prop · GT0386 · 2006-02-16 00:00:00 — i påtalar t.ex. att frågor om renantal och kontroll av ren- räkningar ofta har en koppling till tvister med markägare, ortsbefolkning eller trafikanter. Flera av de remissinstanser som representerar samiska intressen menar att bestämmelsen om högsta tillåtna renantal åtminstone bör upphävas. Några remissinstanser, t.ex. , stöder förslaget om betesmarksredovisning. påtalar dock att same- byarna måste ges ekonomiska resurser för att kunna uppfylla kravet i bestämmelsen. Förslaget i den del det rör Samefonden och dess medel har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna. Flera remiss- instanser, däribland i påtalar att Samefonden även finansierar underhållet av vissa anläggningar som ägs av staten och att underhållsansvaret för dessa först bör utredas. Flera remissinstanser tillstyrker dock förslaget om att intrångsersättningar i sin helhet skall tillfalla samebyarna. Remissinstanserna lämnar överlag förslaget beträffande överflyttande av miljöstöden utan någon kom- mentar. i anser dock att handläggningen av miljöstödet för kulturmiljöer inom renskötselområdet även i fortsätt- ningen bör ligga på länsstyrelserna Skälen för regeringens bedömning Tillsyn över förvaltningen av betesresursen Tillsynen över att bestämmelserna i rennäringslagen respekteras utövas av länsstyrelserna. När det gäller förhållanden som rör markanvänd- ningen sker detta dels genom bestämmelserna om högsta renantal, dels genom bestämmelserna om tillsyn över att den hänsyn rennäringen skall visa andra intressen iakttas. I rennäringslagen finns flera bestämmelser om hur renantalet skall bestämmas och kontrolleras. Enligt 15 § andra stycket rennäringslagen bestämmer det högsta antal renar som får hållas på bete inom byns betesområde. kan vidare enligt 15 § tredje stycket förordna om inskränkningar i betesrätten om det behövs för att bevara renbetet eller i övrigt främja renskötseln. Om samebyn bryter mot ett sådant beslut får vid vite förelägga samebyn att följa beslutet. Enligt 35 § kan samebyn bestämma hur många renar en medlem högst får inneha eller meddela andra föreskrifter om innehavet. Har byn gjort detta får även rikta ett föreläggande att minska antalet renar mot en medlem som inte följer samebyns beslut. Räkning av samebyns renar skall enligt 66 § ske . kan dock på samebys begäran medge att räkningen får ske med större tidsmellanrum. kan vidare på medlems begäran under vissa förutsättningar besluta om extra renräkning. Enligt 68 § skall renlängd upprättas på grundval av renräkningen. Renlängden fastställs av bystämman som även kan besluta om rättelser av renlängden. får vid vite förelägga en sameby att genomföra renräkning samt att upprätta och fastställa renlängd. Beslut om högsta renantal enligt bestämmelsen i 15 § rennäringslagen har fattats av länsstyrelserna i och . I framgår samebyarnas renantal alltjämt av byordningar , vilka utfärdats av enligt äldre bestäm- melser. Enligt vad som framgår av förarbetsuttalanden till nuvarande bestämmelser (prop. 1992/93:32 s. 111 f) bör det högsta renantalet bestämmas mot bakgrund av en renbetesinventering. Betesinventeringen kan dock endast grovt ange hur många renar som långsiktigt kan hållas. Uppgifter om hur många renar som tidigare betat inom byns område samt om djurens ålder och vikt bör också ingå i beslutsunderlaget, liksom faktorer av betydelse för djurskyddet som risken för svält. Det måste även beaktas att även andra näringar skall kunna bedrivas inom renskötselområdet, t.ex. skogsbruk. Det högsta renantalet måste t.ex. anpassas till den varierande tillgång på bete som normala avverkningar kan antas medföra. Några remissinstanser anser att bestämmelserna om högsta renantal bör upphävas. Det finns dock som kommittén påpekar ett behov ur såväl produktions- som miljösynpunkt att kunna övervaka utnyttjandet av renbetet. Renantalet har, som vi berör i avsnitt 5, bl.a. betydelse för betesmarkernas långsiktiga produktionsförmåga och naturmiljön samt för annan markanvändning. För att ett uthålligt nyttjande av betesresurserna inte skall äventyras finns det således alltjämt ett behov av att kunna begränsa antalet renar i förhållande till vad de naturgivna förutsätt- ningarna för bete medger. Bestämmelserna om högsta renantal bör därför även enligt regeringens mening finnas kvar. Beslut om högsta renantal grundas på betets tillstånd och tillgänglig kunskap medan förhållandena i naturen ständigt förändras. Bl.a. mot denna bakgrund förespråkar kommittén att ett nytt system för förvaltningen av betesresurserna och fastställande av högsta renantal införs. Enligt förslaget skall samebyarna upprätta en redovisning över tillståndet för sina betesmarker och över vilka natur- och kulturmiljövärden som finns i området. Närmare föreskrifter om redovis- ningen föreslås meddelas av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer, dvs. Betesmarksredovisningen till- sammans med annan information skall ligga till grund för beslut om högsta renantal och för tillsyn. Enligt kommitténs förslag bör även överta länsstyrelsernas arbetsuppgifter vid renräkning och fast- ställande av renlängd. Regeringen instämmer i att det är angeläget att högsta tillåtna renantal bestäms med utgångspunkt i de aktuella förhållandena. Att införa ett system där samebyarna blir skyldiga att upprätta betesmarksredovisning skulle dock som påpekat innebära ett behov för samebyarna av medel för att kunna utföra denna uppgift. Det kan vidare ifrågasättas om samebyarna generellt sett har de samlade kunskaper som krävs för att kunna upprätta tillförlitliga sådana redovisningar. Till detta kommer att det redan finns visst underlag bl.a. i form av den databas som vi berört i avsnitt 6.1.7. Enligt dagens bestämmelser finns det möjlighet för länsstyrelserna att ompröva sina beslut enligt 15 § rennäringslagen vid ändrade förhållanden. Regeringen förutsätter att detta sker vid behov så att bestämmelsen i 15 § rennäringslagen respekteras. Mot bakgrund av vad som anförts finner regeringen således att kommitténs förslag i denna del inte bör genomföras. När det sedan gäller kommitténs förslag om att bestämmelsen om extra renräkning på samebymedlems begäran bör upphävas konstaterar regeringen att denna bestämmelse är avsedd att skydda enskilda renägares intressen i förhållande till samebyns. Enligt vår uppfattning är de skäl kommittén framfört för att bestämmelsen skall upphävas inte tillräckliga för att göra avkall på detta skydd. Det finns även bestämmelser i rennäringslagen om den hänsyn rennäringen skall ta till andra intressen. När det gäller hänsyn till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen anges i 65 a § rennärings- lagen att rennäringen skall bedrivas med bevarande av naturbetes- markernas långsiktiga produktionsförmåga så att dessa ger en uthålligt god avkastning som den biologiska mångfalden behålls. utövar tillsyn över att bestämmelsen och de föreskrifter som meddelats med stöd av bestämmelsen efterlevs. får därvid i första hand lämna råd och annars meddela de förelägganden eller förbud som krävs för att bestämmelserna skall efterlevas. Förelägganden eller förbud får förenas med vite. Den som underlåter att följa ett föreläggande eller bryter mot ett förbud kan dömas till böter. Enligt kommittén skall överta uppgift att vara tillsynsmyndighet över att den hänsyn som framgår av lagstiftningen verkligen tas, över att renräkning görs och över att renlängd upprättas. Motivet för kommitténs bedömning i denna del är att som central förvaltningsmyndighet för rennäringen även får ansvar för att överföra de miljömål som formuleras till sektorsmål och åtgärdsprogram. Ur denna aspekt framstår det enligt kommittén som rimligt att även får ansvaret för tillsynen gentemot enskilda samebyar. Som påtalats av i har frågor om renantal och kontroll av renräkningar ofta en koppling till tvister med markägare, ortsbefolkning och andra markanvändare. Likaså kan naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen komma i konflikt med rennäringens intressen. Mot bakgrund härav och av vad som anförts inledningsvis i avsnitt 6 samt av att saknar tillsynsorganisation bör inte dessa uppgifter överföras till . Samefonden har till ändamål att med befintliga medel främja och stödja den samiska kulturen och samiska organisationer samt att främja rennäringens rationalisering. Fondens inkomster består huvudsakligen av ersättningar för upplåtelser på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen i . Avgifterna för upplåtelserna fördelas enligt 34 § rennäringslagen mellan Samefonden och den sameby som berörs av upplåtelsen. Fonden administreras av Styrelsen för same- fonden, som är en myndighet. Styrelsen består av sex ledamöter som utses av regeringen för högst . Tre av ledamöterna utses efter förslag från . Fondens medel förvaltas av Kammarkollegiet och regeringen beslutar det högsta sammanlagda belopp som får lämnas ur samefonden. Bidrag ur fonden får lämnas för inköp eller arrende av mark för renskötsel, för rennäringens rationalisering och andra åtgärder till främjande av rennäringen samt för främjande av den samiska kulturen och samiska organisationer. Styrelsen för samefonden beslutar om bidrag för ändamål som avser inköp eller arrende av mark för renskötsel samt Prop. 2005/06:86 för ändamål som avser rennäringens rationalisering och andra åtgärder till främjande av rennäringen. beslutar å sin sida om bidrag för ändamål som främjar den samiska kulturen och samiska organisa- tioner. Kommittén föreslår att Styrelsen för samefonden skall upphöra och fonden överföras till . Kommittén föreslår vidare att de medel som tillkommit fonden i form av intrångsersättningar fortsättningsvis i sin helhet skall tillfalla berörd sameby. Eftersom samefonden består av medel som har tillkommit samerna som folkgrupp är det enligt kommitténs uppfattning naturligt att det samiska inflytandet över fonden ökar. Även regeringen anser att samernas inflytande över fonden bör vara stort. Samefonden finansierar dock underhållet av ett antal renskötselanläggningar som staten äger eller är huvudman för. Enligt regeringens uppfattning bör inte fondens medel minskas eller medlen i övrigt överföras till förrän frågan om ansvaret för dessa anläggningar har lösts. Denna fråga bör utredas i särskild ordning. Det inflytande som samerna har över medelsanvändningen genom representationen i Styrelsen för samefonden och genom att viss medelstilldelning redan beslutas av får enligt vår uppfattning tills vidare anses vara tillräckligt. Miljöersättningar enligt Miljö- och landsbygdsprogrammet Kommittén föreslår att administrationen av det särskilda miljöstödet för rennäringen inom ramen för det svenska miljö- och landsbygds- programmet flyttas över till . Enligt det nuvarande programmet lämnas stöd till rennäringen bl.a. i form av stöd för bevarande av värdefulla natur- och kulturmiljöer i renskötselområdet. Stödet beviljas av , men betalas ut av efter att verket kontrollerat att besluten överensstämmer med på området. innehåller även bestämmelser om fältkontroller, vilka genomförs av länsstyrelserna. Den nuvarande programperioden löper ut . Rådet beslutade om en ny förordning om stöd för landsbygdsutveckling (rådets förordning (EG) nr 1698/2005 av om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU), EUT L 277, 21.10.2005, s. 1). pågår inom ett arbete att ta fram ett nytt program med utgångspunkt i den nya rådsförordningen och de tillämpningsförordningar som kommer att anta . Det nya programmet kommer att gälla . Det är ännu ovisst på vilket sätt stöd enligt denna förordning kommer att komma rennäringen och andra samiska näringar till del. Mot denna bakgrund är det för tidigt att behandla ändringar beträffande ansvaret för administrationen av stödet. 6.3Övriga förslag till ändringar av den statliga rennäringsadministrationen Regeringens bedömning: Kommitténs förslag om överflyttande av uppgifter från till länsstyrelserna och om ändringar i länsstyrelsernas organisation bör inte genomföras. Rennäringspolitiska kommitténs förslag: Kommittén föreslår att länsstyrelserna skall överta de frågor om markförvaltning som inte skall prövas av regeringen från , t.ex. frågor om upplåtelser i fjällområdet och jaktfrågor. Kommittén föreslår också en del organisatoriska förändringar beträffande länsstyrelsernas hand- läggning av frågor som rör samiska intressen. Kommittén föreslår härutöver att samer skall få större inflytande i beslutsprocessen inom skogsvårdsorganisationen och inom de övriga statliga myndigheter som beslutar i frågor som rör samiska intressen genom att handläggare med samiskt ursprung bör anställas. Slutligen föreslås att regeringen skall inrätta en särskild enhet inom för alla samefrågor och att en minister skall vara ansvarig för samtliga same- och rennärings- frågor. Remissinstanserna: Förslaget om att uppgifter skall överflyttas från till länsstyrelserna har endast kommenterats av kommun, som tillstyrker förslaget. Länsstyrelserna i och ställer sig positiva till förslagen om ökat lokalt inflytande vid fjällförvaltningen men menar att det ökade inflytandet bör införas etappvis och på prov. i tillstyrker att Fjälldelegationen bör ha en samisk representant och påtalar att man redan gett rennäringsdelegationen utökade uppgifter. i anser att frågan om rennäringsdelegationernas uppgifter skall utökas bör utredas ytterligare och att bör kunna överväga att i sin arbetsordning tillföra rennäringsdelegationerna ytterligare beslutsfunktioner. Även kommun tillstyrker förslagen om ett ökat samiskt inflytande i fjällförvaltningen och ett tydligare uppdrag för rennäringsdelegationerna. avstyrker förslaget om att rennäringsdelegationerna skall få fatta beslut enligt lagen (1988:950) om kulturminnen. i har inte något att erinra mot att rennäringsdelegationen får ta ställning i alla principiella frågor som gäller fjällområdet, men påtalar att förslaget måste samordnas med andra förslag beträffande organisation. , liksom i , avstyrker förslaget om ändring i Fjälldelegationens sammansättning och menar att den föreslagna förändringen skulle göra att Fjälldelegationens syfte förfelades. Bl.a. och Dalarna- avstyrker förslaget om att samer skall anställas för handläggning av ärenden där skogsägarintressen och renägarintressen står emot varandra och anser att det samiska inflytandet bör ske på annat sätt, t.ex. genom att samiska representanter tillsätts i styrelserna i de nordliga skogsvårdsstyrelserna. i och menar att en medlem från den sameby som beslutet berör i stället kan adjungeras vid myndigheten då ett beslut som rör samebyn skall fattas. avstyrker förslaget om att en samisk ledamot skall tillsättas i ämbetets styrelse då styrelsen inte är utsedd för att företräda skilda intressen i samhället. , och tillstyrker förslaget om samisk representation i beslutsprocessen. Även kommun menar att rennäringens företrädare bör få större representation i olika beslutsorgan. Flertalet av de remissinstanser som uttalar sig om organiseringen av arbetet med samefrågor i tillstyrker förslaget. i påpekar dock att detta är en fråga för statsministern. Skälen för regeringens bedömning: Som vi berört inledningsvis i avsnitt 4 bistås länsstyrelserna i , och vid beslutsfattandet i rennäringsfrågor av delegationer för rennäringsfrågor. Dessa regleras i förordningen (2002:864) med länsstyrelseinstruktion. Rennäringsdelegationerna avgör enligt länssty- relseinstruktionen frågor inom av fastställda ansvars- områden. I alla tre länen fattar rennäringsdelegationerna bl.a. över- gripande beslut om rennäringen i länet och om upplåtelser av nyttjande- rätter på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. I rennäringsdelegationerna skall tre av totalt sju ledamöter vara ren- näringsutövare. Delegationerna leds av respektive läns landshövding. Kommittén menar att eftersom saknar samisk representation bör de uppgifter som berör rennäringen som inte flyttas över till överflyttas till länsstyrelserna. Kommittén menar dessutom att, eftersom inte längre skall vara sektors- myndighet för rennäringen, kan verket inte heller vara bemyndigad att meddela föreskrifter för småviltsjakten och fisket. Kommittén föreslår i stället att regeringen skall meddela sådana föreskrifter efter samråd med länsstyrelserna och . Frågor som rör småviltsjakten och fisket rör emellertid även andra markanvändare än samer. Regeringen har dessutom tillsatt en jakt- och fiskerättsutredning för att bl.a. klarlägga grunderna för och omfattningen av samebymedlemmars och markägares rätt till jakt och fiske inom lappmarkerna och renbetesfjällen (Dir 2003:01). Jakt- och fiskerätts- utredningen avlämnade sitt slutbetänkande, Jakt och fiske i samverkan, (SOU 2005:116) . Betänkandet bereds inom . Frågor som rör småviltsjakten och fisket har även samband med jakt- och fiskerättsutredningens arbete. Regeringen har därför inte för avsikt att göra någon ändring i nu gällande ordning. Enligt kommittén bör även ytterligare övergripande frågor som beslutas av och som rör fjällförvaltningen än beslutas av rennäringsdelegationerna, eller efter att dessa delegationer har hörts. Exempel på områden där rennäringsdelegationerna bör medverka i besluten är enligt kommittén frågor som berör kulturmiljövärdena i fjällen, naturvården och miljöskyddet samt yttranden över försäljning eller exploatering av mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Kommittén har även synpunkter på vilka samer som skall kunna nomineras till rennäringsdelegationerna. Som angetts ovan beslutar länsstyrelsernas styrelser om de frågor som skall avgöras av rennäringsdelegationerna. Som i anfört bör dessa kunna överväga om de i arbetsord- ningen bör tillföra rennäringsdelegationerna ytterligare beslutsfunktioner. 2005/06:86 Mot denna bakgrund och då kommittén inte anfört några skäl för att regeringen skall besluta i frågan finner regeringen inte skäl att närmare kommentera förslaget. För länsstyrelserna i , , och finns det vidare en gemensam Fjälldelegation som består av landshövdingarna i respektive län. För att samebyarna skall få ökad möjlighet att delta i förvaltningen av den statliga marken föreslår kommittén att samebyarna skall vara representerade även i Fjäll- delegationen. Fjälldelegationen är ett samarbetsorgan för frågor som rör fjällområdet med inriktning mot en hållbar utveckling i landets fjällområden. Det finns, som påpekats av vissa länsstyrelser, risk för att Fjälldelegationernas syfte skulle förfelas om antalet ledamöter utökas. Regeringen finner därför inte skäl att göra denna ändring i länsstyrelseinstruktionen. När det gäller myndighetsuppgifter avseende skogsmark anser kommittén att skogsvårdsorganisationen fortsatt skall handha dessa myndighetsuppgifter. Enligt kommittén är det dock angeläget att de tre nordligaste skogsvårdsstyrelserna anställer samer med erfarenhet från rennäringen vid handläggning av ärenden som berör åtgärder i skogen som försvårar rennäringen. Kommittén föreslår vidare att regeringen ska överväga möjligheten att utse en samisk ledamot i statliga beslutsorgan som , , , m.fl. Regeringen instämmer i vikten av att samiska förhållanden är kända för handläggare och beslutsfattare när det gäller avgörandet av frågor som rör samiska förhållanden. Det bör därvid som kommittén anfört eftersträvas att personer med samiskt ursprung utses som ledamöter i statliga beslutsorgan i de fall då detta är möjligt. Det är dock inte rimligt att ange samiskt ursprung som ett kriterium för anställning. Några ytterligare organisatoriska förändringar för att stärka det samiska inflytandet på sätt kommittén föreslagit bör därför inte genomföras. Som kommittén konstaterat ligger merparten av same- och rennärings- frågorna under som också är det samordnande departementet. Samefrågorna är dock tvärsektoriella och berör ett flertal departement i . Arbetsfördelningen inom regeringen och bestäms av statsministern. Regeringen finner därför inte skäl att närmare uttala sig om ändringar i denna arbetsfördelning. Förutsättningar för överflyttande av Regeringens bedömning: Mot bakgrund av vissa förändringar i bl.a. sametingslagen samt efter den omorganisation genomför bör stå väl rustat att överta de nya myndighetsuppgifterna. bedömning: Överensstämmer med rege- ringens. Rennäringspolitiska kommitténs bedömning: Överensstämmer del- vis med regeringens. Remissinsatserna: Som framgått i avsnitt 6 är många remissinstanser tveksamma till att utöka myndighetsuppgifter. Flera remissinstanser, bl.a. Hovrätten för Nedre , ser genomförandet av förslagen i betänkande som en förutsättning för genomförandet av Rennäringspolitiska kommitténs förslag och anser att förslaget om att ge betydligt fler myndighetsuppgifter än inte bör genomföras förrän tillförts de resurser som dessa uppgifter kräver. anser att det är viktigt att olika roller tydligt definieras så att rättssäkert och effektivt kan utföra de uppgifter som kommer att läggas på det. i anser att större delen av myndighetsutövningen även fortsatt bör handhas av berörda samhällsfunktioner som länsstyrelser och kommuner. i avstyrker att myndighets- frågor överförs till . Länsstyrelserna i och anser att frågor av central rennäringskaraktär bör kunna överföras till men att tinget först bör ges möjlighet att bygga upp den kompetens och allmänna förtroende som detta kräver. delar denna uppfattning, men konstaterar att saknar en regional organisation och att en regional anknytning är viktig då rennäringen bedrivs över ett mycket stort område. Skälen för regeringens bedömning: Som påpekats av ett antal remissinstanser och som även berörts i avsnitt 6 har det förekommit en del interna problem inom . En stor del av dessa har hänfört sig till en otydlig ansvarsfördelning mellan styrelse och kanslichef. har haft en roll som går utöver den som styrelsen skall ha enligt instruktion. De problem som funnits inom kansliet torde ha berott på att kansliorganisationen varit otydlig när det gäller ansvar och befogenhet. Bland annat har den årliga revisionen gjort ett antal iakttagelser om brister i den administrativa förvaltningen. På uppdrag har () gjort en översyn av kansliorganisation. Översynen pekar på behovet av ett förändrat arbetssätt mellan kanslichef och styrelse där kanslichefen är ansvarig för genomförandet av verksamheten och myndighetens arbetsgivarpolitik. beslutade vid plenum att genomföra ESV:s förslag till kansliöversyn. Detta innebär i korthet att språk-, administrations- och ekonomienheterna upphör och att en stab och avdelningar inrättas. I staben ingår funktioner för ekonomi, information, registratur, arkiv och översättning. Staben leds av en stabschef. En avdelning för språk, kultur och bibliotek samt en avdelning för samhälle, näring och miljö inrättas. I takt med att verksamheten växer med flera sakområden kommer dessa att placeras inom den avdelning de närmast hör hemma. Den nya organisationen bygger således på en kanslichef, en stabschef och avdelningschefer. Kanslichefen skall ha den funktion som framgår av ESV:s förslag. beslutade vid sammanträde Prop. 2005/06:86 2004 att den nya organisationen för kansliet skall gälla från plenum informerades vid sitt möte i om den nya organisationen och beslutade att godkänna uppdelningen. har således vidtagit åtgärder för att komma tillrätta med en otydlig organisation och bristande ledningsfunktioner. Den nya organisa- tionen bygger på en linje och stabsfunktion med tydligt ledarskap och en klarare rollfördelning mellan styrelse och kanslichef. Den nya organisa- tionen är flexibel i den mening att den kan ta emot fler uppgifter utan att organisationen behöver ändras. är dessutom en decentraliserad organisation med verksamhet i , , och . Mot bakgrund av den omorganisation genomför och de förändringar i sametingslagen som vi föreslår i kommande avsnitt är vi övertygade om att kommer att stå väl rustat för att överta de uppgifter som föreslås i avsnitt 6.