prop · GT03133 · 2006-03-22 00:00:00 — Som framhölls i förarbetena till lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting, måste kommunen och , för det fall en verksamhet lagts ut på entreprenad, i planen beakta om det finns ett behov av att anlita entreprenören vid en extraordinär händelse (se prop. Extraordinära händelser i kommuner och landsting, 2001/02:184, s. 26). I tredje stycket ges ett bemyndigande till regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om risk- och sårbarhetsanalyser samt planer för hanteringen av extraordinära händelser. Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 § lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. För att förtydliga att bestämmel- serna om krisledningsnämnden inte skall tillämpas under höjd beredskap har dock ett tillägg gjorts i form av att orden i fredstid lagts till, dvs. att krisledningsnämnden skall finnas för uppgifter under extraordinära händelser i fredstid. En krisledningsnämnd har således ingen uppgift att fullgöra under höjd beredskap. Under sådana förhållanden gäller för ledningsansvaret i stället vad som sägs i 3 kap. 2 § i denna lag. Av bestämmelsen framgår att närmare bestämmelser om krislednings- nämnden finns i detta kapitel. I övrigt skall bestämmelserna i kommunal- lagen tillämpas. Paragrafen motsvarar till sitt innehåll 4 § lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Paragrafen motsvarar 5 § lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Paragrafen motsvarar 6 § lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Den i paragrafen föreskrivna rapporterings- skyldigheten motsvarar vad som gäller enligt 3 kap. 15 § kommunal- lagen. Syftet är att fullmäktige skall få information om krislednings- nämndens aktivitet och om krisens förlopp (se vidare prop. 2001/02:184, s. 20). Paragrafen motsvarar 7 § lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting med den ändringen att, förutom fullmäktige, även kommun- resp. får besluta att krislednings- nämndens verksamhet till följd av en extraordinär händelse skall upp- höra. I vissa fall kan beslut om återgång till ordinarie verksamhetsformer tänkas komma att genomföras om styrelsen kan fatta beslutet. När styrelsen eller fullmäktige fattar ett sådant beslut återgår de verksamhetsområden som krisledningsnämnden har övertagit till respektive ordinarie nämnd. Mot bakgrund av att även fullmäktige kan fatta beslut om att krisledningsnämndens verksamhet skall upphöra har fullmäktige alltid möjlighet att gå in och fatta beslutet om styrelsen inte gjort det. Paragrafen är ny. I bestämmelsen anges kommunernas geografiska områdesansvar för den fredstida krishanteringen. Det geografiska områdesansvaret avser ett samordnings- och samverkansansvar för kommunen särskilt på detta område. Kommunen skall verka för att det sker en samordning av all den krishantering som genomförs av olika aktörer i kommunen, t.ex. statliga myndigheter, landsting, organisationer och företag. Om en extraordinär händelse skulle inträffa skall kommunen verka för att de krishante- ringsåtgärder som vidtas av olika aktörer samordnas och att den informa- tion som lämnas till allmänheten är samordnad. En effektiv krishantering förutsätter förebyggande arbete. Områdes- ansvaret innefattar därför åtgärder såväl före (planerings- och förberedel- searbete) som under och efter en krissituation. Områdesansvaret innebär inte att kommunen tar över andra aktörers ansvar. Det handlar istället om ett ansvar för kommunerna att verka för att samordning och samverkan kan åstadkommas. För kommunen innebär ansvaret därmed att vara den part som stödjer andra aktörer i syfte att skapa gemensamma målsättningar och en gemensam inriktning. Syftet med bestämmelsen är att säkerställa att krishanteringen på lokal nivå sker samordnat och effektivt. Det geografiska områdesansvaret påverkar inte heller det faktum att kommunen givetvis har ansvar för sin verksamhet på vanligt sätt i övrigt. Paragrafen är ny. Genom bestämmelsen får kommunerna och landstingen ett författ- ningsreglerat ansvar för att förtroendevalda och anställd personal får den utbildning och övning som behövs för att de skall kunna lösa sina upp- gifter om en extraordinär händelse i fredstid skulle inträffa. Bestäm- melsen har även kommenterats i avsnitt 11.2.3. Paragrafen är ny. Av första stycket följer att kommuner och landsting är skyldiga att hålla den myndighet som regeringen bestämmer informerad om kris- beredskapsläget i kommunen respektive . Beroende på situa- tion kan rapporteringsskyldigheten omfatta en eller flera myndigheter. För att staten skall kunna få en helhetsbild av vilka risker och vilken sårbarhet som finns i samhället och hur det förebyggande arbetet planeras, är det viktigt att det arbete på krishanteringsområdet som görs på lokal nivå vidarebefordras till regional och central nivå. I andra stycket regleras rapportering vid en extraordinär händelse i fredstid. Även under en inträffad krissituation är det av stor betydelse att en kontinuerlig rapportering sker. Vid behov kan då stöd och hjälp sättas in från andra aktörer i krishanteringssystemet för att minimera konsekvenserna av en inträffad händelse. Förberedelser för och verksamhet under höjd beredskap Paragrafen motsvarar 2 kap. 1 § första stycket lagen om civilt försvar. Med beredskapsföreberedelser avses alla de åtgärder som normalt sett behövs för att kunna hantera verksamheten under höjd beredskap. Kommuner och landsting skall alltså även fortsättningsvis vidta de beredskapsförberedelser som behövs för deras respektive verksamhet under höjd beredskap. Förberedelser skall också ske för extraordinära händelser i fredstid i enlighet med vad som stadgas i 2 kap. denna lag. Genom att vidta förberedelser enligt 2 kap. skapas även en struktur för verksamheten under höjd beredskap. I planeringen för den fredstida krishanteringen är det emellertid då viktigt att helhetssynen inte glöms bort. Ett av målen med att ha en god krishanteringsförmåga i fred är att skapa en grundläggande förmåga för civilt försvar. Arbetet med den fredstida krishanteringen är således en viktig och grundläggande del av de beredskapsförberedelser som behövs för höjd beredskap. Ett av de viktigaste områdena som berörs av beredskapsförberedelse är att se till att personal och förtroendevalda får den utbildning och övning som behövs. Enligt 2 kap. 4 § lagen om civilt försvar skall varje kommun och landsting medverka i sådan utbildning som utgör ett led i bered- skapsförberedelserna och som genomförs av något annat sådant organ eller av en statlig myndighet och som berör kommunen eller . Enligt 2 kap. 8 § den nu föreslagna lagen får kommuner och landsting ett ansvar för att utbildning och övning ges till förtroendevalda och anställd personal. Skulle det säkerhetspolitiska läget försämras skall den utbild- ning och övning som ges få den inriktning som de ändrade förhållandena kan komma att kräva. Detta följer av denna paragraf, dvs. är en sådan beredskapsförberedelse som skall vidtas av kommuner och landsting. Första stycket i paragrafen motsvarar 3 kap. 1 § första stycket lagen om civilt försvar medan andra stycket motsvarar 3 kap. 2 § samma lag. I paragrafen slås fast vem som har ledningsansvaret för det civila försvaret inom kommunen respektive under höjd beredskap. Vid höjd beredskap skall även lagen (1988:97) om förfarandet hos kommunerna, förvaltningsmyndigheterna och domstolarna under krig eller krigsfara m.m. tillämpas. Paragrafen motsvarar 3 kap. 4 § lagen om civilt försvar. Paragrafen motsvarar i sak 3 kap. 1 § andra stycket lagen om civilt försvar. Paragrafen motsvarar 3 kap. 6 § lagen om civilt försvar när det gäller kommunens rapporteringsskyldighet. Nytt är att en motsvarande rapporteringsskyldighet under höjd beredskap införs för landstingen. Bistånd mellan kommuner och landsting samt stöd till enskilda Bistånd mellan kommuner och landsting Första stycket i paragrafen motsvarar 8 § första stycket lagen om extra- ordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Andra stycket motsvarar 10 § och tredje stycket motsvarar 8 § andra stycket i samma lag. Paragrafen motsvarar 3 kap. 5 § lagen om civilt försvar. Paragrafen motsvarar 9 § lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. I paragrafens första stycke regleras att kommuner och landsting skall få statlig ersättning för sådana förberedande uppgifter som de enligt lagen är skyldiga att utföra och som är till nytta för hanteringen av extraordi- nära händelser av mycket omfattande och svårt slag samt höjd beredskap. Med mycket omfattande och svåra extraordinära händelser avses vad som i diskussioner om finansiering brukar beskrivas som svåra påfrest- ningar på samhället i fred. De åtgärder som vidtas för svåra påfrestningar på samhället i fred är givetvis till nytta även för sådana extraordinära händelser i övrigt som kan tänkas inträffa. Arbetet med beredskapen inför hot från extraordinära händelser av mindre allvarligt slag upp till svåra påfrestningar på samhället i fred kan givetvis antas vara till ömsesidig nytta i mycket stor utsträckning. Genom att skapa en förmåga att hantera svåra påfrestningar på samhället i fred får kommunerna och landstingen i praktiken också en förmåga att hantera övriga extraordinära händelser. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 11.2.3. En förutsättning för att ersättning skall utgå är att de uppgifter som skall utföras enligt lagen också har fullgjorts. I andra stycket erinras om den direkt på regeringsformen (RF 8 kap. 13 § första stycket) grundade befogenhet som regeringen har att meddela s.k. gynnande föreskrifter, till exempel om ekonomisk ersättning. Regeringen får i sådant fall överlåta åt myndighet under regeringen att meddela bestämmelser i ämnet (RF 8 kap. 13 § tredje stycket). Det inne- bär att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan utfärda föreskrifter om exempelvis storlek på ersättningen, nedsättning av ersättning i förhållande till uppställda schablonbelopp om uppgifterna inte fullgörs och fatta beslut i enskilda fall. 6 kap. Skyldighet att lämna upplysningar m.m. om krigsfångar och andra skyddade personer Paragrafen motsvarar 8 kap. 13 § lagen om civilt försvar. Genom ett avtal mellan staten och Svenska Röda Korset har Svenska Röda Korset fått i uppdrag att lösa de uppgifter som enligt Genèvekon- ventionerna rörande skydd för offren i internatio- nella väpnade konflikter och tilläggsprotokollen till konventionerna skall utföras av en nationell upplysningsbyrå i (se prop. 1996/97:4 s. I bestämmelsen regleras kommunernas och landstingens skyldighet att lämna den nationella upplysningsbyrån de uppgifter som folkrätten kräver. En motsvarande upplysningsskyldighet för de statliga myndig- heterna regleras i förordningen (1996:1475) om skyldighet att lämna upplysningar m.m. rörande krigsfångar och andra skyddade personer. Paragrafen motsvarar 8 kap. 14 § lagen om civilt försvar. Paragrafen motsvarar i huvudsak till sitt innehåll 9 kap. 1 § lagen om civilt försvar. Nytt är dock att tystnadsplikten även avser verksamhet med beredskap för eller åtgärder under extraordinära händelser i fredstid. Av punkten 1 följer att tystnadsplikt råder för den som deltagit i en kommuns eller ett landstings verksamhet med förberedelser för eller åtgärder under extraordinära händelser. Den som deltagit i sådan verksamhet får inte obehörigen föra uppgifter vidare om förhållanden av betydelse för att förebygga och hantera fredstida kriser. Sekretess för det allmännas verksamhet på området fredstida kris- hantering regleras i 5 kap. 8 § sekretesslagen (1980:100). Uppgifter som kommer fram vid exempelvis genomförandet av arbetet med risk- och sårbarhetsanalyser kan komma att innehålla uppgifter som är känsliga ur säkerhetssynpunkt. I arbetet med att genomföra risk- och sårbarhetsana- lyser förutsätts även privata aktörer i kommunerna och landstingen med- verka på olika sätt. De enskilda som på detta sätt är delaktiga i arbetet kan komma att få del av information som i vissa fall inte bör föras vidare. I paragrafen har därför införts en bestämmelse om tystnadsplikt för sådana personer som får kännedom om sådana uppgifter utan att omfattas av 1 kap. 6 § sekretesslagen vilket bland annat anställda och uppdrags- tagare gör. Tystnadsplikt enligt punkterna 24 motsvarar när det gäller förberedel- ser för höjd beredskap i huvudsak bestämmelsen i 9 kap. 1 § lagen om civilt försvar. Genom bestämmelsen utvidgas tystnadsplikten till att även gälla fredstida krishantering. För de kommunanställda och landstingsanställda gäller tystnadsplikt enligt sekretesslagen. Bestämmelsen motsvarar 9 kap. 2 § lagen om civilt försvar. En statlig myndighets beslut enligt 5 kap. 1 § får överklagas hos regeringen. Bestämmelsen motsvarar 11 kap. 5 § lagen om civilt försvar, av vilken följer att beslut om ersättning till kommunerna för beredskapsförberedelser enligt lagen om civilt försvar kan överklagas till regeringen. Detsamma gäller beslut om ersättning till landstingen för sådan utbildning som utgör ett led i beredskapsförberedelserna. 5 kap. 1 § denna lag har, i förhållande till vad som gällde enligt lagen om civilt försvar, utökats till att omfatta även fredstida krishantering. Möjligheten att överklaga en statlig myndighets beslut om ersättning för krisberedskapsåtgärder för fredstid är således ny i förhållande till tidigare lagstiftning. Paragrafen motsvarar vad som gäller om överklagande av beslut som meddelats i fråga om 3 kap. 4 lagen om civilt försvar (motsvarande 3 kap. 3 § denna lag) enligt 11 kap. 8 § lagen om civilt försvar. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser. Lagrådet har föreslagit en annan utformning av övergångsbestämmelsen till denna lag än vad som föreslagits i lagrådsremissen för det fall att inte hela lagstiftningen kan träda i kraft . Mot bakgrund av att ett fåtal bestämmelser behöver kunna tillämpas har regeringen ändrat utformningen av övergångsbestämmelserna med utgångspunkt från vad Lagrådet föreslagit. För att undvika att sätta fler bestämmelser än absolut nödvändigt i kraft vid det tidigare tillfället har dock regeringen valt att inskränka de bestämmelser som skall träda i kraft något i förhållande till Lagrådets förslag. Dessutom har regeringen kompletterat övergångsbestämmelsen med ett förtydligande av upphävandet av den nu gällande lagstiftningen på området skall ske. Lagen om civilt försvar upphävs genom punkten 2 till övergångsbestämmelserna i denna lag. Övergångs- bestämmelser av betydelse för upphävandet av lagen om civilt försvar finns även i lagen om skyddsrum som föreslås träda i kraft som denna lag. Se vidare avsnitt 11.8. 14.2Förslaget till lag om skyddsrum I paragrafen anges vad som regleras i lagen. Bestämmelserna om skyddsrum har samlats i denna lag. I lagen om civilt försvar återfinns bestämmelserna i huvudsak i 6 kap. I paragrafens första stycke ges en definition av begreppet skyddsrum. Skyddsrum är utrymmen för skydd av befolkningen i krig. Till skillnad från vad som gäller enligt lagen om civilt försvar anges inte särskilt att skyddsrum utformas och utrustas endast under fredstid. Uppdelningen i skyddsrum och skyddade utrymmen som finns i lagen om civilt försvar tas bort och istället används endast begreppet skyddsrum. De bestäm- melser om skyddsrum som finns i denna lag omfattar därmed även de skyddsrum som inrättas för att, när det krävs skyndsamma åtgärder, i största möjliga mån motstå verkningarna av sådana stridsmedel som kan antas komma till användning i krig (se 2 kap. 1 §). I paragrafens andra stycke anges den inriktning som skall gälla för skyddsrumsplaneringen. Ansvaret för skyddsrumsverksamheten läggs på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I lagen om civilt försvar var det kommunerna som var ansvariga för skyddsrums- verksamheten. 2 kap. Utformning och placering av skyddsrum I paragrafen slås fast att skyddsrum skall utformas så att de ger skydd mot sådana stridsmedel som kan antas komma till användning i krig. Detta gäller även enligt lagen om civilt försvar och innebörden är också densamma, nämligen att skyddsrummen inte skall konstrueras för att stå emot de kraftigaste tänkbara vapen utan för att kunna stå emot sådana vapen som en motståndare kan antas förfoga över och komma att använda. Såväl direkta som indirekta verkningar av stridsmedel avses. Enligt paragrafen ges även en möjlighet att, om det krävs skyndsamma åtgärder, utforma skyddsrummen så att de i största möjliga utsträckning motstår verkningarna av sådana stridsmedel som kan antas komma till användning i krig. Till skillnad mot vad som gäller för skyddade utrymmen i lagen om civilt försvar (ett begrepp som inte används i denna lag) gäller således alltid att ett skyddsrum, även om det tillkommer under sådana omständigheter som kräver skyndsamma åtgärder, skall vara utformat och konstruerat med det uttalade huvudsyftet att kunna motstå de angrepp som kan tänkas genomföras i krig. Paragrafen överensstämmer i huvudsak med bestämmelsen i 6 kap. 5 § lagen om civilt försvar med den skillnaden att ordet befolkningen ersatts med uttrycket skyddsbehövande. Härigenom tydliggörs att det är den förutsedda nyttan och behovet av skyddsrum som styr, inte befolk- ningens storlek som sådan. Paragrafen överensstämmer i huvudsak med 6 kap. 6 § lagen om civilt försvar. Graden av anpassning för fredstida ändamål måste sättas i relation till det säkerhetspolitiska läge som råder när skyddet inrättas. Skyddsrum kan inrättas under såväl fredstid som höjd beredskap. Bestämmelsen överensstämmer i huvudsak med 6 kap. 7 § lagen om civilt försvar. En nyhet är dock att föreskriftsrätten även omfattar fastställande av den tid som gäller för iordningställande av skyddsrum. Bemyndigandet gäller även för enskilda fall. Härigenom ges en möjlighet att skapa särskilda lösningar, exempelvis när det gäller inrättande av skyddsrum när det krävs skyndsamma åtgärder. Största möjliga flexibilitet för användningen av skyddsrum bör eftersträvas och enskilda bör i så stor utsträckning som möjligt få möjlighet att använda sig av utrymmena i fredstid. Byggande och kontroll av skyddsrum Paragrafen ger uttryck för den nya planeringsinriktning som gäller för skyddsrum. Centraliseringen av ansvaret för skyddsrumsverksamheten till staten har behandlats i avsnitt 11.3.3. Den myndighet som får ansvaret för skyddsrumsverksamheten kommer i sitt arbete att vara beroende av att kunna få information från kommunen om planer för byggverksamhet eller andra förhållanden av betydelse för beslutsfattandet om skyddsrum. Enligt andra stycket är kommunerna skyldiga att, på begäran av myndigheten, bistå denna med det material om sådana förhållanden av betydelse för myndighetens beslut som behövs. Skyddsrum i befintlig byggnad eller anläggning Den myndighet som enligt 1 § beslutar om byggande av skyddsrum får även ansvaret för att skyddsrum som skall inrättas i redan befintliga byggnader eller anläggningar byggs och utrustas. Frågan om underhåll av skyddsrummet regleras i 4 kap. 1 och 2 §§. Skyddsrum i samband med nybyggnation Bestämmelsens första stycke motsvarar 6 kap. 8 § första stycket första meningen lagen om civilt försvar. Anmälan skall dock i fortsättningen inte göras till kommunen utan i stället till den myndighet som får i uppgift att besluta i frågor om inrättande av skyddsrum enligt 3 kap. 1 § denna lag. Enligt andra stycket får regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer föreskriva om undantag från underrättelseskyldig- heten. Ett bemyndigande av motsvarande innehåll, förutom att regeringen då kunde delegera till kommunen, finns i 6 kap. 8 § tredje stycket lagen om civilt försvar. Den som skall utföra sådana byggnadsåtgärder som enligt 3 § förutsätter att underrättelse sker till den myndighet som avses i 1 § har enligt första stycket denna bestämmelse rätt att få ett beslut i skyddsrumsfrågan. I likhet med vad som gäller enligt 6 kap. 8 § första stycket lagen om civilt försvar skall beslutet, om det innebär att ett skyddsrum skall byggas, även innehålla en uppgift om antalet platser som skall inrättas. Se vidare avsnitt 11.3.3, vad gäller Lagrådets synpunkter. Enligt andra stycket får myndigheten förelägga den som lämnat underrättelsen att vidta åtgärder med anledning av beslutet i skyddsrums- frågan. Bestämmelsen överensstämmer med vad som gäller för kommunen enligt 6 kap. 8 § första stycket lagen om civilt försvar. Bestämmelsen i tredje stycket om skyddsrumsbeslutets giltighet överensstämmer med vad som gäller enligt 6 kap. 8 § andra stycket lagen om civilt försvar. Tiden är knuten till giltighetstiden för en bygganmälan, som enligt 9 kap. 2 § tredje stycket (1987:10) upphör att gälla om arbetena inte påbörjats för anmälan. Paragrafen motsvarar i sak 6 kap. 9 § lagen om civilt försvar. Paragrafen motsvarar i sak 6 kap. 11 § första stycket lagen om civilt försvar. 4 kap. Fastighetsägares och nyttjanderättshavares skyldigheter Ansvaret för att underhålla skyddsrum Enligt bestämmelsen är det alltid ägaren till en byggnad eller anläggning som är skyldig att underhålla ett i byggnaden eller anläggningen inrättat skyddsrum. Ägaren kommer således, till skillnad från vad som gäller enligt 6 kap. 13 § lagen om civilt försvar, att svara för underhållet även när det gäller sådana skyddsrum som inrättats i en befintlig byggnad utan att han själv företagit någon byggnadsåtgärd. För med stöd av 6 kap. 13 § lagen om civilt försvar redan inrättade skyddsrum gäller dock enligt övergångsbestämmelse till lagen även fortsättningsvis lagen om civilt försvar (se avsnitt 11.8). Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 6 kap. 15 § lagen om civilt försvar. Med hänsyn till att ansvaret för skyddsrumsfrågorna har överflyttats från kommunerna till den myndighet som regeringen utser, har nödvändiga justeringar gjorts i paragrafen. Skyldighet att bereda plats Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 17 § lagen om civilt försvar. Skyldig- heten att under höjd beredskap bereda skyddsbehövande plats i ett skyddsrum straffsanktioneras i 8 kap. 1 §. Lagrådet har i sitt yttrande efterfrågat ett klargörande av om det finns situationer där det kan krävas att ägaren eller nyttjanderättshavaren tar emot fler skyddsbehövande än vad skyddsrummet är avsett för. Av ett skyddsrumsbeslut skall framgå hur många personer skyddsrummet är avsett för enligt 3 kap. 4 §. Uppgift kan även inhämtas från den myndighet som enligt 3 kap. 1 § har ansvar för skyddsrumsfrågor om vad som gäller för ett skyddsrum. Skyldigheten att bereda plats enligt denna bestämmelse innebär att en ägare eller nyttjanderättshavare måste bereda skyddsbehövande plats i skyddsrum under höjd beredskap vid behov av skydd. Därmed avses t.ex. att skyddsrummet skall vara iordningställt för så många skyddsbehövande som det är avsett för och hållas tillgängligt (upplåst, ej blockerad ingång etc.) under höjd beredskap. Skyldigheten innefattar således en skyldighet att tillhandahålla lokalen, det iordningsställda skyddsrummet, inte att räkna antalet personer som går in. Denna skyldighet är straffsanktio- nerad. Bestämmelsen motsvarar 6 kap. 18 § lagen om civilt försvar med den skillnaden att det är den myndighet som regeringen bestämmer som har att kontrollera skyltningen (3 kap. 1 §). Om ägaren inte fullgör sin skyldighet kan myndigheten enligt 7 kap. 1 § förelägga den försumlige att sätta upp skyltar. Ett sådant föreläggande kan förenas med vite. Enligt 7 kap. 2 § kan myndigheten under vissa förhållanden som en sista utväg se till att skyltning sker på ägarens bekostnad. Skyldighet att tillåta inrättande av skyddsrum Paragrafen motsvarar 6 kap. 16 § lagen om civilt försvar. Med andra åtgärder avses exempelvis underhåll av inrättade skyddsrum. Paragrafen motsvarar 7 kap. 5 § lagen om civilt försvar.