningens lokala förankring och breda verk- samhet är dess styrka. Förankringen i de fackliga organisationerna ger den särskilda förutsättningar att nå dem som är arbetslösa och även långstidssjukskrivna. Folkbildningen arbetar med hela människan, vilket är ett synsätt som behövs i hela vuxenutbildningen. Folkbildningens roll i det livslånga lärandet är under omvandling. I allt större utsträckning verkar den inom flera olika fält för vuxnas lärande. Dess särställning gentemot det formella utbildningssystemet skall värnas. Dess idémässiga förankring hos olika huvudmän är ett särdrag och en styrka. är folkbildningen i ett brett perspektiv en given del av det livslånga och livsvida lärandet. Det tillför folkbildningen styrka att verka inom såväl formellt och informellt som icke-formellt lärande. Att folkbildningen gör inbrytningar i det formella lärandet är därför i allt vä- sentligt av godo. Utgångspunkten för folkbildningens pedagogik är den kunskap och de erfarenheter som deltagaren bär med sig in i studiegruppen. Folk- bildningen kan därmed i viss mening sägas ha anammat valideringens grundtanke långt innan begreppet formulerades. av begreppet, att få sina faktiska kunskaper och sin kompetens tillgodo- räknad, har det central betydelse för folkbildningen, som står för ett in- formellt lärande. Genom att validering erkänns som metod och vinner acceptans inom utbildningssystemet och på arbetsmarknaden underlättas för medborgarna att vinna erkännande av det lärande som skett inom folkbildningens ram. Folkbildningen har engagerat sig i utbildning på gymnasienivå. som folkhögskolor är huvudmän för gymnasieskolor eller anordnar gymnasieutbildning som uppdragsverksamhet. Verksamheten bedrivs ofta på ett okonventionellt sätt. Genom att tillämpa folkbild- ningens pedagogik och erbjuda en i många fall annorlunda studiemiljö, bidrar folkbildningen till att många ungdomar finner sig till rätta och lyckas med sina studier. Erfarenheter från bland annat folkhögskolans verksamhet inom ramen för gymnasieskolans individuella program är goda. Behoven av insatser från folkbildningens sida inom området kommer sannolikt att öka. I det remitterade förslaget till lagrådsremiss av ny skollag föreslog regeringen att möjligheterna till ett samarbete på detta område mellan gymnasieskolan och folkhögskolan skulle vidgas. Folkhögskolan spelar en viktig roll genom att kunna erbjuda utbildning för arbetslösa inom de s.k. SAGA-programmen. Inte minst skolornas er- farenhet av arbete med utsatta ungdomar är av värde när det gäller att möta vissa unga arbetslösas behov. I många gles- och landsbygdsområden kan folkhögskolor med sin er- farenhet av att skapa alternativa utbildningsformer bli en viktig aktör. Befolkningsutvecklingen kommer att ställa såväl grundskole- som gymnasieutbildningen inför nya utmaningar på grund av sviktande underlag och långa avstånd till alternativ. Enligt gällande bestämmelser lämnas studiehjälp i princip till och med den studerande fyller . En studerande som därefter går kvar i en gymnasial utbildning kan få studiemedel. En studerande i högskolan eller i en eftergymnasial utbildning kan däremot få studiemedel redan . Det avgörande för rätt till studiemedel för en person som studerar vid folkhögskola är att det är en yrkesutbildning som utgör påbyggnad till gymnasieskolan och som för tillträde fordrar ett slutbetyg från en treårig utbildning i gymnasieskolan eller motsvarande kunskaper. Denna gränsdragning mellan studiehjälpen och studiemedlen syftar till att förebygga avhopp från gymnasieskolan. Det är inte heller rimligt att unga studerande skuldsätter sig i samband med sin gymnasiala utbildning. Till bilden hör också att föräldrar fortfarande har ett försörjningsansvar för studerande i gymnasieskolan eller mot- svarande . Regeringen har emellertid förståelse för att regelverket och gräns- dragningen mellan de olika stödformerna ibland kan vara svåra för den enskilda att överblicka. Detta är viktigt att beakta både för utbildnings- anordnaren inför planeringen av utbildningen och för studiestöds- myndigheten vid bedömning av utbildningens nivå. Regeringen avser att noga följa utvecklingen i detta avseende. Behovet av yrkesutbildning stiger i takt med att arbetsmarknadens krav på kvalifikationer ökar. Inom många områden är detta behov ännu inte tillgodosett. Inom folkbildningen, främst folkhögskolan, bedrivs många utbildningar med yrkesinriktning. De är oftast inriktade på att tillgodose civilsamhällets och den offentliga sektorns, dvs. statens, kommunernas Prop. 2005/06:192 och landstingens, behov. För vissa yrken, t.ex. fritidsledare, drama- pedagog, kantor och teckentolk, är folkhögskolan i stort sett den enda utbildningsmöjligheten. Folkhögskolor och studieförbund har också i fortsättningen en stor uppgift som anordnare av yrkesinriktad utbildning som bär folkbildningens karaktäristika i metod och inriktning. Det är angeläget att yrkesinriktade utbildningar inom folkbildningen till innehåll och resultat i ett nationellt perspektiv är likvärdiga oavsett av vem eller var i landet de anordnas. En sådan samordning kan synas strida mot folkbildningens idé om ett fritt och frivilligt lärande. Men kraven på en rättvis och likvärdig bedömning av deltagarna på arbetsmarknaden medför att folkbildningen måste ta ansvar för att en sådan kvalitets- säkring ändå sker. Varje studieförbund och folkhögskola avgör själv vilken inriktning den verksamhet som man bedriver skall ha. Den som anordnar exempelvis yrkesutbildningar i egen regi eller på entreprenad kan dock hamna i situationer där man ställs inför krav som kan komma i konflikt med huvudmannens ideologi och profil eller med krav på folkbildnings- mässighet. I dessa fall, måste varje studieförbund och folkhögskola över- väga vilken hållning man skall inta. I det livslånga lärandet är det angeläget att personer som kommer från studieovana miljöer intresseras för fortsatta studier. Olika aktörer inom vuxenutbildningen har här viktiga roller. Folkbildningen kan ge arbets- lösa nödvändiga kunskaper och stärkt självkänsla för att komma tillbaka på arbetsmarknaden. och folkhögskolor erbjuder alter- studievägar för ungdomar som inte funnit sig tillrätta i gymnasie- skolan. Inte minst folkhögskolorna har utvecklat former för förberedelse för högre studier i form av studieförberedande kurser. Tillsammans med universitet och högskolor anordnas s.k. collegeutbildningar med ett ut- talat rekryterande syfte. Det är viktigt att bevara folkhögskolan som en alternativ väg till vidare studier inom universitet och högskola. Ett ut- bildningssystem behöver erbjuda flera olika vägar för de studerande, oavsett om målet är högre studier eller inte. Folkbildningen kan bidra till att bredda rekryteringen till högskolan. har beslutat om vissa ändringar av bestämmelserna om tillträde till högskolan, i syfte att göra bestämmelserna enkla, rättvisa och enhetliga. Kraven för grundläggande behörighet till högskolan har också likställts med kraven för gymnasieexamen (prop. 2004/05:162, bet. 2005/06:UbU3, rskr. 2005/06:160). Folkhögskolan har en egen ingång i tillträdessystemet genom den särskilda urvalsgruppen för folkhögskole- deltagare grundad på studieomdömet. Denna unika ställning kräver naturligtvis stor omdömesgillhet i hanteringen för att upplevas som le- gitim. Regeringens förslag: Statens stöd till folkbildningen skall bidra till att dess organisationer kan vara en lokal och regional drivkraft för den folk- liga kulturen. Regeringens bedömning: Amatörkulturen spelar en central roll ur både ett delaktighets- och ett demokratiperspektiv. Samspelet med den pro- fessionella kulturen är av stor betydelse. För sin fortsatta utveckling be- höver amatörkulturens centrala organisationer ett starkare statligt stöd. Utredningarna: SUFO 2 betonar att studieförbund och folkhögskolor spelar en viktig roll för ett brett och varierat kulturliv. Folkbildningen anses spela en viktig roll som största kulturarena. Verksamheten bidrar till att de kulturpolitiska målen nås. Försämrade ekonomiska för- utsättningar är oroande för studieförbundens möjlighet att i fortsättningen kunna fylla sin roll inom det lokala kulturlivet. Det är angeläget att folk- bildningen fortsätter att erbjuda möjligheter till eget skapande i en praktisk-estetisk verksamhet. Amatörkulturens omfattande föreningsliv behöver ett eget organisationsstöd. Kulturområdet tas inte upp specifikt i Vem får vara med? Dock kon- stateras att det är ett problem att amatörkulturen inte får det stöd den be- höver för att utvecklas. Ansvaret för detta sägs vara statens, inte studie- förbundens. En översyn bör göras av vilket stöd dessa grupper kan och bör få och var ansvaret för den nationella politiken för amatörkulturen skall ligga. Folkbildningens framsyn ser folkhögskolor och studieförbund som självklara mötesplatser och drivkrafter i ett lokalt kulturliv. De skall aktivt söka upp människor och visa de möjligheter som kulturen bär på. Folkbildningens insatser inom kulturområdet skall ha en bred bas men också tillgodose högt ställda förväntningar inom specialområden. Fram- tida uppgifter är bl.a. att bevara och föra hantverkstraditioner vidare och att utveckla arenor där nya och framtida kulturyttringar kan möta de redan etablerade. Viktigt är att ge ungdomar möjlighet att genom folk- bildningens verksamhet hitta ingångar till och utöva kultur. och folkhögskolor kan i ökad utsträckning fungera som kultur- entreprenörer lokalt och regionalt. Remissinstanserna: , , Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (), , , , stad, (), i (LO) m.fl. ställer sig i allt väsentligt bakom SUFO 2:s lägesbeskrivning och slut- satser. poängterar att studiecirkelverksamheten når väldigt många människor, också på platser där annan kulturverksamhet kanske inte finns. Utredningen skulle ha vunnit på en mer stringent analys av vilken roll studieförbund respektive folkhögskolor spelar för måluppfyllelsen. framhåller också folkhögskolans stora betydelse både som alternativ/komplementär studieväg, som förberedelse för högre studier och för vissa yrken (dramapedagog, kantor, teckentolk) som i stort sett enda utbildningsmöjlighet. Man understryker att folk- högskolan utgör ett centralt konstpolitiskt fält och är en viktig del av den kulturella infrastrukturen. Flera instanser, bl.a. studieförbunden, upplever att kommunerna i många fall inte tar sin del av ansvaret när det gäller finansieringen av arrangemangen. Det finns en oro för att en ytterligare minskning av bi- dragen kan leda till verksamhetsbortfall som inte kan ersättas. Folkbildningens funktion som arbetsmarknad för professionella kultur- arbetare och utövare lyfts fram av , , , Kommuner och Landsting. Mötet mellan amatörer och professionella upplevs som fruktbart. Flera menar också att handens arbete och den praktiska verksamheten måste uppvärderas och ges en högre status än som är fallet . Flera instanser, bl.a. , (), Studiefrämjandet, , , Hvilans folkhögskola, Biskops , , Kommuner och Landsting samt (), ställer sig bakom SUFO 2:s bedömning att amatörkulturens organisationer behöver ett eget organisationsstöd på central nivå för sin utveckling, samt att det behöver klargöras var det nationella politiska ansvaret för amatörkulturen ligger. Stödet skall dock inte tas från folkbildningsanslaget anser () och Studiefrämjandet. I ansvarsfrågan in- stämmer bl.a. , och Lands- organisationen i (LO). och Wiks folk- högskola efterlyser ökade forskningsinsatser kring folkbildning och kultur. Forskning bör initieras kring folkbildningens roll för kulturen generellt, men även forskning rörande folkbildningens betydelse för människors besök på utställningar, konserter, teatrar och andra kultur- evenemang. anser att det ligger en stor utmaning i att ta reda på om de generella kulturvanorna i samhället även präglar folk- bildningen. Skälen för regeringens förslag: Kulturverksamheten inom folk- bildningen har en lång tradition och har alltid spelat en central roll. och folkhögskolor bidrar tillsammans med exempelvis bibliotek och museer till att målen för den nationella kulturpolitiken nås. Därför bör folkbildningens uppgift att främja det svenska kulturlivet vara oförändrad. Verksamheten bidrar i hög grad till att bredda kulturintresset i samhället samt att öka delaktigheten i kulturlivet och främja människors kulturupplevelser och eget skapande. Samverkan mellan olika aktörer inom kulturområdet är eftersträvans- värt. Tillsammans kan studieförbund, folkhögskolor, museer, bibliotek, länsteatrar och länsmusiken samt regionala musikstiftelser och lokala kulturföreningar finna vägar till att skapa ett rikare kulturutbud i hela landet. Amatörkulturens centrala organisationer kan vara en viktig sam- arbetspart. Riksutställningar, Rikskonserter och har en särskilt betydelsefull roll i kulturpolitiken. Ett vidgat samarbete på lokal nivå mellan dessa tre institutioner och folkbildningen skulle verksamt kunna bidra till att de kulturpolitiska målen förverkligas. Folkbildningens estetiska verksamhet attraherar människor från alla åldersgrupper. Särskilt yngre personer är starkt representerade i den estetiska verksamheten. Deltagare med hög utbildning väljer estetiska ämnen i större omfattning än andra. Med ambitionen att överbrygga ut- bildningsklyftorna är därför ytterligare ansträngningar nödvändiga för att nå deltagare med kortare formell utbildning. I folkbildningens kultur- politiska uppdrag ligger att bidra till att nå nya grupper av deltagare och intresserade, också grupper som ligger utanför folkbildningens etablerade kontaktnät av föreningar. Både studiecirklar, kulturprogram och folkhögskolekurser har en be- tydelsefull funktion genom att ge människor möjlighet att ägna sig åt egen skapande verksamhet, att odla intressen och skaffa sig andra kun- skaper och färdigheter än de som man normalt använder i exempelvis sitt yrkesliv. De ger möjlighet för den enskilde att delta på egna villkor och utifrån egna förutsättningar. Detta gäller såväl nya som redan etablerade grupper. Folkbildningen uppvisar en omfattande kulturverksamhet som har stor variation och bredd. En styrka ligger i den stora geografiska spridningen över landet. På många håll är det studieförbunden eller folkhögskolan som är den enda aktör som anordnar kulturevenemang. Därför är det an- geläget med ett fortsatt kommunalt stöd till studieförbundens verk- samhet. Även om effekterna av folkbildningens kulturverksamhet är svåra att mäta i ekonomiska termer finns en påtaglig samhällelig vinst i ett längre perspektiv. Nyttan ligger bland annat i deltagarnas ny- förvärvade kunskaper, i upplevelsen och den sociala gemenskapen, i mötet med andra människor liksom i den tillfredsställelse som eget skapande ofta utgör. Inom studieförbunden utgör kulturverksamheten den dominerande delen av den totala verksamheten. För folkhögskolorna handlar det om en betydande del. har verksamheten ökat i om- fattning, såväl vid studieförbund som vid folkhögskolor. För studie- förbunden handlar det till stor del om musikgrupper i studiecirklar. Kulturprogrammen samlar ca 15 miljoner deltagare. Sång/musik och föreläsningar är de dominerande programformerna. Inom folk- högskolornas särskilda kurser utgör kurser med kulturinriktning av de särskilda kurserna. Folkhögskolan svarar också för en del av yrkesutbildningen inom kulturområdet. Skälen för regeringens bedömning: Folkhögskolor och studie- förbund kan fungera som lokala och regionala drivkrafter för amatör- kulturen i dess olika former i samverkan med kommunala och statliga kulturinstitutioner. De kan vara arenor där deltagare inte bara upplever kultur utan också skapar kultur. Genom folkbildningen kan många människor erbjudas ett brett och varierat kulturutbud av hög kvalitet. Verksamheten speglar ofta den regionala och lokala kulturen både som kulturarv och i samtiden. I ett sådant arbete ges också de lokala kultur- arbetarna viktigt utrymme. Verksamheten kan ske med utgångspunkt i studieförbundets eller folkhögskolans egen ideologiska profil i syfte att stimulera en samhällsdebatt. Det går inte att peka ut ett enskilt nationellt politikområde som ensamt kan bära det politiska ansvaret för amatörkulturen. En stor del av amatör- kulturen utövas lokalt inom ramen för folkbildningen. Inom ramen för den nationella kulturpolitiken görs insatser för de centrala amatör- kulturorganisationerna. Även stödet till samlingslokaler, arbetsmarknads- politiken, utbildningspolitiken etc. har stor betydelse för amatörkulturen. Det politiska ansvaret är således delat mellan flera politikområden. Regeringen avser att genomföra en fördjupad analys av samspelet mellan dessa olika politikområden och deras respektive ansvar för amatörkulturen. Regeringen återkommer till frågan om stöd till amatörkulturens centrala organisationer i avsnitt 7.3. Regeringens förslag: Statens stöd till folkbildningen skall bidra till att dess organisationer är öppna för personer med funktionshinder och att alla deltagare erbjuds lika möjligheter till studier och att påverka ut- formningen av verksamheten. Utredningarna: SUFO 2 anser att folkbildningens verksamhet för deltagare med funktionshinder är av stor betydelse. studieförbund intar en särställning när det gäller att bereda möjligheter för vuxna personer med funktionshinder att studera. framför allt viktig ur ett egenmaktsperspektiv. I Vem får vara med? sägs att studieförbund och folkhögskolor är duktiga på att engagera funktionshindrade i sin verksamhet. sker främst i kurser och cirklar som tar upp frågor kring det egna Handikappanpassningen av studielokalerna är ofta generell och passar inte alla med funktionshinder. en viktig uppgift att arbeta med attityder och skapa mötesplatser där många människor kan arbeta tillsammans, på lika villkor. I Folkbildningens framsyn hävdas att folkbildningens verksamhet med funktionshindrade har en dokumenterat stor betydelse för människa och Den motverkar upplevelser av maktlöshet och beroende, stärker deltagarnas medvetenhet, minskar social isolering och ökar del- aktigheten och förmågan att påverka samhällsutvecklingen. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser stöder utredningarnas Hit hör bland andra , Folkbildnings- förbundet, Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (), Social- styrelsen, , ut- bildningsstöd (SISUS) (numera för särskilt ut- bildningsstöd), (), (), i (LO), Ungdomar och Vuxna (FUB). Möjligheterna för funktionshindrade att delta i folkbildningens verksamheter tas upp av Handikapp- organisationerna, som i likhet med konstaterar att funktionshindrades möjligheter att studera på folkhögskola eller i studiecirkelverksamhet är avhängiga av hur hela studiesituationen löses. är medveten om bristerna i samhällets stödsystem och anser att det är angeläget att utreda var bristerna finns och vad som krävs för att undanröja dem. påtalar behovet av att staten ser över regel- verk och uppföljning av regelverk vad gäller olika myndigheters och för- valtningars ansvar för funktionshindrade. Vikten av funktionshindrades representation inom folkbildningen tas (TCO). förbundet menar att en ökad delaktighet för funktions- hindrade kan främjas genom samverkan mellan enskilda studieförbund och berörda organisationer. () anser att om folkbildningen skall leva upp till grundläggande demokratiska värden och mänskliga rättigheter bör detta uttryckligen också omfatta funktions- HO anser att det är nödvändigt att det finns bestämmelser om förbud mot diskriminering inom folkbildningen. , Rörelsefolkhögskolornas intresse- organisation () m.fl. framhåller att folkbildningen har en viktig upp- gift i arbetet med människors mobilisering och möjligheterna till livs- makt. menar att det ur ett demokratiperspektiv är viktigt att bereda vuxna med funktionshinder möjlighet att studera och bidra till deras personliga utveckling och delaktighet. utbildningsstöd (SISUS) (numera för särskilt utbildningsstöd), , Handikappförbunden, FUB och menar att det är viktigt med fortbildning i handikappkunskap och bemötande för anställda vid studieförbund och folkhögskolor. utbildningsstöd (SISUS) (numera för särskilt utbildningsstöd), m.fl. föreslår att inriktningen för de särskilda bidragen till studieförbunden vänds från att vara målgruppsbidrag till att bli ett bidrag som kostnadsredovisas för insatser till deltagare med funktionshinder. SISUS anser att det måste vara fullständigt klart för alla berörda att folk- bildningen sysslar med utbildning, men att utbildning kan vara ett ut- märkt led i en rehabilitering. () menar att verksamhet som syftar till rehabilitering inte skall finansieras genom folkbildningsanslaget. ser ökad samverkan mellan aktörer på utbildningsområdet som en möjlig väg att utveckla särvux. Skälen för regeringens förslag: Inom folkbildningen finns en omfattande verksamhet för personer med funktionshinder. Verksamheten fungerar för många av dessa som vägröjare när det gäller att ta stegen från maktlöshet till delaktighet i och möjlighet att på- verka samhället. Verksamheten har en mobiliserande effekt genom att deltagarna får kunskap, träffar andra i samma situation och tillsammans utvecklas och skapar sig en plattform.