prop · GT03206 · 2006-05-24 00:00:00 — Regeringens skrivelse 2005/06:206 Ett för barn redogörelse för Regeringen överlämnar denna skrivelse till . I skrivelsen lämnas en redogörelse för regeringens barnpolitik, inne- fattande det strategiska arbetet för att förverkliga konventionen om barnets rättigheter, . I skrivelsen redovisas huvudsak- ligen aktuella, pågående initiativ och åtgärder såväl strategiska som sakpolitiska för barns och ungas rättigheter och intressen inom olika områden som rör deras liv. Vidare redogörs för regeringens övervägan- den utifrån de slutsatser och rekommendationer som för barnets rättigheter har lämnat i samband med sin granskning av tredje rapport om åtgärder och framsteg för att genomföra barnkonven- tionen. I skrivelsen lämnas även en redovisning av ut- värdering av effekterna av lagen (2001:449) om omskärelse av pojkar. Ett system för uppföljning av barnpolitiken ..... Konventionen om barnets rättigheter.................................. De fakultativa protokollen till konventionen om barnets rättigheter ....................................... Sammanfattande slutsatser från kommittén för barnets rättigheter...................................... FN:s specialsession om barn samt dess slutdokument...... Rapporten utsatta barn.................................. Strategiska insatser för att förverkliga ............... 3.1Ett strategiskt arbete för En nationell strategi ........................................ 3.1.2Riksrevisionens granskning av arbetet med den nationella strategin ................................... 3.2Redovisning av insatser och resultat utifrån det roll och funktion .......... Barnperspektivet i den statliga budget - Utvecklingen inom kommunerna och Barns och ungas delaktighet och inflytande i samhälls - och trafikplaneringen .................... Övriga strategiska åtgärder ............................. Insatser för att förverkliga Ett för barn............................... Barnets rätt ............................till en god levnadsstandard Barnets rätt ......................................till en trygg uppväxt Barnet och dess familj Olovligt bortförda och kvarhållna barn i Säkerhet och skadeförebyggande arbete i barns och ungas miljö Barnets rätt .........................................................till hälsa sjukdomsförebyggande arbete bland barn Barns och ungas psykiska och fysiska Barnets rätt till utbildning ................................................. Barn- och ungdomsutbildning ........................ Barnets rätt till inflytande och delaktighet........................ Insatser för att öka barns och ungas aktiva deltagande i samhällslivet............................... Barn och unga som kunskapskällor om sin egen situation ............................................ Barns och ungas tillgång till information samt delaktighet i kulturlivet .......................... Barnets rätt till samhällets stöd och skydd...................... Barn som har bevittnat eller utsatts för Barn i asylprocessen ..................................... Barnets rättigheter på internationell nivå ...................................... Redovisning av uppföljning av effekterna av lagen (2001:449) om omskärelse av pojkar............................................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ......... Regeringen lämnar regelbundet redovisningar till om insatser och resultat av regeringens barnpolitik. Sedan godkännande av strategin för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter i (prop. 1997/98:182, bet. 1998/99:SoU6, rskr. 1998/99:171) har regeringen lämnat följande skrivelser: skr. 1999/2000:137 Barn här och , redogörelse för barnpolitiken i med utgångspunkt i FN:s konvention om barnets rättigheter, skr. 2001/02:166 Barnpolitiken ar- betet med strategin för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättig- heter samt skr. 2003/04:47 Utveckling av den nationella strategin för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter. Regeringen har även lämnat två skrivelser med redovisning av regeringens insatser för barn och unga i statsbudgeten för åren 2004 samt 2005 (skr. 2003/04:143 samt skr. 2004/05:93) till . Denna skrivelse tar huvudsakligen sin utgångspunkt i den utveckling som har skett , med fokus på aktuella, pågående initiativ och åtgärder för barns och ungas rättigheter och intressen inom olika områden som rör deras liv. I förekommande fall går redovisningen något längre tillbaka för att tydliggöra ett sammanhang eller för att ge en fullständig bild av den utveckling som har ägt rum inom ett särskilt om- råde. antog konventionen om barnets rättigheter, . ratificerade konventionen året därpå, , och strax därefter trädde konventionen i kraft. har således varit gällande i . Under dessa år har ett noggrant och systematiskt arbete bedrivits för att uppfylla konventionens krav på att vidta alla lämpliga lagstiftnings-, ad- ministrativa och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som er- känns för barn i konventionen. beslutade regeringen i två omgångar att avsätta sammanlagt ur Allmänna arvsfonden för att sprida kunskap om . Arbetet med kunskapsspridning har därefter fortsatt bl.a. genom förstärkta medel till att genomföra utbildningsinsatser riktade mot be- rörda inom statliga myndigheter och i kommunala verksamheter. Barn- ombudsmannen har dessutom erhållit särskilda medel för att ta fram in- formationsmaterial som riktar sig till barn och unga i olika åldersgrupper. Beslutet att inrätta en 1993, liksom de lagändringar, med både förstärkt mandat och förstärkta rättsliga befogenheter för som trädde i kraft har utgjort centrala åtgärder för att förstärka och driva på arbetet med att förverkliga barn- konventionen i . beslutade regeringen att tillsätta en parlamentarisk kommitté, , med uppdrag att göra en bred översyn av hur svensk lagstiftning och praxis stämmer överens med be- stämmelser och intentioner. kunde konstatera att vår lag- stiftning i stort överensstämmer med de krav ställer, men att det krävs förstärkta och samordnade insatser för att omsätta dem i praktiken. Ett direkt resultat av kommitténs arbete utgjordes av det för- slag till en nationell strategi för att förverkliga (prop. 1997/98:182) som regeringen föreslog 1998, och som en enig riksdag antog . De insatser som utförs inom ramen för den nationella strategin syftar bl.a. till att skapa en medvetenhet om krav och de metoder och arbetssätt som behövs för att omsätta den i praktiken. Huvudinriktningen i den nationella strategin ligger fast. Regeringen har emellertid identifierat ett antal utvecklingsområden för det fortsatta strategiska arbetet (se närmare skrivelse 2003/04:47). Det handlar bl.a. om ökade kunskaper om barns och ungas situation genom förbättrad statistik och system för uppföljning av gjorda insatser för att uppfylla målet för barnpolitiken. Det handlar också om att erbjuda stöd och kunskapsutveckling till intresserade och berörda i form av en hand- bok för genomförande och etablering av en verksam- het som kan erbjuda kunskaps- och metodutveckling i barnkonven- tionsrelaterade frågor. Den senaste femårsperioden har även inneburit en tydligare mål- och resultatstyrning av de statliga myndigheternas arbete med att utveckla ett systematiskt barnperspektiv i sina verksamheter, lik- som ökade utbildnings- och stödinsatser riktade till kommuner och landsting. Samordningen av arbetet med barnkonventionsrelaterade frågor har också stärkts inom . I avsnitt 3 ges en när- mare beskrivning av det strategiska arbete som bedrivs för att förverkliga , insatser och resultat , samt de åtgärder och ini- tiativ som regeringen planerar, bl.a. i syfte att öka kunskapen och med- vetenheten om och verktygen för dess genomförande. Ett av regeringens långsiktiga mål i arbetet med de mänskliga rättig- heterna är att säkra full respekt för de mänskliga rättigheterna. I rege- ringens skrivelse (skr. 2005/06:95) En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 20062009, lyfts attitydpåverkande arbete och utbildningsinsatser fram som prioriterade åtgärder riktat till både allmän- heten och den offentliga verksamheten. I detta arbete ingår även åtgärder för att höja medvetenheten och kunskapen om barnets rättigheter. Regeringen tillsatte Delegationen för mänskliga rättigheter i vilken skall stödja arbetet med att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna i (dir. 2006:27). Stödet kommer att er- bjudas bl.a. statliga myndigheter, kommuner och landsting. Delegationen skall även samordna genomförandet av informationsinsatser som riktar sig till specifika målgrupper liksom till det svenska samhället i övrigt. Delegationen skall samråda och samverka med en rad aktörer. Vidare lyfter regeringen i skrivelsen (skr. 2005/06:175) Redovisning av medel från Allmänna arvsfonden under fram barnkon- ventionen som ett prioriterat område och det anges att projekt som syftar till att göra känd och tillämpad bör ges fortsatt priori- tet. Det bedrivs också ett fortlöpande arbete med att justera och förtydliga lagstiftningen så att och dess intentioner kommer till tydligare uttryck. har inneburit att barnperspektivet har stärkts inom en mängd områden som är centrala för barn och unga. Som exempel kan nämnas att barnperspektivet har stärkts i socialtjänstlagen, lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, utlänningslagen och Skr. 2005/06:206 . Ett flertal lagändringar inom såväl det straff- som pro- cessrättsliga området har också införts som syftar till att stärka stödet till och skyddet för barn och unga som antingen har utsatts för brott eller själva är unga förövare. Vidare har skyddet stärkts för internationellt adopterade barn. Ett flertal utredningar har också haft i uppdrag att be- akta och förstärka barnperspektivet i olika avseenden, däribland färd- tjänstutredningen, översynen av plan- och bygglagstiftningen, kommittén mot barnmisshandel, den sociala barn- och ungdomsvårdskommittén samt utredningen om vräkning och hemlöshet bland barnfamiljer. Arbetet med att fortlöpande uppmärksamma och justera lagstiftningen utifrån krav fortgår. Utöver de strategiska insatserna som ständigt måste bedrivas för att öka och bibehålla kunskapen om bland berörda be- slutsfattare, verksamhetsföreträdare och yrkesgrupper, prioriterar rege- ringen insatser som syftar till att förbättra barnfamiljernas ekonomi och att förbättra stödet till föräldrar, liksom insatser för att stärka barns och elevers rätt och kvaliteten inom förskoleverksamheten, skolan och skol- barnsomsorgen. Arbetet med att uppmärksamma och förbättra stödet till och rättigheterna för barn som befinner sig i utsatta situationer fortgår och intensifieras, bl.a. inom ramen för den sociala barn- och ungdoms- vården, rättsväsendet och asylprocessen. Särskild uppmärksamhet ägnas den psykiska ohälsan hos barn och unga, och särskilt vikten av före- byggande insatser. Därtill kommer insatser som behövs för att främja goda och hälsofrämjande levnadsvanor hos såväl flickor som pojkar. Åt- gärder som möjliggör för barn och unga att komma till tals och mötas av hänsyn och respekt för sina åsikter behöver vidareutvecklas. Allt detta kräver en välfärdspolitik som kommer alla till del på jämlika villkor, en aktiv politik mot intolerans, diskriminering och segregation, en rättvis resursfördelning till verksamheter som kommer såväl flickor som pojkar till del och som också innefattar stöd till de barn och unga som av olika anledningar behöver mer stöd än andra barn. Sammantaget krävs att barn och unga ses som fullvärdiga samhällsmedlemmar som utgör en värde- full resurs som bör tas tillvara i utformningen av ett samhälle som skall vara ett med och för barn. Målet för barnpolitiken är att: Barn och unga skall respekteras, ges möjlighet till utveckling och trygghet samt delaktighet och inflytande. Målformuleringen utgår från konventionen om barnets rättigheter, barn- konventionen, och avsikten är att den skall spegla det budskap som sammantaget ges i konventionen. Varje flicka och pojke upp till omfattas av denna målformulering. Utifrån de grundläggande principerna i är inrikt- ningen på barnpolitiken att: inget barn får diskrimineras på grund av nationellt, etniskt eller socialt ursprung, kön, religion, funktionshinder eller liknande skäl, barnets bästa skall vara vägledande vid allt beslutsfattande och vid alla åtgärder som rör barn och unga, barn och unga skall tillåtas att utvecklas i sin egen takt och utifrån sina egna förutsättningar, barn och unga skall ges möjlighet att framföra och få respekt för sina åsikter i frågor som berör dem. Barnpolitiken är sektorsövergripande. Insatser för barn och unga be- slutas och genomförs inom en mängd politikområden och dessa insatser bidrar till att uppfylla målet för barnpolitiken. Barnpolitiken har till uppgift att på ett övergripande strategiskt plan initiera, driva på och samordna insatser för barns och ungas rättigheter med målsättningen att , dess anda och intentioner skall genomsyra alla delar av regeringens politik och alla samhällsverksam- heter som rör barn och unga. Det är alltså inget egentligt sakpolitiskt politikområde, även om det finns vissa sakfrågor inom barnpolitiken, så som internationella adoptionsfrågor. Barnpolitiken har särskilda beröringspunkter med ungdomspolitiken, i och med att målgrupperna för politikområdena till viss del sammanfaller. utgör en väsentlig grund även för den nationella ung- domspolitiken, som i huvudsak rör ungdomar mellan . 2.1.1Ett system för uppföljning av barnpolitiken För att kunna mäta effekterna av gjorda insatser och följa utvecklingen av barnpolitiken är det viktigt att det finns system för uppföljning. I skrivelsen (skr. 2003/04:47) Utveckling av den nationella strategin för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter aviserade rege- ringen sin avsikt att ta fram ett sådant system. Genom ett regeringsbeslut tillsattes en arbetsgrupp med uppdraget att utveckla indikato- rer för att mäta och följa upp insatser inom barnpolitiken. Arbetsgruppen består av experter från Justitie-, Social-, Finans-, Utbildnings- och kul- turdepartementet samt från , Statens folkhälsoin- stitut, , , , Ungdomsstyrel- sen samt Kommuner och Landsting. Arbetsgruppen har lämnat en delrapport med ett förslag till uppföljningssystem (Ds 2005:59), som ligger till grund för det fortsatta arbetet. Som tidigare nämnts, utförs insatser för barn och för att förverkliga deras rättigheter inom en mängd olika politikområden. Arbetsgruppen har därför valt att utgå från en struktur där målet för barnpolitiken har brutits ned i sex horisontella målområden, som var för sig bidrar till mål- uppfyllelsen. Dessa målområden används även i denna skrivelse för att redovisa olika insatser som bidrar till att uppfylla målet för barnpolitiken. De sex målområdena är: 1.Barnets rätt till en god levnadsstandard. 2.Barnets rätt till bästa möjliga hälsa. 3.Barnets rätt till en god utbildning. 4.Barnets rätt till en trygg uppväxt. 5.Barnets rätt till delaktighet i samhället. 6.Barnets rätt till samhällets stöd och skydd. Utifrån dessa målområden har ett antal delområden identifierats, inom Skr. 2005/06:206 vilka arbetsgruppen har föreslagit en eller flera indikatorer. gruppen konstaterar att indikatorer kan utgöra viktiga verktyg i bland annat politiska beslutsprocesser. Dels är det med hjälp av olika indika- torer möjligt att beskriva ett läge eller en utveckling, dels möjliggör indi- katorer kvantifiering av politiska mål. Den kanske viktigaste uppgiften är att indikatorer kan vara centrala när man skall utvärdera resultat i relation till de uppsatta målen. Utöver detta möjliggör indikatorer s.k. bench- marking i form av exempelvis goda exempel på regional, nationell och internationell nivå. Vid en uppföljning av barnpolitikens mål behövs information från ett stort antal verksamheter eller områden i vilka barn och unga befinner sig. Frågan om indikatorer för barnpolitiken kan därför direkt kopplas till barns och ungas levnadsförhållanden och tillgången till data. När man vill följa upp barnpolitiken mer kontinuerligt måste dessutom en avväg- ning göras mellan å ena sidan det faktum att det är i stort sett omöjligt att sammanfatta förhållanden för barn och unga i ett fåtal övergripande indi- katorer och å andra sidan de krav som måste ställas på indikatorer för att de skall fungera som verktyg vid uppföljning av politiken. I detta sam- manhang är det viktigt att barnpolitiken och ungdomspolitiken samverkar i syfte att uppnå effektivitet i såväl resursanvändning som resultat. Arbetsgruppen skall redovisa sitt arbete . 2.2Konventionen om barnets rättigheter ratificerade konventionen om barnets rättigheter, barnkonven- tionen, efter ett beslut i utan att reservera sig på någon punkt (prop. 1989/90:107, bet. 1989/90:SoU28). Genom detta har förbundit sig att följa konventionens bestämmelser. innehåller olika slag av rättigheter, dels medborger- liga och politiska rättigheter, dels ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Konventionen tar också hänsyn till barnets utsatthet och sår- barhet, vilket kommer till uttryck i de rättigheter som syftar till att ge barnet skydd mot övergrepp och utnyttjande. I artikel 1 i konventionen slås fast att med barn avses varje människa under , om inte barnet blir myndigt tidigare enligt den lag som gäller för barnet. Det hindrar inte att konventionen i sina olika artiklar beaktar att barn med stigande ålder och mognad ges ökande självständig- het. innehåller fyra grundläggande principer som skall vara styrande för tolkningen av övriga artiklar, men som också har en självständig betydelse. Det är principen om icke-diskriminering, prin- cipen om barnets bästa, principen om rätten till liv och utveckling samt principen om rätten att få komma till tals och bli respekterad. kan sammantaget sägas ge uttryck för att barn skall respekteras och att barndomen är värdefull och därför skall värnas. Ansvaret för att genomföra Folkrättsligt är det som stat som är ansvarigt för åtagandena en- ligt . företräds i det fallet av regeringen. Det är regeringen som får stå till svars för eventuella tillkortakommanden. har också förbundit sig att ha system som garanterar att alla offentliga myndigheter och andra organ inom sina respektive ansvarsom- råden fullföljer de förpliktelser som staten har iklätt sig genom att ansluta sig till konventionen. De flesta verksamheter som direkt rör barn och unga är i första hand ett ansvar för kommuner och landsting. Den kommunala självstyrelsen innebär att regeringens styrmedel främst är lagstiftning inom de special- reglerade områdena, fördelning av statsbidrag och stimulansbidrag. Men även policyskapande åtgärder, metodutveckling, tillhandahållande av kunskap och kompetensutveckling är viktiga indirekta styrmedel för regeringen. De aktörer som är centrala för genomförandet av konventionen är i första hand , regeringen, förvaltningsmyndigheterna, kommu- nerna och landstingen. Även domstolarna har en viktig roll i förverk- ligandet av , eftersom de skall tolka de olika lagbe- stämmelser som har tillkommit eller ändrats som en följd av att barnkon- ventionen har införlivats i svensk rätt. 2.2.1De fakultativa protokollen till konventionen om barnets rättigheter I syfte att förstärka och fördjupa åtagandena i och be- stämmelserna i denna har det utarbetats två fakultativa protokoll till kon- ventionen. Med termen fakultativ avses att protokollen kan tillträdas även av stater som inte har tillträtt . Det ena protokollet handlar om barn i väpnade konflikter och det andra om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi. Båda protokollen antogs av . Barn i väpnade konflikter Det fakultativa protokollet till konventionen om barnets rättigheter om barns inblandning i väpnade konflikter förändrar åldersgränsen för rekrytering och deltagande i fientligheter som medlem i staternas väpna- de styrkor. Syftet med protokollet är att höja åldersgränsen för del- tagande i väpnade konflikter från till . har varit en av de stater som gått i bräschen för en rak 18-årsgräns, dvs. skall gälla för såväl deltagande i fientligheter som alla typer av rekrytering (se prop. 2001/02:178). Fram till hade 104 stater anslutit sig till protokollet. Den första rapporten om hur har implementerat protokollet har överlämnats till . Försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi Det fakultativa protokollet om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi har tillkommit för att tydliggöra och utöka kraven på staterna att vidta åtgärder för att garantera att flickor och pojkar skyddas mot försäljning, prostitution och mot att utnyttjas för framställning av barnpornografi. Protokollet undertecknades av utrikesminister . I proposition (prop. 2005/06:68) föreslår regeringen att skall godkänna protokollet. Regeringen gör vidare bedömningen att vissa lagändringar måste göras för att skall kunna ratificera proto- kollet. Det handlar om att införa ett nytt brott i som krimi- naliserar otillbörligt utverkande av samtycke eller tillstånd till adoption av barn. har bifallit regeringens förslag till beslut (bet. 2005/06:JuU20, rskr. 2005/06:194). Lagändringarna träder i kraft . 2.2.2Sammanfattande slutsatser från kommittén för barnets rättigheter Enligt artikel 44.1 i skall staterna periodiskt rapportera till kommittén för barnets rättigheter, , sina åtgärder och framsteg i arbetet med att genomföra konventionen. lämnade sin tredje rapport till (CRC/C/125/Tillägg 1), vilken behandlades vid ett offentligt möte i mellan kommitténs medlemmar och en delegation för den . Kommittén framförde vid mötet att den uppskattar arbete med att förverkliga , som tjänar som ett mycket gott exem- pel för andra länder i världen. Det finns dock enligt kommittén situa- tioner och grupper av barn som bör uppmärksammas särskilt i det fort- satta arbetet att förverkliga . Nedan följer en sammanställning av kommitténs rekommendationer samt de åtgärder som regeringen har vidtagit eller avser att vidta med an- ledning av dessa. Inom parentes anges det nummer på rekommenda- tionen som finns i det officiella dokumentet från (CRC/C/15/Tillägg 248). sammanfattande slutsatser finns i sin helhet i svensk översättning som bilaga 1 till denna skrivelse. 1 (7). a)att konventionsstaten överväger att ge be- hörighet att utreda individuella klagomål; b)att årliga rapport presenteras för riks- dagen tillsammans med information om de åtgärder som regeringen har för avsikt att vidta för att genomföra rekommendationer. Regeringen anser att en utvidgning av mandat inte är nödvändig. Bland annat det befintliga ombudsmannasystemet täcker väl behovet av instanser som kan ta emot och utreda klagomål från barn eller deras vårdnadshavare när enskilda barn diskrimineras eller på annat sätt inte upplever sig få sina specifika rättigheter tillgodosedda. finns enligt regeringens mening ingen anledning att frångå den bedöm- ning av roll och uppgifter som gjordes i den av beslutade propositionen om en förstärkt (prop. 2001/02:96, bet. 2001/02:SoU17, rskr. 2001/02:228). årliga rapport är ställd till regeringen. Den han- teringsordning som kommittén rekommenderar ligger inte i linje med vad som är brukligt i regeringens eller myndigheters kommunikation med . Rapporterna innehåller därutöver inte den sortens förslag som går att ta ställning till utan ett djupare beredningsunderlag. 2 (9). Kommittén rekommenderar att det skapas en permanent struktur omfattande såväl enskilda organisationer som relevanta departement, landsting och kommuner för samordning på alla ni- våer av alla aktörers åtgärder för genomförandet av konventionen och av dessa sammanfattande slutsatser. Den struktur som kommittén rekommenderar är främmande för svenska förhållanden och den rådande förvaltningsstrukturen.