prop · GT03133 · 2006-03-22 00:00:00 — Det är dock viktigt att framhålla att det bara är de personer hos aktörerna som har sådana uppgifter som faller inom det avsedda området som skall ha tillgång till systemet. Det innebär således inte att alla i en organisation som visserligen har upp- gifter inom krishanteringssystemet men även bedriver annan verksamhet skall ha tillgång till Rakelsystemet. Som exempel kan nämnas att det beträffande koncessionshavare enligt ellagen kan vara motiverat att de som arbetar vid driftscentraler och linjemontörer samt deras arbetsled- ning har tillgång till systemet medan det inte är motiverat att alla anställ- da, t.ex. de som handhar fakturering eller andra ekonomifunktioner, har denna tillgång. De övriga behöver då ofta i stället ha tillgång till kom- mersiella system. Härigenom bör synpunkter om avgränsningen av användningsområdet ha beaktats. Användningen bör däremot inte vara begränsad till krissituationer utan omfatta även den dagliga användningen för dem som har behov av systemet i händelse av en krissituation. Beträffande frågan om tillsyn över att användningen bara avser sådan verksamhet som tillgodoser allmän ordning, säkerhet eller hälsa som efterfrågar anser regeringen att detta kan förtydligas i de tillägg till nuvarande uppdrag till Krisberedskaps- myndigheten beträffande Rakelsystemet som kommer att lämnas om antar regeringens förslag. uppdrag framgår av förordningen (2002:518) med instruktion för . Myndigheten är central förvaltningsmyn- dighet för frågor om samhällets säkerhet när det gäller krishantering och civilt försvar och myndigheten skall införa, förvalta och utveckla Rakelsystemet. Det ingår givetvis inte i uppdraget att utnyttja nätet för att konkurrera med mobiloperatörerna på den öppna marknaden. Även nätets kapacitet utgör skäl för att se till att endast sådana användare tillåts i nätet som har sådana samhällsviktiga uppgifter som tillgodoser allmän ordning, säkerhet eller hälsa. Någon särskild tillsynsfunktion avseende detta bör inte vara nödvändig utan det bör vara tillfyllest med den uppföljning och revision av myndighetens arbete som sker fortlöpande. Med dessa utgångspunkter anser regeringen att det är den radioanvänd- ning som behövs för verksamhet som bedrivs i syfte att tillgodose allmän ordning, säkerhet eller hälsa som skall omfattas av undantaget i LEK från kravet på inbjudningsförfarande. Detta medför att de användare som vid en krissituation behöver använda sig av skall ha permanent tillgång till systemet. Förhållandet till lagstiftningen om konkurrens och statsstöd I det föregående har behandlats frågor som rör begränsningar för marknadstillträde och konkurrens ur aspekter som rör näringsidkares ställning på den inre marknaden i förhållande till de begränsningar som ställs upp av hänsyn till viktiga samhällsintressen grundade på allmän ordning, säkerhet eller hälsa. Begränsningar för marknadstillträde och konkurrens kan också härröra från andra företag och dessa frågor regleras av EG:s konkurrensrätt. Regeringen delar den bedömning som har anfört att användarkretsen kan utökas enligt arbetsgruppens förslag utan att det medför hinder från konkurrensrättslig synpunkt. I budgetpropositionen (prop. 2003/04:1), utgiftsområde 22, redovisades hur Rakelsystemet skall finansieras under uppbyggnaden då staten anslagssubventionerar utbyggnaden, innan systemet övergår till lånefinansiering och avgiftsfinansiering. har slagit fast att Rakelsystemet, när det är utbyggt, fullt ut skall finansieras genom avgifter (bet. 2003/04:FöU1, rskr. 2003/04:98). I artikel 87 i EG-fördraget fastställs principen att stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, är oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlems- staterna. ifrågasätter om EG-bestämmelserna om statsstöd utgör tillräcklig grund för att motivera en differentierad avgiftssättning för Rakelsystemet. En förutsättning för detta är enligt kollegiet att verksamheten är konkurrensutsatt och att avgiftssättningen innebär en konkurrensfördel. Regeringen kan här konstatera att de kommersiella aktörer som föreslås ingå i användarkretsen framförallt är ägare av eller den som utövar verksamhet vid vissa farliga anläggningar samt koncessionshavare och elleverantörer enligt ellagen. Enligt regeringen kan det vara svårt att överblicka och utesluta konkurrenspåverkande konsekvenser av en subventionering med hänsyn till EG-bestämmelserna om statligt stöd för samtliga de branscher som här kommer i fråga. En grundläggande princip bör vara att varje verksamhetsgren får bära sina egna kostnader. Remissvaren från branschaktörerna har inte ifrågasatt den differentierade avgiftssättningen. Tvärtom har funnit den föreslagna modellen för fördelning av kostnaderna mellan myndigheter och kommersiella aktörer rimlig. Det saknas enligt regeringen skäl för att de kommersiella aktörerna subventioneras genom statliga medel utan dessa verksamheter bör alla kunna bära sina kostnader för användningen av Rakelsystemet fullt ut. Genom att kommersiella aktörer åsätts avgifter som är beräknade på kostnaderna utan hänsyn till det statliga anslaget för uppbyggnaden av systemet undviks varje risk för att om statsstöd blir tillämpliga. Övriga aktörer, som inte bedriver kommersiell verksamhet, skall däremot erhålla en lägre avgift som är beräknad med hänsyn till det statliga anslaget. Enligt 2 kap. 1 § LEK får allmänna kommunikationsnät av sådant slag som vanligen tillhandahålls mot ersättning eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster endast tillhandahållas efter anmälan till den myndighet som regeringen bestämmer (tillsynsmyndigheten). är tillsynsmyndighet enligt LEK. Enligt 2 § sam- ma kapitel får regeringen eller efter regeringens bemyndigande tillsyns- myndigheten meddela föreskrifter om ytterligare undantag från anmälningsplikten. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 2002/03:110, s. 124) anges att försiktighet måste iakttas med att ge undantag med hänsyn till de skyldigheter som enligt EG-direktiven gäller för den som bedriver verksamhet som är anmälningspliktig, t.ex. avseende integritetsskydd. Som ett exempel när undantag kan göras nämns särskilt när ett nät byggs upp för att betjäna särskilt viktiga samhällsfunktioner, såsom polis och räddningstjänst m.fl. samhällsviktiga funktioner, för det fall tillhanda- hållandet annars skulle utgöra anmälningspliktig verksamhet. har bedömt att Rakelnätet och de tjänster som avses tillhandahållas däri inte omfattas av anmälningsplikt. Detta framgår av en skrivelse från till Krisberedskapsmyndig- heten . Post- och bedömning grundas på den användarkrets som förordat, dvs. de s.k. skydds- och säkerhetsmyndigheterna. bedömer att Rakelsystemet med den föreslagna användarkretsen med hänsyn till förarbetsuttalanden till lagstiftningen är att betrakta som allmänt tillgängligt. Ett nät anses som allmänt om det står öppet för en vid krets av användare. Med den lösning som regeringen föreslår kommer användar- kretsen att bestämmas i en förordning och vara begränsad till de sam- hällsviktiga aktörer som har ett författningsreglerat ansvar för allmän ordning, säkerhet eller hälsa samt har ett behov av radiokommunikation vid hantering av en krissituation. Användarkretsen blir således begrän- Prop. 2005/06:133 sad. I budgetpropositionen , utgiftsområde 22, redovisas hur Rakel- systemet skall finansieras under uppbyggnaden då staten anslagssubven- tionerar utbyggnaden, innan systemet övergår till lånefinansiering och avgiftsfinansiering. har beslutat att Rakelsystemet, när det är utbyggt, skall finansieras genom avgifter (bet. 2003/04:FöU1, rskr. 2003/04:98). När systemet är utbyggt enligt nuvarande plan beräknas den årliga kostnaden till . Med nu beräknat antal användare hamnar abonnemangsavgiften på ca per användare och år. Enligt regeringens bedömning bör kommersiella aktörer betala avgifter som är beräknade på kostnaderna för systemet utan hänsyn till den statliga subventionen enligt budgetpropositionen 2004. Arbetsgruppen utökad användarkrets i har i ett exempel bedömt antalet abonnemang för kommersiella aktörer till 9 600, även om ett antal ägare eller innehavare av anläggningar med farlig verksamhet kan vara statliga myndigheter, kommuner eller landsting. Med denna förutsättning beräknas avgiften per abonnemang till för användare som får del av statsstödet och till ca för de kommersiella aktörerna. Regeringens förslag till utökad användarkrets kan således leda till en betydande sänkning av alla användares abonnemangsavgifter. Några länsstyrelser och flera kommuner har framhållit betydelsen av sänkta abonnemangsavgifter och av att kommunerna kan göra fleråriga beräkningar av kostnaderna för avgifterna. Regeringen avser att uppdra åt att i samråd med lämna förslag till ett avgiftssystem som ger ett flerårigt underlag för användarnas kostnadsberäkningar. Regeringen anser att lagändringen lämpligen bör träda i kraft så att den fortsatta uppbyggnaden av systemet kan fortsätta utan onödiga för- seningar, och föreslår därför ett ikraftträdande till . Under den fortsatta etappvisa utbyggnaden av Rakelsystemet kommer ytterligare tillstånd för att använda radiosändare för viss radioanvändning att behöva sökas av hos Post- och telestyrel- sen, varvid tillämpning av 3 kap. 8 § LEK kommer att bli aktuellt. I den mån befintliga, redan gällande tillstånd behöver utökas till att gälla en vidgad användarkrets kan detta ske genom förnyade tillståndsansök- ningar. Med anledning av detta saknas behov av övergångsbestämmelser till de lagändringar i LEK som görs. Utredningen om civilt försvars bedömning: Överensstämmer i stort med regeringens bedömning. Remissinstanserna: anser att för att nå upp till den robusthet i den kommunala organisationen, som utredningen förordar, krävs ekonomiskt stöd från staten. Det gäller kostnader för såväl förberedelser, övningar som konkreta investeringar. kommun påpekar att även om kommunerna nu blir av med vissa ansvarsuppgifter, såsom skyddsrumshanteringen, så är kommunerna inte på något sätt ekonomiskt överkompenserade i den uppgörelse som träffats mellan staten och . Kommunernas ansvar för krishantering och civilt försvar har blivit allt mer omfattande och kräver kontinuerliga arbets- och utbildningsinsatser inom och även utanför den kommunala organisationen. De dramatiska händelserna /05 i och utanför vårt land kan tjäna som exempel på detta. Kommunen är övertygad om att kommunernas kostnader för ovan nämnda kontinuerliga arbets- och utbildningsinsatser är betydligt större än den statliga ersättning som kommunerna kan erhålla. Även anser att det nya avtalet mellan staten och inte ger tillräcklig ekonomisk kompensation för dessa uppgifter. I förslaget finns inget förslag till statlig finansiering av de utökade kraven. Kommuner och Landsting anser att det avsnitt som handlar om landstingens ekonomiska konsekvenser av utredningens förslag är klart bristfälligt och inte kan ligga till grund för regeringens fortsatta arbete och att finansieringsfrågan för landstingens del måste beredas ytterligare och avstyrker således med anledning av detta att landstingen åläggs några tillkommande uppgifter enligt förslaget. , landsting och Västra förutsätter att en överenskommelse om ersättning för landstingen finns innan lagförslaget träder i kraft. Skälen för regeringens bedömning Grunden för förmågan att möta extraordinära händelser är den verksam- het som bedrivs i vardagen. Det är viktigt att redan då beakta kraven som ställs vid mer extrema situationer. Detta är innebörden av helhetssynen. Därmed finansieras sådana åtgärder inom ramen för den ordinarie verk- samheten. Inom vissa områden avsätts dessutom särskilda medel för att ytterligare förstärka samhällets förmåga. Det handlar om förebyggande och förberedande åtgärder för att förhindra och hantera situationer som kan hota befolkningens liv och hälsa samt grundläggande värden, utan att vara ett hot mot landets fred och självständighet. Dessa särskilda åtgärder finansieras bl.a. genom utgiftsområde 6 Försvar samt beredskap mot sår- barhet. I propositionen Vårt framtida försvar redogjorde regeringen för de finansieringsprinciper som bör gälla för samhällets krisberedskap. Utgiftsområde 6 Försvar samt beredskap mot sårbarhet bör när det gäller krisberedskapen kunna finansiera åtgärder som bibehåller och förbättrar samhällets robusthet mot och förmåga att hantera svåra påfrestningar på samhället i fred, som behöver genomföras i nuvarande omvärldsläge för att säkerställa samhällets beredskap inför ett väpnat angrepp och för att kunna stödja och ta emot stöd från andra länder vid svåra påfrestningar på samhället i fred. hade inte någon annan inställning (prop. 2004/05:5, bet. 2004/05:FöU5, rskr. 2004/05:143). Regeringen har i denna proposition redovisat en bedömning av hur samhällets säkerhet bör förbättras och hur förmågan att hantera extra- ordinära händelser bör utvecklas. I propositionen lämnas förslag som dels innebär att helt ny verksamhet tillkommer, dels att nya krav eller ambitioner ställs på befintlig verksamhet. Regeringens bedömning är att de åtgärder som redovisas i denna proposition bör finansieras enligt de ovan angivna principerna och i huvudsak genom omprioriteringar inom utgiftsområde 6 Försvar samt beredskap mot sårbarhet. Den nya verksamheten bör antingen finansieras över anslaget 7:5 Krisberedskap eller genom en fördelning över flera anslag inom utgiftsområdet. Exempel på helt nya verksamheter är den samlade lägesbildsfunktionen på central myndighetsnivå. I vissa fall bör befintlig verksamhet flyttas från anslaget 7:5 Krisberedskap till annat anslag. Detta gäller bl.a. för delar av länsstyrelsernas verksamhet. I de fall regeringens bedömning avser tjänstemän i beredskap, i de få fall som är aktuella, bör detta dock kunna finansieras från berörd myndighets förvaltningsanslag. I propositionen finns emellertid åtgärder som kräver fortsatt utredning innan slutligt ställningstagande om finansiering kan tas. Regeringen återkommer således till i denna fråga. Beträffande sådana åtgärder som träder i kraft återkommer regeringen med närmare förslag till finansiering redan i budgetpropositionen . bedömer regeringen att kostnaden för de åtgärder som föreslås i denna proposition uppgår till ca exklusive de förslag som rör kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. Konsekvenser av ny lagstiftning för krishantering och civilt försvar i kommuner och landsting m.m. Genom förslaget till en ny lag på krishanteringsområdet lagen om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap läggs nya uppgifter på kommunerna och landstingen inom ramen för samhällets beredskap mot extraordinära händelser och svåra påfrestningar på samhället i fred. Kommuner och landsting skall göra risk- och sårbarhetsanalyser. De skall vidare ansvara för att förtroendevalda och anställd personal får den utbildning och övning som behövs för att de skall kunna lösa sina uppgifter vid en extraordinär händelse. Slutligen skall de rapportera om beredskapsläget till utpekade myndigheter. Kommunerna får dessutom ett geografiskt områdesansvar, som innebär att de skall verka för att det sker en sam- ordning av all krishantering som genomförs av andra aktörer i kom- munen. Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2005/06:1) uttalat att kommunerna har en mycket viktig funktion att fylla i samhällets krishanteringssystem och att ett värdefullt arbete utförs också i detta sammanhang . kommunavtal har de formella grunderna för kommunernas utökade uppgifter lagts fast. För att kommunerna skall bli skyldiga att utföra uppgifterna krävs lagstöd. Ett sådant lagstöd åstadkoms genom det här lämnade förslaget till lag om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. Genom avtalet flyttas fokus från höjd beredskap till svåra påfrestningar. Enligt nuvarande överenskommelse skall hälften av medlen betalas ut och den andra hälften skall betalas ut . Den nya överenskom- melsen föreskriver att utbetalning skall ske . Utbetalningen avses att ske och gälla för hela den verksamhet som kommunerna förväntas bedriva . har beräknats under utgiftsområde 6 upptagna anslaget 7:5 Krisberedskap för detta ändamål. Den ökade kostnaden om avses komma att finansieras genom en omfördelning inom ovan nämnda anslag. Vissa tillkommande uppgifter skall även gälla landstingen. Kostnaderna för dessa har av beräknats till högst . I den föreslagna lagen föreslås de författningsändringar som de tillkommande uppgifterna kan motivera. Kostnaderna har beräknats under utgiftsområde 6 upptagna anslaget 7:5 Krisberedskap. Beträffande frågan om ett särskilt avtal mellan staten och anser regeringen att ersättningen till landstingen liksom bör bestämmas inom ramen för Krisberedskapsmyndig- hetens årliga planering och i nära dialog med Kommuner och Landsting. Erfarenheterna får utvisa om denna ordning bör ersättas med ett särskilt avtal. Kontakter har i denna fråga ägt rum och kommer att fortsätta mellan och Kommuner och Landsting. Förslaget till en ny lag om skyddsrum innebär lättnader för kommu- nerna eftersom deras nuvarande uppgifter avseende skyddsrumsplanering och annan verksamhet på skyddsrumsområdet föreslås läggas över på en statlig myndighet. Den avsedda myndigheten är . En överföring av ansvaret för skyddsrumsplaneringen och övrig verk- samhet på skyddsrumsområdet till innebär inga ökade kostnader. När det gäller besiktningsverksamheten får medel för denna från staten, som verket sedan betalar ut till kommunerna. torde för dessa medel kunna utföra motsvarande prestationer, eventuellt även till lägre administrativa kostnader. Övriga förslag på skyddsrumsområdet medför att vissa uppgifter och därtill kopplade kompetenskrav som ligger på länsstyrelserna, överförs till . I dessa förslag torde inte heller ligga någon kostnadsökning utan på snarare en besparingspotential. Den nya lagen innebär att nuvarande regler om att kommunerna skall vara skyldiga att upprätthålla en hemskyddsorganisation upphävs. Detsamma gäller reglerna om verkskydd. Förslagen leder till en minskning av det civila försvarets uppgifter. Genom den nya säkerhetspolitiska inriktning som statsmakterna successivt utformat har möjligheterna till besparingar emellertid redan tagits till vara när det t.ex. gäller utbildningen av hemskydd och verk- skydd men också genom att planering, övning och utbildning för höjd Prop. 2005/06:133 beredskap upphört. Den nuvarande statliga ersättningen för beredskapsförberedelser enligt lagen om civilt försvar upphör i konsekvens med detta. Som tidigare nämnts får kommunerna och landstingen rätt till ersättning för vissa åtgärder i samband med extraordinära händelser i fred. Förslaget innebär att nya uppgifter läggs på kommunerna och landstingen inom ramen för samhällets beredskap mot extraordinära händelser inkl. svåra påfrestningar på samhället i fred. Förslaget berör på så sätt den kommunala självstyrelsen. I dessa delar bygger förslaget på den tidigare nämnda överenskommelsen mellan staten och . En del av dessa uppgifter såsom risk- och sårbarhets- analyser är sådana som många kommuner utför på frivillig grund. Även utbildning och övning samt samverkan är uppgifter som kommunerna redan tidigare ägnat sig åt inom ramen för det civila försvaret. När fokuseringen förskjuts till fredstida krishantering måste även resurserna flyttas över till detta område. För företagare som har en verkskyddsorganisation innebär förslaget en lättnad, eftersom reglerna om verkskydd föreslås upphävas. Det saknas anledning att tro att förslagen i övrigt skulle komma att innebära några konsekvenser i de avseenden som anges i 15 § kommittéförordningen, t.ex. konsekvenser som har betydelse för den kommunala självstyrelsen. 14.1Förslaget till lag om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap Bestämmelsen anger syftet med denna lag, dvs. att kommuner och landsting skall minska sårbarheten i sin verksamhet och ha en god förmåga att hantera krissituationer i fred. Kommuner och landsting skall därigenom också uppnå en grundläggande förmåga till civilt försvar. Någon motsvarande målsättningsparagraf finns inte i lagen om civilt försvar eller i lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Paragrafen ger uttryck för den helhetssyn som skall anläggas på planering för kriser över hela hotskalan, från mindre allvarliga händelser i fredstid över extraordinära händelser i alla dess former upp till mycket omfattande och svåra extraordinära händelser i fred, till krig i vårt land. I paragrafen klargörs att vad som sägs i denna lag om landsting också gäller för kommuner som inte ingår i något landsting. I paragrafen klargörs att de bestämmelser om beredskapsförberedelser som finns i elberedskapslagen (1997:288) skall tillämpas framför be- stämmelserna i denna lag. I den mån reglering saknas i elberedskaps- lagen skall i stället denna lag tillämpas. Bestämmelsen motsvarar 1 kap. 4 § lagen om civilt försvar. I paragrafen definieras begreppet extraordinär händelse. Med extraordinär händelse avses en sådan händelse som avviker från det normala, innebär en allvarlig störning eller överhängande risk för en allvarlig störning i viktiga samhällsfunktioner och kräver skyndsamma insatser av en kommun eller ett landsting. Definitionen överensstämmer med den som finns i 1 § andra stycket lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Förberedelser för och verksamhet under extraordinära händelser i fredstid Paragrafens första stycke är nytt. Genom bestämmelsen lagfästs en skyldighet för kommuner och landsting att analysera vilka extraordinära händelser som kan inträffa och hur sådana händelser kan påverka deras egen verksamhet. Sådana risk- och sårbarhetsanalyser som det är fråga om görs i många kommuner och landsting som underlag till den plan för hantering av extraordinära händelser som kommuner och landsting är skyldiga att fastställa enligt 2 § lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Analyserna skall ta sikte på hur extraordinära händelser i fredstid kan påverka den egna verksamheten i kommunen respektive . Men arbetet med att ta fram analyserna kan även antas komma att vara till stor nytta för kommunerna och landstingen när det gäller deras arbete med att reducera sårbarheten i verksamheten över hela hotskalan. Arbetet med att ta fram risk- och sårbarhetsanalyser kräver samarbete och samordning mellan olika aktörer i kommunen och får på så sätt en koppling till kommunens geografiska områdesansvar som regleras i detta kapitels 7 §. Det är viktigt att kommunernas och landstingens förberedelser för hantering av allvarliga kriser sker i ett sammanhang för hela hotskalan olycka kris krig med utgångspunkt i förmågan att motstå allvarliga störningar i samhällsverksamhet som alltid måste kunna upprätthållas. På så sätt skapas också grunden för förmågan att klara en svår påfrestning i fred och kraven för höjd beredskap. Andra stycket i paragrafen motsvarar i sak 2 § lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting, dvs. kommuner och landsting att för varje ny mandatperiod fastställa en plan Prop. 2005/06:133 för hur de skall hantera extraordinära händelser. Nytt i bestämmelsen är att planen skall fastställas med beaktande av den risk- och sårbarhetsana- lys som tagits fram. Av 3 kap. 9 § kommunallagen (1991:900) följer att det är fullmäktige som skall anta planen.