prop · GT03215 · 2006-09-15 00:00:00 — WHO har också en skyldighet att samverka med de anslutna sta- terna. Regeringen anser därför att det i den nya lagen bör införas en skyl- dighet för den nationella kontaktpunkten, andra myndigheter, kommuner och landsting att vid behov samverka med varandra, med WHO och med myndigheter i andra länder för att förebygga och begränsa internationella hot mot människors hälsa. Formerna för samverkan bör bestämmas av de inblandade aktörerna själva. Regeringens förslag: Myndigheter, kommuner och landsting som inom sina respektive ansvarsområden får information om ett misstänkt internationellt hot mot människors hälsa skall underrätta om det misstänkta hotet. de uppgifter som behöver för att kunna bedöma om det föreligger ett internationellt hot mot människors hälsa. På begäran skall myndigheter, kommuner och landsting inom sina respektive ansvarsområden möjligt lämna den information som behöver för att kunna fullgöra sin informationsskyl- dighet till (). Berörda myndigheter, kommuner och landsting skall informera om vilka åtgärder som har vidtagits och som kommer att vidtas med stöd av den nya lagen. formation om åtgärderna till berörda myndigheter, kommuner och skall, om den får information om ett misstänkt inter- nationellt hot mot människors hälsa, skyndsamt och senast inom 24 timmar underrätta WHO om det misstänkta hotet. Om WHO har fått information om ett misstänkt internationellt hot mot människors hälsa i landet skall , på begäran från WHO, skyndsamt och senast efter begäran lämna information till WHO om hälsoläget i landet. skall lämna information om ett misstänkt internationellt hot mot människors hälsa till berörda myn- digheter, kommuner och landsting. Om ett område inom eller utom landet har drabbats av ett inter- nationellt hot mot människors hälsa skall förklara om- rådet vara drabbat av ett sådant hot. Området skall anses vara drabbat till dess förklarar området fritt från hotet. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens Remissinstanserna har tillstyrkt eller har inte haft någon erinran mot anser att det inte av lagförslaget eller av promemorian i övrigt tillräckligt tydligt framgår vad följden blir av att ett område förklaras drabbat. Några remissinstanser anser också att gränsdragningen mellan myndigheters olika ansvarsområden i vissa avseenden är oklar och att det därför kan vara oklart vilken/vilka myn- digheter som är rapporterings- och uppgiftsskyldiga. forskningsinstitut anser t.ex. att det är oklart vilka myndigheter som ansvarar för rapportering och analys av hot som inte klassas som infek- Skälen för regeringens förslag: Artiklarna 612, 19 och bilaga 1 och 2 i det nya internationella hälsoreglementet (IHR 2005) innehåller be- stämmelser om rapporterings- och uppgiftsskyldighet. Som framgår av avsnitt 6.3 om ansvarsfördelning och organisatioriska bestämmelser skall varje stat enligt IHR 2005 ha sådana övervaknings- och rapporteringssystem att om ett misstänkt hot upptäcks som skulle kunna utgöra ett internationellt hot mot människors hälsa skall den natio- nella kontaktpunkten informera () om hotet från det att hotet har upptäckts. Det bör därför in- föras en skyldighet för ansvariga myndigheter att lämna uppgifter till den nationella kontaktpunkten om de får information om ett misstänkt inter- nationellt hot mot människors hälsa. I avsnitt 6.3 föreslås att Socialsty- relsen skall utses till nationell kontaktpunkt. På detta sätt säkerställs att så snabbt som möjligt får information från de ansvariga myndigheterna inom sina respektive ansvarsområden. För att den natio- nella kontaktpunkten, i enlighet med bilaga 2 till IHR 2005, skall kunna göra en analys av om det rapporterade misstänkta hotet utgör ett sådant hot som skall rapporteras till WHO, samt i övrigt ha möjlighet att full- göra sin kommunikationsskyldighet gentemot WHO, behöver Socialsty- relsen få tillgång till nödvändig information från berörda myndigheter och få råd och stöd från dessa myndigheter som har sakkunskap inom det aktuella området. gör sedan en bedömning i enlighet med bilaga 2 till IHR 2005 av om det misstänkta hotet skall rapporteras till WHO. Exempel på myndigheter som kan komma ifråga för uppgiftsläm- nande till är landstingen, kommunerna, , , , , Kustbe- vakningen, , länsstyrelserna och polisen. Det bör poängteras att myndigheternas ansvarsområden inte föreslås förändras. Myndigheterna åläggs endast att lämna information om eventuella hot mot människors hälsa som myndigheterna kommer i kontakt med inom sina respektive verksamhetsområden och som redan regleras i befintlig lagstiftning. När den uppgiftslämnande myndigheten har lämnat infor- mation till åligger det sedan att analysera om det misstänkta hotet förefaller vara ett sådant hot som skall rapporte- ras till WHO. Enligt IHR 2005 skall stater under vissa förutsättningar rapportera till WHO vilka åtgärder som vidtas vid in- och utresa i landet. För att Social- styrelsen skall kunna efterleva de krav på rapportering till WHO som IHR 2005 uppställer bör det i den nya lagen införas en skyldighet för berörda myndigheter, kommuner och landsting att informera Socialsty- relsen om vilka åtgärder de vidtar i enlighet med den nya lagen. Social- styrelsen får därefter bedöma om de åtgärder som vidtas är av sådan karaktär att de skall rapporteras till WHO i enlighet med bestämmelserna i 2005. Regeringen anser att det är lika viktigt att i sin tur lämnar information till berörda myndigheter, kommuner och landsting om vilka åtgärder som vidtas med stöd av lagen. En sådan bestämmelse bör därför införas i lagen. I 6 kap. 9 § smittskyddslagen finns en allmän skyldighet för myndig- heter som genom sin verksamhet får kännedom om uppgifter av bety- delse för smittskyddet och för personal inom enskild hälso- och sjukvård som i sin yrkesutövning står under tillsyn av att på begä- ran av smittskyddsläkaren lämna de uppgifter om en person som smitt- skyddsläkaren behöver för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt smittskyddslagen. I 6 kap. 10 § smittskyddslagen finns en skyldighet för den som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet samt för läkare och andra som är ansvariga inom hälso- och sjukvården att lämna upplysningar till smittskyddsläkaren om denne i ett enskilt fall begär det och behöver det för att kunna fullgöra sina uppgifter enligt smittskyddslagen. I 26 kap. 6 § stadgas att tillsynsmyndigheter skall samar- beta med varandra samt med sådana statliga och kommunala organ som skall utöva tillsyn i särskilda hänseenden eller som på annat sätt fullgör uppgifter av betydelse för tillsynsverksamheten. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att till- synsmyndigheterna skall lämna sådana uppgifter som behövs för att en regional eller central tillsynsmyndighet skall kunna fullgöra sitt samord- nande, kontrollerande och uppföljande ansvar. I den nya lagen om skydd mot internationella hot mot människors hälsa bör det införas en skyldighet för de myndigheter, kommuner och landsting som är ansvariga inom sina respektive områden att på begäran till lämna de uppgifter om ett misstänkt internationellt hot mot människors hälsa som den nationella kontaktpunkten kan behöva för att bedöma de hälsorisker som kan vara förknippade med hotet. Rege- ringen gör bedömningen att det är lika viktigt att i sin tur lämnar information till berörda myndigheter, kommuner och landsting om ett misstänkt hot så att de inom ramen för sina ansvarsområden kan vidta nödvändiga åtgärder. En bestämmelse om att skall informera berörda myndigheter skall därför införas i lagen. Socialstyrel- sen skall givetvis även hålla regeringen underrättad (jfr. s.203 f.). Som nämnts ovan skall varje medlemsstat enligt IHR 2005 ha sådana övervaknings- och rapporteringssystem att om ett misstänkt hot upptäcks som skulle kunna utgöra ett internationellt hot mot människors hälsa skall den nationella kontaktpunkten informera WHO om händelsen från det att det misstänkta hotet har upptäckts. Med anledning härav bör en bestämmelse införas i den nya lagen om att skyndsamt skall lämna uppgift om ett hot mot människors hälsa om den nationella kontaktpunkten får information om ett sådant hot. I artikel 9 och 10 i IHR 2005 anges att WHO får vidta åtgärder även med utgångs- punkt från annan information än information från den berörda medlems- staten. WHO kan exempelvis få information från en annan stat eller från någon internationell organisation eller från media om att ett internatio- nellt hot mot människors hälsa kan föreligga i den berörda medlems- staten. Om WHO får sådan information från annat håll än från den be- rörda medlemsstaten är den berörda medlemsstaten skyldig att på begäran av WHO lämna information till WHO om hälsoläget i landet. Med anledning härav bör också en bestämmelse införas i den nya lagen om att skall, på begäran av WHO, skyndsamt och senast efter begäran, lämna uppgift till WHO om hälso- läget i landet. IHR reglerar vilka hälsoåtgärder en stat får vidta mot resenärer, trans- portmedel, djur, gods m.m. vid in- och utresa i landet om ett internatio- nellt hot mot människors hälsa har upptäckts. Enligt 7 § karantänslagen skall, om ett område utom eller inom landet är att betrakta som smittat av en karantänssjukdom enligt de internationella hälsovårdsbestämmelserna och det finns risk för att sjukdomen förs in i landet eller sprids härifrån till utlandet, förklara området vara smittat av sjukdomen. Området skall anses som smittat till dess förklarar områ- det fritt från smitta. Att förklarar ett område som smittat får direkta rättsverkningar enligt karantänslagen. Enligt 9 § i karantäns- lagen skall befälhavare på fartyg som ankommer till lämna upp- gift om hälsotillståndet ombord till tullmyndigheten i bl.a. de fall fartyget ankommer från en annan hamn i ett område som har förklarats smittat av en karantänssjukdom och då ankomsten sker inom inkubationstiden för sjukdomen. I lagrådsremissen har föreslagits att en motsvarande bestämmelse bör införas i den nya lagen om skydd mot internationella hot mot människors hälsa. Lagrådet anser i sitt yttrande att ett beslut att förklara ett område som hotat framstår vara av den art att det utgör normgivning. Enligt Lag- rådet bör därför bestämmelsen utformas som ett bemyndigande för regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, att meddela före- skrifter om att ett visst område inom eller utom landet skall kunna förkla- ras drabbat av ett internationellt hot mot människors hälsa. Regeringsformens (RF) normbegrepp är inte närmare preciserat i RF. RF:s förarbeten ger inte heller någon säker ledning när det gäller att klar- göra innebörden av det normbegrepp på vilket 8 kap. RF vilar. Enligt propositionen med förslag till ny RF (1973:90 s. 203 f.) avses med nor- mer rättsregler. De kännetecknas i princip av att de är bindande för myn- digheter och enskilda. De kännetecknas vidare av att de inte bara avser ett visst konkret fall utan har generell giltighet. Det sistnämnda kravet får enligt propositionen anses uppfyllt om föreskrifter avser exempelvis situationer av ett visst slag eller vissa typer av handlingssätt eller om de riktar sig till eller på annat sätt berör en i allmänna termer obestämd krets av personer. Lagrådet anför i sitt yttrande att ett beslut att förklara ett område som drabbat i och för sig kan ses som ett rent kvalifikationsbeslut med avse- ende på ett visst område. Lagrådet anser dock att det föreligger en skill- nad gentemot karantänslagen eftersom den nu föreslagna lagen inte är uppbyggd kring speciella sjukdomar utan, i enlighet med vad som gäller IHR 2005, utvidgats till att omfatta samtliga hot som kan spridas inter- nationellt. Lagrådet anser att förutsättningarna för att förklara ett område som drabbat endast är i begränsad omfattning angivna i lagen som fråga kan bli om en hotbild som i högre grad än vad som gäller karantänslagen inte är inskränkt och rum, vilket medför att rätts- verkningarna i form av handlingsregler kan komma att rikta sig mot en större och mer obestämd personkrets. Att den nationella kontaktpunkten, dvs. , förklarar ett område som drabbat av ett internationellt hot mot människors hälsa före- slås, på motsvarande sätt som karantänslagen, få vissa direkta rättsverk- ningar. Dessa rättsverkningar föreslås röra åtgärder mot fartyg och luft- fartyg samt uppgiftsskyldighet för befälhavare att lämna information om hälsotillståndet ombord. Som redogörs för i avsnitt 6.9 föreslås att ansva- riga myndigheter skall vidta åtgärder när fartyg och luftfartyg anländer till svensk hamn eller flygplats. Det föreslås att ansvariga myndigheter skall få vidta de åtgärder som krävs mot ett fartyg eller luftfartyg om fartyget eller luftfartyget är drabbat eller misstänks vara drabbat av ett internationellt hot mot människors hälsa. De åtgärder det huvudsakligen torde bli fråga om är sanering och desinfektering av fartyg och luftfartyg. Vidare föreslås att befälhavare på fartyg och luftfartyg, på liknande sätt som enligt karantänslagen, skall lämna information om hälsotillståndet ombord om fartyget eller luftfartyget kommer från en hamn eller flyg- plats i ett område som har förklarats drabbat av internationellt hot mot människors hälsa och ankomsten sker inom inkubationstiden för smitt- sam sjukdom eller det ombord på fartyget eller luftfartyget finns en per- son som vistats inom ett sådant förklarat drabbat område att inkubationstiden för en smittsam sjukdom inte har gått ut vid fartygets respektive luftfartygets ankomst till hamnen eller flygplatsen. Samman- taget är regeringens bedömning att rättsverkningarna i form av hand- lingsregler i praktiken inte torde rikta sig mot en större och mer obestämd personkrets än vad som är fallet med bestämmelsen i den nuva- rande karantänslagen. Vidare är syftet med bestämmelsen att förklara ett område som drab- bat, liksom syftet med den föreslagna lagen i stort, att skydda mot inter- nationella hot mot människors hälsa. Det är därför viktigt att kunna ingripa på ett så tidigt stadium som möjligt. Av verksförordningen (1995:1322) framgår att innan en myndighet beslutar om föreskrifter skall myndigheten som huvudregel bereda frågan med statliga myndig- heter, kommuner, landsting, organisationer och andra som på ett bety- dande sätt berörs. Vidare skall föreskriften kungöras enligt lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar. En ordning som innebär att skulle bereda och meddela föreskrifter inför ett internationellt hot mot människors hälsa skulle avsevärt försvåra möjligheterna att uppnå syftet med den nya föreslagna lagen och den aktuella bestämmelsen. Det skulle till och med kunna ifrågasättas om det i många fall ens vore meningsfullt att sätta i gång en sådan process. Det torde nämligen kunna antas att syftet med de tilltänkta föreskrifterna ofta redan har förfallit innan föreskrifterna kan börja tillämpas. Den föreslagna ordningen är inte heller främmande i svensk rätt. Ett beslut att förklara ett område som drabbat av ett internationellt hot mot människors hälsa har likheter med exempelvis beslut enligt 3 kap. 8-10 §§ smittskyddslagen (se prop. 2003/04:158 s. 6073) och 5 § epi- zootilagen (se prop. 1998/99:88 s. 21). Med anledning av det ovan anförda anser regeringen sammanfatt- ningsvis att beslut om att förklara ett område som drabbat skall meddelas genom förvaltningsbeslut. I bestämmelsen bör det anges att det skall vara den nationella kontaktpunkten, dvs. , som skall förklara att ett område är drabbat av ett internationellt hot mot människors hälsa. Sekretess och behandling av personuppgifter Regeringens förslag: Om det bedöms nödvändigt för att skydda mot ett internationellt hot mot människors hälsa skall och berörda myndigheter, kommuner och landsting lämna uppgifter till () och till berörda utländska myndig- heter även om de är sekretessbelagda enligt sekretesslagen (1980:100). Bestämmelser om skydd mot kränkning av enskilds personliga in- tegritet genom behandling av personuppgifter finns i personuppgifts- lagen (1998:204). och andra berörda myndigheter, kommuner och landsting får oavsett bestämmelserna i 33 § person- uppgiftslagen överföra personuppgifter till och tredje land för att fullgöra sin uppgiftsskyldighet enligt denna lag. Uppgifter som rör någons hälsa får behandlas helt eller delvis auto- matiserat, om det är nödvändigt för att en myndighet, en kommun eller ett landsting skall kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet enligt denna lag. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regering- ens. I promemorians förslag saknas dock, såvitt gäller behandlingen av personuppgifter, en uttrycklig bestämmelse att uppgifter som rör någons hälsa får behandlas helt eller delvis automatiserat, om det är nödvändigt för att en myndighet skall kunna fullgöra sin uppgiftsskyldighet enligt lagen. Remissinstanserna: I stort sett samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller har inte haft någon erinran mot promemorians förslag om sekretess och behandling av personuppgifter. anser dock att man allmänt sett bör vara restriktiv med utbyte av sekretessbelagda uppgifter mellan nationer men att allvaret i de hot som behandlas i promemorian försvarar en sådan åtgärd. Länsrätten i anser att det för tydlighets skull bör övervägas om sekretessbestämmelsen bör få en något mindre omfattande utformning så att den endast omfattar de områden som kan bli aktuella och inte försvars- eller utrikessekretessen. poängterar att personrelaterade uppgifter så långt möjligt bör undvikas i den nationella kontaktpunktens kommunikation med WHO. Datainspektionen väcker frågan om det också behövs ett undantag från förbudet i 13 § personuppgiftslagen att behandla hälsouppgifter. Data- inspektionen anser att den information som ges i promemorian är knapp- och att det därför inte är möjligt att lämna några detaljerade syn- punkter eller ta ställning till hur personuppgiftsbehandlingen närmare bör författningsregleras. Skälen för regeringens förslag För att den nationella kontaktpunkten skall kunna fullgöra sin informa- tionsskyldighet gentemot () är det nöd- vändigt att informationsflödet mellan ansvariga myndigheter och den nationella kontaktpunkten inte hindras av sekretessbestämmelser. Artikel 45 i det nya internationella hälsoreglementet (IHR 2005) anger att hälsoinformation som har samlats in eller mottagits av en stat från en annan stat eller från WHO i enlighet med IHR 2005 skall vara sekretess- belagd och behandlas anonymt i enlighet med nationell lagstiftning. Stater får dock lämna ut och behandla personuppgifter när det är nödvän- digt för att bedöma och hantera ett internationellt hot mot människors hälsa. I sekretesslagen (1980:100) finns ingen bestämmelse som möjlig- gör att sekretessbelagda uppgifter får lämnas ut med motiveringen att det är nödvändigt för att bedöma eller hantera ett internationellt hot mot människors hälsa. Enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen hindrar dock sekre- tessen inte att uppgifter lämnas till annan myndighet om uppgiftsskyldig- het följer av lag eller förordning. Genom att en uppgiftsskyldighet före- slås bli införd i den nya lagen om skydd mot internationella hot mot människors hälsa bryter den uppgiftsskyldigheten sekretesslagens bestämmelser gentemot den nationella kontaktpunkten och de nationella myndigheterna (se avsnitt 6.4). Detta möjliggör att ansvariga nationella myndigheter kan lämna den information som är nödvändig till den natio- nella kontaktpunkten, dvs. Med anledning härav gör regeringen bedömningen att ingen ändring i sekretesslagen krävs när det gäller möjligheten att lämna ut sekretessbelagda uppgifter mellan de nationella myndigheterna. I det internationella samarbetet finns regler i 1 kap. sekretesslagen som är av betydelse för utlämnande av uppgifter till utländska myndigheter och mellanfolkliga organisationer. I 1 kap. 3 § tredje stycket sekretess- lagen anges att sekretessbelagda uppgifter endast får lämnas ut till ut- ländska myndigheter eller en mellanfolklig organisation om det finns stöd för detta i lag eller förordning, eller om uppgifterna i motsvarande fall skulle få lämnas ut till svensk myndighet och det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas ut. Med anledning härav anser regeringen att en bestämmelse bör införas i den nya lagen om att den na- kontaktpunkten, dvs. , får lämna ut uppgifter till WHO även om de är sekretessbelagda enligt sekretesslagen. Sådana upp- gifter skall endast lämnas ut om det bedöms nödvändigt för att skydda mot internationella hot mot människors hälsa. Personrelaterade uppgifter bör så långt möjligt undvikas i den nationella kontaktpunktens kommu- nikation med WHO och bör i regel inte heller krävas för att uppfylla åtagandena i IHR 2005 när det gäller uppgiftsskyldighet till WHO. Sekretesslagens bestämmelser skall också tillämpas när den nationella kontaktpunkten och andra ansvariga svenska myndigheter, kommuner och landsting i enlighet med (t.ex. artiklarna 27.2 och 30) lämnar uppgifter till ansvariga myndigheter i andra länder. Det bör därför införas en bestämmelse om att sekretessbelagda uppgifter får lämnas enligt sekretesslagen till berörda utländska myndigheter om det bedöms nödvändigt för att skydda mot ett internationellt hot mot männi- skors hälsa. Sekretessbelagda uppgifter till utländska myndigheter bör också undvikas så långt det är möjligt. Behovet att lämna sekretess- belagda personuppgifter till utländska myndigheter torde dock vara större än behovet av att lämna sådana uppgifter till WHO. Exempelvis är det nödvändigt att hamnpersonal får lämna uppgifter till hamnpersonal i en annan medlemsstat om att t.ex. ett fartyg beräknas anlända och att det finns personer ombord som misstänks bära på smitta som kan utgöra ett internationellt hot mot människors hälsa. Hanteringen av uppgifter som lämnats enligt IHR skall ske med beak- tande av bestämmelserna i sekretesslagen såväl när den nationella kon- taktpunkten får ta emot information från WHO eller från ansvariga myn- digheter i andra länder som när kontaktpunkten får ta emot information från svenska myndigheter. Enligt 7 kap. 1 § första stycket sekretesslagen gäller sekretess som huvudregel inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälso- tillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk verksamhet, såsom t.ex. åtgärder mot smittspridning. Detta innebär att verksamhet enligt bl.a. smittskyddslagen omfattas av sekretess i den mån den är indi- viduellt inriktad. Sådan sekretess gäller också i tillsyns- verksamhet på smittskyddsområdet (se m.fl. Sekretess- lagen En kommentar, s. 7:3). Uppgifter av mer generell karaktär omfattas däremot inte av denna sekretess. Det får bedömas från fall till fall i vil- ken utsträckning information som kontaktpunkten i , dvs. Social- styrelsen, mottar är sekretessbelagd enligt sekretesslagen eller inte. Sammantaget gör regeringen bedömningen att det inte krävs någon lagstiftning i detta hänseende. Om det senare skulle visa sig att behov av att ytterligare komplettera sekretessregleringen i detta hän- seende uppkommer avser regeringen att återkomma med en ny bedöm- ning. Enligt 2 kap. 3 § andra stycket regeringsformen skall den enskilde skyd- das mot att hans eller hennes personliga integritet kränks genom att upp- gifter om honom eller henne registreras med hjälp av automatisk data- behandling. Den närmare omfattningen av skyddet regleras bl.a. i per- sonuppgiftslagen (1998:204). Inom Europeiska gemenskaperna finns bestämmelser om behandling av personuppgifter bl.a. i och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Direktivet har i svensk rätt genomförts genom personuppgiftslagen.