prop · GT03205 · 2006-05-30 00:00:00 — 2005/06:205 das för annan verksamhet. har frågan om huruvida folkhälsoarbetet bidrar till att för- stärka tillväxten i olika regioner i kommit att uppmärksammas (se även avsnitt 5.1). Det finns få studier i utvecklade länder om detta sam- band och ännu färre i ett svenskt regionalt perspektiv. FHI har ökat engagemanget i regionala utvecklingsfrågor och inlett ett forskningssamarbete med . Enligt FHI visar preliminära resultat från gjorda studier visar att det finns ett starkt sam- band mellan en god hälsa och en god ekonomisk utveckling på regional nivå. Resultaten tyder också på att hälsa har en större betydelse för eko- nomisk utveckling än tvärtom. 2.3En god folkhälsa är en förutsättning för hållbar utveckling Regeringens bedömning: Befolkningens hälsa är av stor betydelse för samhällsutvecklingen och bör ses som en del i arbetet för en hållbar tillväxt och utveckling. Förutsättningar för att nå såväl målen för håll- bar utveckling i som det övergripande nationella målet för folkhälsoarbetet är tvärsektoriellt långsiktigt agerande och investering i människors hälsa. Statens folkhälsoinstituts förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanser: Ett flertal remissinstanser har uttalat sig beträffande folkhälsans roll i arbetet med hållbar utveckling, bland andra LO, TCO, samt ett antal kommuner och landsting. Dessa remissinstanser tillstyrker nödvändigheten i att koppla samman folkhälso- politiken med arbetet för en hållbar utveckling i . Skälen för regeringens bedömning: I skrivelsen Strategiska utmaningar En vidareutveckling av svensk strategi för hållbar utveckling (skr. 2005/06:126) redovisar regeringen sin strategi för ekonomiskt, socialt och miljömässigt hållbar utveckling. Regeringen fokuserar i arbetet med en hållbar utveckling på fyra strategiska utmaningar för den kom- mande mandatperioden: -Bygga samhället hållbar -Stimulera en god hälsa på lika villkor -Möta den demografiska utmaningen -Främja en hållbar tillväxt Genomförandet av folkhälsopolitiken och arbetet med de fyra strate- giska framtidsfrågorna är ömsesidigt beroende av varandra. Kopplingen mellan målområdena för folkhälsopolitiken och arbetet med framtids- frågorna kan beskrivas enligt följande. I arbetet med framtidsfrågan Bygga samhället hållbart tydliggörs vikten av insatser inom planering, regional utveckling, övergripande stadsplanering, kommunikationer och infrastruktur samt boende och god miljö samt att ett hållbart samhällsbyggande också omfattar människors möjligheter att aktivt delta i beslut som rör dessa frågor. frågor i arbetet har tydliga kopplingar till målområdena Delaktighet och inflytande i samhället, Ekonomisk och social trygghet, Trygga och goda uppväxtvillkor samt och säkra miljöer och produkter. I arbetet med framtidsfrågan Stimulera en god hälsa på lika villkor samlas frågor som gäller de flesta av folkhälsopolitikens målområden. Framtidsfrågan Möta den demografiska utmaningen har en tydlig kopp- ling till målområdena Delaktighet och inflytande i samhället, Ekonomisk och social trygghet, Trygga och goda uppväxtvillkor, och säkra miljöer och produkter samt Ökad fysisk aktivitet. Slutligen har framtidsfrågan Främjandet av hållbar tillväxt en koppling till målområdena Delaktighet och inflytande i samhället, Ekonomisk och social trygghet, Trygga och goda uppväxtvillkor, Ökad hälsa i arbetslivet, En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård, Ökad fysisk aktivitet, Goda matvanor och säkra livsmedel och Ett minskat bruk av tobak och alkohol, ett samhälle fritt från narkotika och dopning samt minskade skadeverk- ningar av överdrivet spelande. Arbetet för att nå målen för hållbar utveckling och målen för en god folkhälsa går därför hand i hand och kräver ett långsiktigt agerande och investeringar i människors hälsa och välbefinnande inom ett flertal politikområden. Arbetet för att nå de övergripande målen för en hållbar utveckling och en god folkhälsa bildar därför grunden för arbetet inom de elva målområden som fastslagits för folkhälsopolitiken. I arbetet för en hållbar utveckling och för folkhälsa i andra politik- områden är det väsentligt att det finns god kunskap, fungerande verktyg och underlag av god kvalitet för att besluten inom dessa områden skall vara väl avvägda och kunna ta hänsyn till folkhälsan. Eftersom det är av största vikt att noga följa utvecklingen beträffande hälsans fördelning i befolkningen, är den fortsatta utvecklingen av adekvata indikatorer på området viktig liksom utvecklingen av hälsokonsekvensbedömningar (se vidare avsnitt 6.1). Det innebär bl.a. att folkhälsoperspektivet tas in tidigt i beslutsprocesserna. Regeringens arbete med en svensk strategi för hållbar utveckling tjänar två syften, dels att uppfylla de internationella åtagandena från FN:s världstoppmöten om hållbar utveckling i och i , dels att ge en lägesbeskrivning och framåt- blick för arbetet med hållbar utveckling i inklusive arbetet med internationella processer för hållbar utveckling. Arbetet med revideringen av för hållbar utveckling (KOM/2005/658 slutlig) pågår och beräknas beslutas under sommartopp- mötet . I det nuvarande fördragets artikel 152 anges att en hög hälsoskyddsnivå för människor skall säkerställas vid utformning och genomförande av all gemenskapspolitik och alla gemenskapsåtgärder. Många politikområden inom EU har stor betydelse för utvecklingen av folkhälsan. Det är därför viktigt att fortsätta arbetet med att integrera folk- hälsoperspektivet i dessa politikområden så att arbetet för en god folkhälsa underlättas. Ett exempel på ett område där den förda politiken får negativa effekter för folkhälsan är EU:s jordbrukspolitik. Den nuvarande utform- ningen av jordbrukspolitiken innebär att priserna på såväl fet mjölk som t.ex. frukt och grönt upprätthålls. inställning är att EU:s jord- brukspolitik måste avregleras, vilket innefattar fullt marknadstillträde för tredje land. Politiken måste vidare marknadsanpassas och utgå från kon- Detta skulle sannolikt pressa priserna på jord- Skr. 2005/06:205 bruksprodukter vilket även skulle kunna få till följd positiva effekter på Arbetet med hållbar utveckling på EU-nivå innebär en sektorsövergripande strategi för arbetet inom unionen och har därför en stor betydelse för hur väl arbetet för en god folkhälsa i andra politikom- råden fungerar. I EU:s nuvarande strategi för hållbar utveckling, i avsnittet om hoten mot folkhälsan, ingår smittskydd, inklusive livsmedelssäkerhet, samt kemikaliehantering. Under den pågående revideringen av EU-strate- gin har den drivit att folkhälsoområdet skall breddas och inkludera bestämningsfaktorer för hälsa såsom alkohol, kost och fysik aktivitet. I det meddelande som Europeiska kommissionen presenterade föreslår kommissionen ett fortsatt fokus på folkhälso- frågor, dock med ett bredare och mer fördjupat perspektiv . Kommissionen lyfter även fram frågor som rör det internationella sam- arbetet för att förbättra hälso- och sjukvården samt att hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande åtgärder på kan minska den ekono- miska och sociala bördan som orsakas av sjukdom. 2.4Den svenska folkhälsopolitiken ligger fast Regeringens bedömning: Den utformning av folkhälsopolitiken med ett övergripande nationellt mål för folkhälsoarbetet och särskilt ut- pekade målområden för det samlade folkhälsoarbetet som beslutades i enlighet med propositionen Mål för folkhälsan (prop. 2002/03:35, bet. 2002/03:SoU7, rskr. 2002/03:145) bör stå fast. För att arbetet skall vara effektivt bör det inriktas mot att förbättra de s.k. bestämnings- faktorerna för hälsan istället för mot enskilda sjukdomar. Insatser bör främst riktas mot de faktorer som leder till de vanligaste folksjuk- domarna och ohälsoproblemen. Vilka bestämningsfaktorer som skall prioriteras bör fastläggas utifrån vetenskaplig grund. Statens folkhälsoinstituts förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna stödjer allmänt utformningen av folkhälsopolitiken med målområden, bestämningsfaktorer och indi- katorer. pekar på vikten av att vidareutvecklingen även i fortsättningen bygger på vetenskaplig grund. Flera remissinstanser pekar på att frågor om ojämlikhet i hälsa bör behandlas som horisontella fråge- ställningar. Exempelvis framhåller Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning och Ombudsmannen mot etnisk diskriminering att effekter av diskriminering bör gå som en röd tråd genom redovisningen i den folkhälsopolitiska rapporten och inte begränsas till separata kapitel. Skälen för regeringens bedömning Ett övergripande nationellt mål och elva målområden Regeringen föreslog i propositionen Mål för folkhälsan (prop. 2002/03:35) en ny inriktning för folkhälsopolitiken. slag om ett övergripande nationellt mål för folkhälsoarbetet, att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela be- Skr. 2005/06:205 folkningen. Målet förtydligar samhällets ansvar för människors hälsa genom att det visar på sambandet mellan samhälleliga förutsättningar, som kan påverkas genom politiska beslut, och hälsoutvecklingen i befolk- ningen. Mot bakgrund av den rådande ojämlika fördelningen av hälsa mellan olika grupper av kvinnor och män i samhället samt en god hälsas bety- delse för såväl ekonomisk tillväxt som en hållbar svensk utveckling gör regeringen bedömningen att den utformning av folkhälsopolitiken som fastlades genom propositionen Mål för folkhälsan (prop. 2002/03:35), med ett övergripande nationellt mål för folkhälsoarbetet och särskilt utpekade målområden för det samlade folkhälsoarbetet, bör stå fast. Att verka för en god folkhälsa är och bör även fortsättningsvis vara ett tvärsektoriellt ansvar som berör en mängd olika politikområden där ett stort antal aktörer kan bidra med viktiga insatser. Underlaget för propositionen Mål för folkhälsan var den slutbetänkande Hälsa på lika villkor nationella mål för folkhälsan (SOU 2000:91). Kommittén föreslog 18 nationella folk- hälsomål. Regeringen bedömde att förslagen var relevanta för folkhälso- arbetet, men att det inte fanns något generellt behov av att formulera nya mål för regeringens politikområden eller att lägga förslag om en ändrad statlig verksamhetsindelning. Skälet är att det redan finns mål och inrikt- ning för samtliga politikområden som överensstämmer väl med flertalet av kommitténs förslag till nationella mål. Regeringen definierade därför elva målområden. Till dessa knyts de mål inom andra politikområden som är relevanta för folkhälsoarbetet. De elva målområden för det samlade folkhälsoarbetet är: 1.Delaktighet och inflytande i samhället 2.Ekonomisk och social trygghet 3.Trygga och goda uppväxtvillkor 4.Ökad hälsa i arbetslivet 5.Sunda och säkra miljöer och produkter 6.En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård 7.Gott skydd mot smittspridning 8.Trygg och säker sexualitet och en god reproduktiv hälsa 10.Goda matvanor och säkra livsmedel 11.Minskat bruk av tobak och alkohol, ett samhälle fritt från narkotika och dopning samt minskade skadeverkningar av överdrivet spelande. Insatser för att förbättra folkhälsan skall med denna utformning av syste- met göras inom de politikområden där den största påverkan på hälsan sker. Syftet är att koppla samman befintliga mål med kostnader och resultat. Genom att mål och verksamheter inom andra politikområden knyts till folkhälsoarbetet undviks dessutom målkonflikter och avgränsningsproblem. Om behov finns kan folkhälsoperspektivet dock göras tydligare genom att regeringen beslutar om mål inom bestämda politikområden eller om delmål eller etappmål knutna till dessa. Däremot är det inte lämpligt att delmål och etappmål orienteras mot målområden i sin helhet eftersom skillnaden mellan begreppen målområden och mål då blir otydlig. Den valda utformningen innebär att insatser för att nå det övergripande Skr. 2005/06:205 nationella målet för folkhälsoarbetet inte bara skall ske inom politik- Centralt för måluppfyllelsen är insatser inom t.ex. demokrati-, social-, jämställdhets-, barn-, ungdoms-, handikapp-, äldre-, hälso- och sjukvårds-, arbetsmarknads- och arbetslivs-, bostads-, utbild- nings-, miljö- och kulturpolitik. I propositionen Mål för folkhälsan (prop. 2002/03:35) anges 31 politikområden där olika åtgärder bör vidtas. I Folkhälsopolitisk rapport listar () 29 politikområden som är särskilt viktiga när det gäller insatser för att på- verka bestämningsfaktorerna för folkhälsa. Utformningen av bestämningsfaktorer för hälsa Det är mer effektivt att inrikta folkhälsoarbetet på så kallade bestämnings- faktorer för hälsan än enskilda sjukdomar. Bestämningsfaktorer är varje faktor som påverkar hälsotillståndet, t.ex. livsvillkor, miljöer, produkter och levnadsvanor. Enligt regeringen bör därför insatser främst riktas mot de faktorer som leder till de vanligaste folksjukdomarna och ohälso- problemen. I likhet med vad regeringen sade i propositionen Mål för folkhälsan bör därför insatser främst riktas mot de faktorer som leder till de vanligaste folksjukdomarna och ohälsoproblemen (prop. 2002/03:35). Vilka faktorer som påverkar hälsotillståndet bör fastläggas utifrån vetenskapliga grunder. FHI har i Folkhälsopolitisk rapport preciserat 50 bestämningsfaktorer som var och en har knutits till ett av de elva mål- områdena för det samlade folkhälsoarbetet. Arbetet har utförts i samarbete med andra myndigheter med kompetens inom olika sakområden. Rege- ringen har i denna skrivelse i huvudsak valt att utgå från de bestämnings- faktorer som FHI har preciserat. I ett fall har remissinstanser framfört med sakskäl underbyggda synpunkter som innebär att regeringen har valt en annan utformning av bestämningsfaktorn (se avsnitt 4.5). I avsnitt 6.3 behandlas frågan om framtida arbete med bestämnings- faktorerna. Ansvaret att genomföra och följa upp politiken För att folkhälsopolitiken skall få en större tyngd i regeringens arbete krävs att arbetet förankras ordentligt bland de myndigheter som genom sin verksamhet tydligt kan påverka olika bestämningsfaktorer. Det är därför angeläget med en sektorsövergripande politisk styrning av folkhälso- arbetet med utgångspunkt i fastlagda mål. är det en viktig ut- gångspunkt för regeringen att uppföljningen av bestämningsfaktorernas utveckling till så stor del som möjligt kan samordnas med den uppföljning av den statliga verksamheten som sker av andra skäl, främst som en del av den statliga mål- och resultatstyrningen. Detta betyder att inriktningen för genomförandet och uppföljningen av den nationella folkhälsopolitiken bör vara att till så stor del som möjligt använda de indikatorer som redan har införts inom de berörda politikområdena. Med det mål- och uppföljningssystem som beskrivs ovan krävs att myn- digheter vars verksamhet påverkar folkhälsan också arbetar aktivt för att den egna verksamheten eller det egna ansvarsområdet bidrar till en positiv Det gäller såväl statliga myndigheter som landsting och Skr. 2005/06:205 kommuner. En liknande princip tillämpas exempelvis inom miljöområdet i enlighet med vad regeringen redovisade i propositionen Svenska miljö- mål delmål och åtgärdsstrategier (prop. 2000/01:130). För att optimera effekterna av insatserna behövs dock en nationell sam- ordning. skall därför enligt sin instruktion svara för bl.a. sektorsövergripande uppföljning och utvärdering av insatser inom folkhälsoområdet och vara nationellt för metoder och strategier på området. Institutets uppgifter liksom övriga myndigheters insatser behandlas ytterligare i avsnitt 5.1. Som underlag för den svenska folkhälsopolitiken har i uppdrag att ge en översiktlig beskrivning och analys av hur hälsotill- ståndet utvecklas i olika befolkningsgrupper. Uppdraget redovisas dels i form av en folkhälsorapport , dels i form av en lägesrapport under mellanliggande år. Nedanstående avsnitt baseras till stora delar på Folkhälsorapport (dnr S2005/2557/FH) och på Folkhälsa Lägesrapport (dnr S2006/3833/FH) . Livslängden fortsätter att öka Ser man på till ökningen av medellivslängden och den minskade dödlig- heten i ett flertal dödsorsaker, i synnerhet den stora nedgången av död- ligheten i hjärt-kärlsjukdomar, kan man konstatera att folkhälsan fortsätter att förbättras i . kunde en nyfödd pojke förväntas leva och en nyfödd flicka . har mäns medellivs- längd ökat med och kvinnors med . Männens medel- livslängd har alltså ökat snabbare än kvinnornas, och skillnaden mellan mäns och kvinnors genomsnittliga livslängd har minskat från 5,6 till . har dessutom spädbarnsdödligheten mer än halverats. var den 2,4 döda under första levnadsåret av 1 000 levande födda barn. Sjukdomsbilden är inte entydigt positiv Studerar man utvecklingen av sjuklighet är bilden inte lika entydigt positiv som för ökad livslängd och minskad dödlighet. Vanliga sjukdomar och hälsoproblem som drabbar många i befolkningen är exempelvis rygg- och ledvärk, smärta och trötthet. Det finns flera tecken på sämre hälsoutveck- ling, t.ex. av värk och självrapporterad psykisk ohälsa. har äldre personer fått en förbättrad funktions- förmåga och de upplever själva att hälsan har förbättrats. ökar också livslängden utan allvarlig aktivitetsnedsättning, men kan konstateras att fler människor lever med en långvarig sjukdom jämfört med . Tecken tyder på att inneburit en förändring av trenderna från friskare överlevare till allt fler sjuka äldre. Det kan bidra till ökade behov av hälso- och sjuk- vårdsinsatser. Allt färre insjuknar och dör i hjärt-kärlsjukdomar Hjärt-kärlsjukdomar är den grupp sjukdomar som orsakar flest förtida dödsfall, som de ofta innebär långvariga hälsoproblem och funktionsnedsättningar. Mellan och minskade risken att insjukna i sjukdomar i kranskärlen, framför allt i hjärtinfarkt, med , och risken att dö på grund av sjukdomar i kranskärlen minskade ännu mer. Detta är den viktigaste förklaringen till att medellivslängden ökat så mycket . Risken att dö av slaganfall har också minskat något. Dödligheten i hjärt-kärlsjukdomar är betydligt högre bland män än bland kvinnor. Det är således männen har därför vunnit mest i livslängd när dessa sjukdomar blivit mindre vanliga och mindre dödliga. De minskade riskerna att insjukna i hjärt-kärlsjukdom beror på bättre levnadsvanor, främst minskad rökning och till viss del förbättrade mat- vanor. Minskade risker att dö för dem som insjuknat kan framför allt till- skrivas sjukvårdens insatser. Uppskattningsvis räddas drygt 3 000 fler människor till livet jämfört med , tack vare förbätt- rad hjärt-kärlsjukvård, exempelvis hjärtoperationer och förebyggande be- handling av höga blodfettsnivåer och högt blodtryck. Diabetes ökar bland barn, men inte bland vuxna Omkring 300 000 personer uppskattas ha diabetes i , varav drygt en tiondel har barn- och ungdomsdiabetes (typ 1-diabetes). Andelen dia- betiker ökar svagt bland vuxna, men trots att kroppsvikten ökar i befolk- ningen har insjuknandet inte ökat. Dödligheten i diabetes har minskat bland kvinnor, medan den har legat på en nivå bland män. Aktivt förebyggande behandling av högt koleste- rol och blodtryck samt bättre behandling av diabetes förklarar sannolikt att dödligheten minskar och att allt fler personer lever med diabetes. Insjuk- nandefrekvensen i barn- och ungdomsdiabetes (typ 1) har ökat , särskilt i de yngsta åldersgrupperna, men den ser där- emot ut att minska bland yngre vuxna. Att fler barn och unga är överviktiga eller har fetma är oroande Mer än hälften av männen och drygt en tredjedel av kvinnorna i åldern i är överviktiga eller har fetma. av såväl männen som kvinnorna har fetma. I alla åldrar, även bland barn i skolåldern, ökar andelen överviktiga. Att fler barn och ungdomar är över- viktiga eller feta är oroande. Sannolikheten är stor att de som redan i ung- domsåren är överviktiga senare utvecklar fetma. Andelen personer med fetma ökade kraftigt men denna ökning ser ut att ha av- stannat . Andelen med övervikt har ökat i alla socioekonomiska grupper och i grupper med olika utbildningsnivå . Andelen med fetma har dock ökat mer bland lågutbildade än bland högutbildade. Fetma ökar risken för sjukdomar och besvär i rörelseorganen och om det Skr. 2005/06:205 är fråga om bukfetma för högt blodtryck, hjärt-kärlsjukdom och diabetes Övervikt och fetma mäts med hjälp av () vil- ket räknas ut genom att dividera vikten med kvadraten av kroppslängden i meter. En överviktig person har ett medan en person med fetma har ett och uppåt. Cancersjukdomarna ökar fortfarande medan dödligheten är Cancer orsakar hälften av alla dödsfall bland kvinnor och en tredjedel av alla dödsfall bland män. Cancer är annars främst en ålderssjukdom. Två tredjedelar av all cancer inträffar efter . Antalet nya cancerfall (efter att hänsyn tagits till att andelen äldre i befolkningen ökat) ökade bland män och bland kvinnor, medan mot- svarande dödlighet låg på en nivå. Drygt hälften av dem som får en cancerdiagnos förväntas leva som sina jämnåriga. De två vanligaste cancerformerna bröstcancer bland kvinnor och pro- statacancer bland män utgör en tredjedel av all cancer. Båda har ökat något , men någon motsvarande ökning av dödligheten har inte skett. Både lungcancer och dödlighet i lungcancer ökar bland kvinnor, men minskar bland män. Hudcancer ökar för båda könen, men denna ökning motsvaras inte av ökad dödlighet. Vart tredje cancerfall för- av tobak, matvanor och solvanor. Tobaksrökning är den enskilda faktor som orsakar flest cancerfall och flest dödsfall i cancer. Psykisk ohälsa är vanligare , särskilt bland kvinnor Andelen i befolkningen som uppger att de känner ängslan, oro eller ångest har ökat efter en nedgång . Ökningen gäller generellt i befolkningen utom bland äldre kvinnor, där andelen har varit hög . Den största ökningen visar kvinnor mellan . I (SCB:s) undersökning av levnadsförhållanden () rap- porterade av kvinnorna och av männen sådana problem . Enligt de senaste uppgifterna anger en mindre del av befolkningen svåra besvär av ängslan, oro eller ångest jämfört med perioden 20022003. I vad mån detta är ett trendbrott eller inte är för tidigt att uttala sig om. Skillnaderna i psykisk ohälsa mellan olika socioekonomiska grupper är stora. Inte oväntat är arbetslösa och personer med sjuk- och aktivitets- ersättning, ensamstående med barn och utrikesfödda mer oroliga än genomsnittet. Enligt Statens folkhälsoinstituts (FHI:s) folkhälsoenkät lider en mycket större andel av homo- och bisexuella personer av nedsatt psy- kiskt välbefinnande jämfört med motsvarade andel av heterosexuella per- soner. Självmorden minskar, utom bland 1524-åriga män Psykisk ohälsa är en betydande riskfaktor för självmord. Självmordsfrekven- sen har minskat betydligt . har antalet döda i självmord minskat med en tredjedel både för män och för kvinnor. Bland yngre män finns dock en liten ten- dens till ökning . Självmord är vanligare bland män. begick så många män som kvinnor självmord. Däremot är själv- mordsförsök vanligare bland kvinnor än bland män. Det är vanligare bland homo- och/eller bisexuella personer än i övriga befolkningen att övervägt eller försökt begå självmord, särskilt i åldrarna . Rörelseförmågan är bättre, men värk är ett problem för många Långvarig sjukdom eller besvär från rörelseorganen rapporterades av av kvinnorna och av männen , vilket innebär en i stort sett nivå sedan början av 1990- talet. Rörelseförmågan har förbättrats totalt sett , men syns en tendens till försämring bland kvinnor . Rörelsehindren har minskat i alla åldrar, med undantag för kvinnor , där nivån varit oförändrad. Funktionsförmågan bland äldre har däremot förbättrats, inte minst på grund av bättre boendemiljöer och bättre hjälpmedel. Värk av olika slag har dock blivit vanligare , i synnerhet bland kvinnor. Nack- och skulderbesvären ökade under 1990- talet i alla socioekonomiska grupper, medan ryggvärken främst har ökat Värk är mer frekvent bland kvinnor än bland män. uppgav av männen och av kvinnorna att de hade värk i rygg, nacke, axlar, armbågar, ben eller knän.