prop · GT0395 · 2006-03-14 00:00:00 — de gäller för alla människor, utan åtskillnad, och skall respekteras över hela världen, oavsett land, kultur eller specifik situation. På den nationella nivån får principen bland annat konsekvensen att företrädare för stat, kommun och landsting aldrig får tolka rättigheterna olika eller ge dem olika vikt beroende på den kränkta personens kultur eller religion. En annan central princip är de mänskliga rättigheternas odelbarhet. Odelbarhetsprincipen innebär att alla mänskliga rättigheter är lika viktiga, ömsesidigt samverkande och en del av samma helhet. Denna princip, liksom universalitetsprincipen, slogs fast av om mänskliga rättigheter i 1993. Principen har upprepats och bekräftats i ett stort antal internationella Både i det internationella och det nationella arbetet för de mänskliga rättigheterna har det ibland funnits en tendens att ge de Skr. 2005/06:95 ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna lägre prioritet än de medborgerliga och politiska rättigheterna. Den har dock förklarat i flera sammanhang, bland annat i skrivelserna En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna (skr. 2001/02:83) och Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik (skr. 2003/04:20), att rättigheterna inte skall graderas. En tredje princip som är central för de mänskliga rättigheterna är principen om likabehandling, enligt vilken rättigheterna skall tillerkännas alla utan diskriminerande åtskillnad på grund av kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller annan omständighet som gäller den enskilde som person. Att bekämpa diskriminering är en central målsättning i det svenska arbetet för de mänskliga rättigheterna på både den internationella och den nationella nivån. 1.6Handlingsplanens innehåll och struktur Handlingsplanen är indelad i sju avsnitt. Avsnitt 1, 2 och 3 innehåller inledning, bakgrund respektive frågor om internationella åtaganden om mänskliga rättigheter, bland annat om ratificering och reservationer. Avsnitt 47 innehåller själva handlingsplanen, dvs. en rad åtgärder som är avsedda att stärka skyddet för de mänskliga rättigheterna på nationell nivå. I avsnitt 4 aviseras åtgärder avsedda att stärka specifika rättigheter. Avsnitt 5 behandlar frågor om organisationen och samordningen av arbetet med att främja respekten för de mänskliga rättigheterna i . I avsnitt 6 beskrivs attitydpåverkande arbete i form av åtgärder avsedda att stärka kunskapen och medvetenheten om de mänskliga rättigheterna. Slutligen, i avsnitt 7, beskrivs hur denna handlingsplan skall följas upp och utvärderas. På några områden aviseras inga nya åtgärder inom ramen för denna handlingsplan. Skälet till detta kan vara att ett reformarbete genomförts, att problemet lösts på annat sätt eller att regeringen inte anser att de förslag som lämnats erbjuder en bra lösning. I vissa avsnitt redovisas åtgärder som redan inletts när handlingsplanen läggs fram för . Det skulle kunna ge en missvisande bild om så inte skedde, då läsaren skulle kunna få intrycket att inget arbete med att främja de mänskliga rättigheterna bedrivs på ett visst område, trots att arbete i själva verket pågår. Vidare är det regeringens avsikt att genom att nämna åtgärderna i denna handlingsplan markera att de bör ses i relation till de mänskliga rättigheterna. Åtgärderna har numrerats i avsikt att underlätta en praktisk användning av handlingsplanen och en enkel hänvisning till de olika åtgärderna. För enkelhets skull används ordet åtgärd även för att beskriva delar som mer har karaktären av bedömningar än av aktiva insatser. Handlingsplanen bygger på kartläggningen Situationen för de mänskliga rättigheterna i , som återfinns i del II av skrivelsen. Denna kartläggning har genomförts av som det första steget i arbetet med att ta fram handlingsplanen, i enlighet med de rekommendationer som lämnats av FN avseende handlingsplaner för mänskliga rättigheter (se även avsnitt 2.2 och 2.3). Kartläggningen avser Skr. 2005/06:95 att belysa vilka brister som kan finnas i förhållande till skyddet av de mänskliga rättigheterna och på så sätt utgöra en bas för denna handlingsplan. Där behandlas även viktigare händelser vad gäller det internationella skyddet av mänskliga rättigheter som inträffat sedan den första handlingsplanen lades fram , t.ex. nya konventioner om mänskliga rättigheter. Vidare beskrivs klagomål som riktats mot , domar mot och kritik och rekommendationer från internationella organ. En viktig del av kartläggningen utgörs också av de synpunkter som inhämtats från de informella referensgrupperna, dvs. myndigheter, organisationer och andra som deltagit i den konsultationsprocess som genomförts som en del av arbetet med både kartläggningen och handlingsplanen. Nedan, i avsnitt 2.3, ges närmare information om vilka referensgrupperna är och på vilket sätt de deltagit i framtagandet av skrivelsen. Den första handlingsplanen har följts upp och utvärderats. Resultatet av uppföljningen beskrivs i bilaga 1 i form av en sammanställning av hur den första handlingsplanen har genomförts. Utvärderarens rekommen- dationer återfinns i bilaga 2. Många av de synpunkter som framförts i utvärderarens rapport beskrivs också i kartläggningen. Bilaga 3 innehåller en förteckning över viktigare konventioner om mänskliga rättigheter som ratificerat. I bilaga 4 beskrivs vilka reservationer har till konventioner om mänskliga rättigheter samt skälen för dessa reservationer. Bilaga 5 innehåller en förteckning över de s.k. referensgrupperna, dvs. myndigheter, organisationer och andra aktörer som beretts tillfälle att inkomma med synpunkter och förslag på innehållet i denna skrivelse. Bilaga 6, slutligen, innehåller en lista över samtliga åtgärder som redovisas i denna handlingsplan med angivande av ansvarigt departement. 2 Bakgrund och beredningen av ärendet Vid om mänskliga rättigheter i 1993 rekommenderades medlemsstaterna att överväga att utarbeta nationella handlingsplaner för mänskliga rättigheter. Flera stater, bland dem , har följt denna rekommendation. lade regeringen fram skrivelsen En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna (skr. 2001/02:83) för . Handlingsplanen avsåg perioden 20022004. Inför utarbetandet av handlingsplanen genomfördes också en kartläggning av mänskliga rättigheter på nationell nivå (Ds 2001:10 Mänskliga rättigheter i en kartläggning). första nationella handlingsplan för de mänskliga rättigheterna har genomförts och utvärderats. I handlingsplanen uttalade regeringens sin avsikt att påbörja arbetet med ytterligare en handlingsplan. Detta arbete har pågått med resultatet att denna skrivelse, En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 20062009, kan läggas Skr. 2005/06:95 fram inför . Med skrivelsen En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna (skr. 2001/02:83) skapades ett nytt instrument för det arbete med att främja de mänskliga rättigheterna som bedrivs av regeringen och ett flertal andra aktörer. Såväl arbetet med att ta fram den första kartläggningen och handlingsplanen, som arbetet med att genomföra handlingsplanen, har givit viktiga erfarenheter inför arbetet med den handlingsplan som presenteras här. Den första handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna, som avsåg perioden 20022004, angav att handlingsplanen skulle följas upp. Uppföljningen har genomförts av den interdepartementala arbetsgruppen för mänskliga rättigheter (se närmare avsnitt 5.6). Resultatet av uppföljningen per , då handlingsplanen upphörde att gälla, redovisas i en bilaga till denna skrivelse (bilaga 1). I någon mån redovisas även det fortsatta arbetet efter denna tidpunkt med de åtgärder som omfattades av handlingsplanen. Sammanfattningsvis kan här sägas att så gott som alla åtgärder som aviserades i den första handlingsplanen genomfördes inom den planerade perioden. Den första handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna angav också att den skulle utvärderas. Genom regeringskanslibeslut uppdrogs åt dåvarande generalsekreteraren för Centrum, , som sedermera utsetts till kommissionär för de mänskliga rättigheterna, att biträda med en utvärdering av handlingsplanen (Ju2004/6673/D). Enligt uppdragsbeskrivningen skulle utvärderingen omfatta handlingsplanens genomförande och resultat samt slutsatser och rekommendationer inför nästa handlingsplan. Utvärderingen, som färdigställdes , har skickats till alla som ingått i referensgrupperna (se vidare avsnitt 2.3). Den har också lagts ut på regeringens webbplats . Som ett första led i arbetet med den handlingsplan som presenteras i denna skrivelse har en kartläggning genomförts av vilka brister som kan finnas i skyddet och främjandet av de mänskliga rättigheterna i . Kartläggningen, Situationen för de mänskliga rättigheterna i , redovisas i del II av skrivelsen och beskriver förhållandena per . Det har varit en utgångspunkt i arbetet med såväl kartläggningen som handlingsplanen att de bör utarbetas genom en öppen process för konsultation med olika delar av samhället. Enligt om nationella handlingsplaner för de mänskliga rättigheterna är en sådan handlingsplan både ett resultat och en process (se hemsidan /pdf/nhrap.pdf). Dessa två aspekter framhålls som lika Regeringen delar denna bedömning. Genom en öppen process Skr. 2005/06:95 för utarbetande av kartläggningen och handlingsplanen kan olika delar av samhället mobiliseras i arbetet för de mänskliga rättigheterna och kännedom spridas om den kommande handlingsplanen. Konsultation och dialog framhålls i handboken också som viktiga för att öka förtroendet, legitimiteten och effektiviteten i arbetet med att uppnå full respekt för de mänskliga rättigheterna i . Av dessa skäl har synpunkter och förslag angående innehållet i denna skrivelse inhämtats från ett stort antal aktörer i samhället, vilka delats in i följande informella referensgrupper: -(JämO), Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), (), () och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) samt Justitiekanslern (), -myndigheter inom rättsväsendet och , -övriga myndigheter, -kommuner och landsting, -universitet och högskolor, -arbetsmarknadens parter samt -enskilda organisationer. Inbjudningar att delta i arbetet med kartläggningen och handlingsplanen har skickats till närmare 400 företrädare för dessa referensgrupper. Särskilda möten har hållits med alla referensgrupperna. De har även beretts tillfälle att inkomma med skriftliga synpunkter och förslag. Ett utkast till handlingsplanen skickades till referensgrupperna för synpunkter . inkom ett stort antal skriftliga yttranden. De synpunkter som framförts i dessa yttranden beskrivs inte uttryckligen, men har så långt möjligt inarbetats i skrivelsen. Utgångspunkten för de problem, synpunkter och åtgärder som redovisas i skrivelsen, såväl i kartläggningen som i handlingsplanen, utgörs av internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. Urvalet av vilka frågor om mänskliga rättigheter som skall behandlas har gjorts på grundval av en mängd material som har samlats in. Detta material omfattar för det första synpunkter från internationella organ med uppgift att granska staternas efterlevnad av konventioner om mänskliga rättigheter. Eftersom regeringens mål är full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter ger synpunkter och rekommendationer från internationella organ om hur efterlever dessa regler en betydelsefull vägledning i arbetet för rättigheterna. I denna skrivelse har bland annat material från samt och övervakningskommittéer använts. För det andra har de synpunkter som lämnats genom utvärderingen av den första handlingsplanen utgjort ett viktigt material. synpunkter bygger i sin tur bland annat på synpunkter och förslag som Skr. 2005/06:95 samlats in från flera aktörer, såsom enskilda organisationer, forskare, experter och myndigheter. För det tredje har de synpunkter och förslag som samlats in från referensgrupperna i enlighet med vad som beskrivits i avsnitt 2.3 utgjort ett viktigt underlag för arbetet med såväl kartläggningen som handlingsplanen. Slutligen redovisas, för att belysa olika sakförhållanden, material från och åtgärder som vidtagits av regeringen, och myndigheterna och som har samband med de synpunkter som lämnats. Kartläggningen av situationen för de mänskliga rättigheterna i (del II) utgör till största delen en beskrivning av de synpunkter som samlats in genom det material som nämnts ovan, medan regeringens egna bedömningar framför allt kommer till uttryck i handlingsplanen (del I). Överensstämmelsen mellan de frågor som behandlas i kartläggningen och de som blivit föremål för åtgärder i handlingsplanen är därför inte fullständig. Generellt kan dock sägas att regeringen har valt att inte endast lyfta fram ett urval områden som prioriterade frågor i handlingsplanen, utan i stället tagit ett brett grepp om de flesta frågor som lyfts fram i kartläggningen. Vidare har vissa områden, bland annat demokratipolitiken, blivit föremål för åtgärder i handlingsplanen trots att de inte behandlats särskilt i kartläggningen. Som en konsekvens av denna arbetsmetod, där synpunkter från internationella organ, utvärderaren och referensgrupperna är av avgörande betydelse, tar de flesta åtgärder i handlingsplanen sikte på att motverka diskriminering i alla dess former. Det framgår av kartläggningen att diskriminering utgör det allvarligaste problemet när det gäller förverkligande av mänskliga rättigheter på nationell nivå. Diskrimineringsfrågorna behandlas i ett eget avsnitt i handlingsplanen, men tas också upp i anslutning till de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, eftersom det finns diskriminerande skillnader i hur dessa rättigheter förverkligas för män respektive kvinnor samt för olika befolkningsgrupper, t.ex. personer födda utomlands respektive i . I enlighet med utvärderarens rekommendationer och de erfarenheter som vunnits genom genomförandet av den första handlingsplanen har regeringen också valt att särskilt lyfta fram åtgärder avsedda att höja kunskapen och medvetenheten om de mänskliga rättigheterna inom den offentliga förvaltningen och inom utbildningsväsendet. 3Sveriges internationella åtaganden om mänskliga rättigheter Det finns tydliga kopplingar mellan arbete för att främja de mänskliga rättigheterna i internationella sammanhang och arbetet med att förverkliga rättigheterna på den nationella nivån. I det nationella arbetet för de mänskliga rättigheterna behöver kunskap om utvecklingen på den internationella nivån kontinuerligt tillföras. Det är också viktigt att Skr. 2005/06:95 i sitt internationella arbete för de mänskliga rättigheterna kan bidra med kunskaper och erfarenheter från arbetet på den nationella nivån. Vidare kan genom ett grundligt arbete på det nationella planet i internationella sammanhang visa att frågor om mänskliga rättigheter tas på största allvar. För att regeringens arbete för de mänskliga rättigheterna på såväl nationell som internationell nivå skall vara trovärdigt behöver också hållning och arbete för de mänskliga rättigheterna bedrivas konsekvent och präglas av en samsyn mellan den internationella och den nationella nivån. 3.2Nya konventioner och konventioner som inte ratificerat, m.m. En ny för funktionshindrade personers åtnjutande av de mänskliga rättigheterna Åtgärd 1: Regeringen avser att prioritera arbetet med en FN- konvention för funktionshindrade personers åtnjutande av de mänskliga rättigheterna. Alla människor omfattas av de mänskliga rättigheterna. Det är ett faktum att människor med funktionshinder ofta möter svårigheter i sitt åtnjutande av de mänskliga rättigheterna. Frågan om funktionshindrade personers åtnjutande av de mänskliga rättigheterna har behandlats vid ett flertal tillfällen i FN:s kommission för mänskliga rättigheter men fick sitt verkliga genombrott först . beslutade att en ny konvention för funktionshindrades åtnjutande av de mänskliga rättigheterna skall tas fram. Arbetet pågår i en av general- församlingen tillsatt ad hoc-kommitté. Genom konventionen skapas ett juridiskt bindande instrument som kan ge ökad genomslagskraft för arbetet med att förbättra funktionshindrade personers möjligheter att åtnjuta av de mänskliga rättigheterna. Målet är ett samhälle som garanterar de mänskliga rättigheterna och gör det möjligt för personer med funktionshinder att delta i alla delar av samhällslivet på samma villkor som andra. Avsikten är inte att skapa nya mänskliga rättigheter, utan att ange nödvändiga åtgärder så att personer med funktionshinder kan åtnjuta de redan befintliga mänskliga rättigheterna. Konventionen bör utformas på ett sådant sätt att den kan tillämpas i alla FN:s medlemsstater. De vägledande principerna för arbetet med konventionen är autonomi, icke-diskriminering, deltagande, lika möjligheter, tillgänglighet, hänsyn till variationen mellan personer med funktionshinder, jämställdhet mellan kvinnor och män samt barnperspektivet. Redan processen att ta fram en konvention synliggör människor med funktionshinder på ett helt annat sätt . Arbetet i ad hoc- kommittén har också varit unikt i fråga om medverkan av handikapporganisationer och andra enskilda organisationer. avser regeringen att prioritera arbetet med en för funktionshindrade personers åtnjutande av de mänskliga rättigheterna. Arbetet är nu inne i sitt slutskede. Regeringen anser att det även är angeläget att arbetet med att utveckla fortsätter, liksom arbetet för att förstärka handikapperspektivet i tillämpningen av existerande konventioner om mänskliga rättigheter. Åtgärder för att säkerställa effektiviteten i övervakningssystem Åtgärd 2: I syfte att säkerställa att övervakningssystem kan fungera effektivt har ett ändringsprotokoll till konventionen samt fem rekommendationer antagits inom . Regeringen avser att fortsätta det nationella arbetet för att rekommendationerna skall få genomslag. Det växande antalet medlemsstater i och en allt större medvetenhet bland allmänheten om har lett till en stor ökning av antalet klagomål till . Ett reformarbete har pågått inom för att säkerställa att övervakningssystem kan fungera effektivt . En första fas i detta arbete avslutades då antog ett reformpaket bestående av flera delar. Som ett led i reformen antogs protokoll 14 till , vilket syftar till att rationalisera arbete i olika avseenden. Protokollet påverkar inte de rättigheter som enskilda tillerkänns enligt konventionen. Det avser i stället förändringar av proceduren inför , bland annat genom ändringar i domstolens domförhetsregler. Som ett exempel på en sådan ändring kan nämnas att det enligt det nya protokollet kommer att krävas tre domare, i stället för nuvarande sju, för att kunna döma i mer rutinmässiga mål. Ett nytt krav som måste uppfyllas för att mål skall prövas i sak införs också. Vidare ges ministerkommittén bland annat möjlighet att väcka talan inför mot en stat för bristande efterlevnad av en tidigare dom från domstolen. I en politisk deklaration har medlemsstaterna uppmanats att vidta de åtgärder som behövs för att protokollet skall kunna träda i kraft från antagandet. Fem rekommendationer har också antagits avseende en rad åtgärder som medlemsstaterna uppmanas att vidta på nationell nivå. Rekommendationerna behandlar följande: -resning och omprövning i mål på nationell nivå som en följd av en dom från , -utbildning om inom ramen för bland annat universitetsutbildningar, -publicering och spridning av konventionstexten och praxis i medlemsstaterna, -granskning av bland annat författningsförslags överensstämmelse med , samt -förbättring av inhemska rättsmedel, dvs. förbättrade möjligheter för den enskilde att lösa tvister rörande på den Mot bakgrund av att framtida funktion endast kan säkras om får ordentligt genomslag på nationell nivå utgör genomförandet av dessa rekommendationer i samtliga medlemsstater en viktig del av arbetet för att uppnå reformens mål. Regeringen avser att fortsätta det nationella arbetet för att rekommendationerna skall få genomslag. Vid fattades beslut om att tillsätta en särskild grupp med uppdraget att utarbeta förslag till ytterligare åtgärder för att säkerställa övervakningssystemets långsiktiga effektivitet. kommer att följa gruppens arbete och ta ställning till de förslag och rekommendationer som läggs fram. Regelbunden översyn av konventioner och tilläggsprotokoll som inte ratificerat Åtgärd 3: Regeringen avser att åter se över i vilken mån ytterligare konventioner och tilläggsprotokoll som rör mänskliga rättigheter kan undertecknas och ratificeras samt redovisa sin ståndpunkt senast i nästa nationella handlingsplan för de mänskliga rättigheterna. I den första nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna uttalade regeringen sin avsikt att se över i vilken mån ytterligare konventioner om mänskliga rättigheter och tilläggsprotokoll till sådana konventioner kunde undertecknas. I handlingsplanen redovisades också regeringens ståndpunkt i förhållande till ett antal internationella överenskommelser om mänskliga rättigheter som inte ratificerat. Utvärderaren av den första nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna har framfört synpunkten att skälen för ställningstagande att avstå från undertecknande och ratifikation av vissa internationella överenskommelser om mänskliga rättigheter inte presenterats på ett övertygande sätt. Såsom redovisas i kartläggningen av skyddet för de mänskliga rättigheterna i (del II) har också ett flertal referensgrupper rekommenderat ratifikation av bland annat de konventioner och tilläggsprotokoll som behandlas nedan i detta avsnitt. Regeringens uppfattning är att ställningstaganden i dessa frågor skall redovisas öppet och utförligt. Den svenska inställningen i förhållande till konventioner och tilläggsprotokoll som inte anslutit sig till har setts över för genomförandet av den första handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna. Regeringens aktuella ståndpunkt redovisas nedan. Under förevarande handlingsplans giltighetsperiod kommer möjligheterna att underteckna och ratificera ytterligare konventioner och tilläggsprotokoll om mänskliga rättigheter åter att ses över. den nya översynen kommer att redovisas senast i samband med att nästa nationella handlingsplan för de mänskliga rättigheterna läggs fram. Protokoll 12 till om generellt diskrimineringsförbud Åtgärd 4: Regeringen avser att åter se över sin inställning i frågan om en anslutning till protokoll 12 till om generellt diskrimineringsförbud, men har inte för avsikt att tillträda protokollet. har inte undertecknat eller ratificerat protokoll 12 till om generellt diskrimineringsförbud. Protokollet trädde i kraft . Rätten till skydd mot diskriminering har en central plats i svensk politik. Regeringen har dock av främst följande skäl inte för avsikt att underteckna och ratificera protokollet . Protokollet är mycket allmänt hållet. Det är avsett att förbjuda diskriminering inom alla samhällsområden och på alla diskriminerings- grunder. Utöver de diskrimineringsgrunder som täcks av de svenska lagarna (kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder samt sexuell läggning) omfattas en rad andra grunder av protokoll 12, t.ex. språk, politisk åskådning, nationellt och socialt ursprung, förmögenhet och börd. Uppräkningen av diskrimineringsgrunder är endast exemplifierande, varför ytterligare grunder kan komma i fråga. Dessa diskrimineringsgrunder omfattas visserligen även av artikel 14 i konventionen, som är bindande för . Det diskrimineringsförbud som stadgas i artikel 14 avser dock endast de rättigheter som skyddas i konventionen och tilläggsprotokollen, medan protokoll 12 avser alla lagstadgade rättigheter samt myndigheters verksamhet generellt sett. Eftersom protokollet är så allmänt hållet och har ett brett tillämpningsområde är det omöjligt att dra några säkra slutsatser om diskrimineringsförbudets omfång och innebörd innan det har klargjorts genom praxis hur bestämmelserna i protokollet skall tolkas.