prop · GT031d6 · 2006-01-01 00:00:00 — Detta har lett till en beläggningsgrad både på anstalter och på häkten som försvårat arbetet i allmänhet och begränsat möjligheterna att differentiera de intagna efter individuella behov och förutsättningar i synnerhet. För att möta det växande platsbehovet har kriminalvården tillförts extra resurser . Utöver redan beslutade tillskott föreslår regeringen i denna proposition att kriminalvården tillförs 2006 samt ytterligare på tilläggsbudget för att bl.a. åtgärda platsbristen. Mindre variationer i fångpopulationens storlek och sammansättning kommer alltid att förekomma och måste kunna hanteras inom ramen för den befintliga strukturen. Det är viktigt att platsutbyggnaden sker med beaktande av det. Det är också av väsentlig betydelse att kriminalvården utnyttjar anstaltsbeståndet på så sätt att fler intagna får möjlighet att som ett led i utslussningen placeras i öppen anstalt. Regeringen överväger därför att ge i uppdrag att identifiera och undanröja hinder för en stegvis utslussning, så att intagna inte skall vara mer slutet placerade än vad som är säkerhetsmässigt motiverat. Det är också viktigt att utnyttja möjligheten att, enligt 34 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, placera intagna som är i behov av vård och behandling utanför underlätta anpassningen i samhället. Det är i detta sammanhang angeläget att förbättra systemen för kartläggning, prognos och analys av klientgenomströmningen. För att uppnå ett effektivt utnyttjande av samhällets resurser är det av vikt att rättskedjans myndigheter bistår varandra med underlag som kan vara till hjälp i framtagandet av prognoser. Mot denna bakgrund har och fått i uppdrag (dnr Ju2004/11612/) att i samråd utveckla metoder för prognostisering av framtida klienttillströmning och beläggning. Myndigheterna har översiktligt redovisat (dnr Ju2005/5140/) resultatet av metodutvecklingen och lämnat förslag på hur det fortsatta arbetet kan bedrivas på såväl kort som lång sikt. Förslaget bereds i . Verkställigheten skall vara säker och human Kriminella nätverk och aktiviteter inom anstalterna utgör ett hot inte bara mot enskilda individer och grupper utan mot rättssystemet som helhet. Det är också uppenbart att avvikelser från anstalterna och förekomsten av brottslig verksamhet under verkställigheten är oförenlig med det återfallsförebyggande arbetet. En viktig del av säkerhetsarbetet på anstalterna handlar om att förhindra sådana aktiviteter. måste den enskildes integritet och rättssäkerhet respekteras. För detta krävs ett dynamiskt säkerhetstänkande vilket innebär att personalen genom en nära och professionell relation till de intagna kan påverka dem samt få kunskap om och förhindra planerade och pågående otillåtna aktiviteter. Det krävs emellertid också ett regelverk som ger kriminalvården möjlighet att vidta kontrollåtgärder och att hantera de situationer som kan uppstå. Regeringen har initierat ett antal regelförändringar i detta syfte. Genom ändringar i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt och i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. som trätt i kraft , har kriminalvården fått möjlighet att besluta om att alla som har tillträde till ett visst häkte eller en viss sluten anstalt skall kroppsvisiteras (allmän inpasseringskontroll). Detta ökar möjligheterna att förhindra att otillåtna föremål förs in på anstalterna och tjänar även som ett skydd för anställda och andra mot påtryckningar från de intagna. Förekomsten av mobiltelefoner har blivit ett växande problem inom anstalterna. Mobiltelefoner kan t.ex. användas för att planera brottsliga aktiviteter, rymningar och fritagningar. Eftersom de traditionella kontrollåtgärderna inte varit tillräckliga för att förhindra detta har regeringen genom en förordningsändring gett kriminalvården möjlighet att på teknisk väg störa ut otillåten mobiltelefontrafik till och från anstalterna (SFS 2003:396). Teknisk utrustning för att störa mobiltelefonkommunikation finns vid alla slutna anstalter. Installation av mobilstörningsutrustning kommer att fortsätta under innevarande år. Kriminalvården har vidare infört system för att stoppa penningtransaktioner, till och från intagna, som kan antas ha samband med brottslig verksamhet. Som en följd av detta kommer inte längre kontanta medel att disponeras av intagna vid landets slutna anstalter. Även de åtgärder som kriminalvården initierat för att komma till rätta med fritagningar av intagna under transporter är angelägna. Vidare kommer genom ändringar i passlagen (1978:302) och lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, tillgången till pass under vissa förutsättningar att begränsas för personer som har dömts till en straffrättslig påföljd. Lagändringarna träder i kraft . De rymningar som genomfördes från några av landets säkraste anstalter visar att det är angeläget att de befintliga systemen och möjligheterna används fullt ut, men också att det krävs ytterligare åtgärder. Dessa händelser tydliggjorde att de säkerhetsplatser som fanns vare sig till antalet eller strukturellt tillgodosåg det behov som fanns. 2005/06:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 gav därför i uppdrag (dnr Ju2004/7296/) att ta fram förslag avseende utformningen av en säkerhetsanstalt. har, i det förslag som lämnades till regeringen (dnr Ju2004/11286/), funnit att anstalten Saltvik utanför har goda förutsättningar för en sådan nyetablering. Kriminalvården har vidare vidtagit ett antal åtgärder för att höja säkerheten vid de slutna anstalterna. Det är också nödvändigt att de instrument som har tillförts kriminalvården genom de ovan beskrivna författningsändringarna tas i bruk och används på ett effektivt sätt. Personalen är kriminalvårdens främsta resurs. Den har ett mycket viktigt och komplicerat uppdrag. Det är inte acceptabelt att de dömda hotar och på andra sätt trakasserar de anställda eller deras anhöriga. Regeringen har mot denna bakgrund gett i uppdrag (dnr Ju2005/5627/) att kartlägga omfattningen av hot och våld mot personal inom kriminalvården, analysera behovet av åtgärder samt ange vilka insatser som bör övervägas. Uppdraget skall redovisas . Det är nödvändigt att kriminalvården har effektiva verktyg att motverka de kriminella nätverkens aktiviteter i anstalterna och kan hantera intagna som utgör säkerhetsrisker eller annars har en negativ inverkan på sin närmiljö. Detta är också en fråga som måste beaktas inom ramen för arbetet med en ny kriminalvårdslag. Regeringen uppdrog åt en särskild utredare att granska omständigheterna kring rymningarna från Kumla-, Hall- och Norrtäljeanstalterna för att se vilka brister i organisation, rutiner och regelverk som kan ha möjliggjort dessa (dir. 2004:110). Syftet med granskningen var att överväga och föreslå förändringar som ökar möjligheterna att förutse, förebygga och ingripa vid rymningar eller fritagningar, särskilt från anstalter som har förhöjd säkerhet. Efter tilläggsdirektiv (dir. 2004:136) fick utredaren även i uppdrag att överväga och föreslå åtgärder som kan vidtas för att förutse, förebygga och förhindra gisslantagningar samt för att i övrigt förbättra personalens säkerhet. Mot bakgrund av de förslag som presenteras i utredningens betänkande 2005/06:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 (SOU 2005:6) som överlämnades till regeringen har regeringen gett och i uppdrag (dnr Ju2005/4647/) att i samråd utarbeta gemensamma strategier för hur samarbetet inom underrättelseverksamheten skall vara utformat. Myndigheterna har även fått i uppdrag att utarbeta gemensamma strategier inför gisslansituationer och andra allvarliga incidenter. I uppdraget ingår även att klargöra de olika myndigheternas ansvar i olika situationer och skeden av en incident. Uppdraget skall redovisas . Regeringen avser att noga följa tillämpningen av de nya reglerna och det intensifierade arbetet i övrigt med säkerhetsfrågor inom kriminalvården. Behovet av ytterligare åtgärder kommer att övervägas kontinuerligt. Återfallen i brott skall minska Tiden i anstalt eller under övervakning skall vara inriktad på åtgärder som ökar de dömdas förutsättningar att leva ett liv utan kriminalitet och droger efter verkställigheten. I de fall där det är lämpligt skall sådana åtgärder förberedas . Följande områden skall prioriteras i det återfallsförebyggande arbetet. All form av drogmissbruk måste identifieras och bekämpas. Ett pågående missbruk omöjliggör inte bara den egna återanpassningen utan inverkar också negativt på omgivningen. Narkotikamissbruket är dessutom en starkt bidragande orsak till att det förekommer våld och hot mellan intagna. Kampen mot missbruket måste bedrivas både genom ambitiösa behandlingsinsatser och effektiva kontrollåtgärder. Inom ramen för sin narkotikapolitiska handlingsplan avsatte regeringen , 2002 2004, för en särskild narkotikasatsning inom kriminalvården. Målsättningen med satsningen var bl.a. att identifiera, utreda och erbjuda samtliga narkotikamissbrukare som kommer i kontakt med kriminalvården adekvat vård att erbjuda intagna som inte vill komma i kontakt med narkotika en narkotikafri verkställighet att kraftigt minska införseln av narkotika på häkten och anstalter, samt att utveckla samverkan både mellan kriminalvårdens egna myndigheter och med andra myndigheter och organisationer. har på regeringens uppdrag (dnr Ju2003/1710/) utvärderat satsningen. I uppdraget ingick bl.a. att så långt möjligt följa upp i vad mån satsningen haft effekter när det gäller klienternas missbruk och återfall i brott. Utvärderingsuppdraget har slutredovisats i rapporten narkotikasatsning, En utvärdering av arbetet , rapport 2005:3. I rapporten sägs bl.a. att platsbristen och den därmed sammanhängande överbeläggningen på flera sätt försvårat möjligheterna att realisera satsningens intentioner. Trots dessa svårigheter har arbetet med missbrukarna inom ramen för satsningen utvecklats. Mot bakgrund av vad som framkommit av utvärderingen anser regeringen att satsningen skall fortsätta. Regeringen har uppdragit åt att fortsätta narkotikasatsningen. avsätts sammantaget för detta ändamål. Innehållet i verkställigheten skall utvecklas Verkställighetstiden skall utformas så att den verkar återfallsförebyggande och de negativa effekterna av en fängelsevistelse motverkas. Avgörande för ett meningsfullt verkställighetsinnehåll är att de individuella behoven och förutsättningarna identifieras i ett tidigt skede. Kriminalvården har infört instrument för verkställighetsplanering som skall vara ändamålsenligt och anpassat till den praktiska verksamheten. Detta är ett arbete som måste prioriteras. Verksamhet med brotts- och missbruksrelaterade program bedrivs på anstalterna, inom frivården och i viss mån på häktena. Synen på denna verksamhet har genomgått en stor förändring , bl.a. mot ökade krav på kunskapsunderbyggnad både i innehåll och utövande. Genom de utvärderingar som gjorts, i och andra länder, har kunskapen ökat om vilka program som är verkningsfulla, för vilka syften och för vilka grupper. bör vara att använda de program som godkänts i kriminalvårdens interna ackrediteringsförfarande och att rikta insatserna på ett medvetet sätt. Verkställighet inom den slutna kriminalvården innefattar också arbete och utbildning. Dessa verksamheter kan rätt utformade väsentligt öka de intagnas möjligheter till meningsfull sysselsättning och försörjning efter frigivningen och är därför centrala i ett aktivt återfallsförebyggande arbete. Regeringen har gett i uppdrag att göra en översyn av sysselsättningen på anstalt och att lämna förslag till hur denna kan utvecklas vidare. Av redovisningen (dnr Ju2004:1565/) framgår att det går att förbättra och utveckla kriminalvårdens arbetsdrift utan att det krävs några stora ekonomiska insatser samt att det finns möjligheter att genom olika åtgärder förbättra verksamhetens kostnadseffektivitet. Regeringen vill understryka vikten av att kriminalvården utvecklar såväl arbetsdriften som andra delar av programverksamheten som inte är att hänföra till brotts- och missbruksrelaterade program, exempelvis föräldrautbildning. Regeringen vill vidare framhålla vikten av att arbetet som syftar till att förbättra situationen för barn med frihetsberövade föräldrar fortsätter. har fått i uppdrag (dnr Ju2005/2333/, Ju2004/1666/) att i samråd med göra en analys av situationen för barn i samband med deras kontakter med en förälder som är intagen på häkte eller anstalt. Uppdraget skall redovisas . Generellt gäller att verkställigheten i anstalt så långt det är möjligt med hänsyn till framför allt säkerhetskraven bör likna livet i frihet vad gäller vardagliga rutiner m.m. Det får inte vara så att kriminalvårdens omvårdnad och villkoren i övrigt inom anstalterna leder till att de intagnas förmåga att sköta vardagliga sysslor och i övrigt klara sig på egen hand försämras. I stället bör varje tillfälle till utveckling av det personliga ansvarstagandet utnyttjas, exempelvis genom införandet av s.k. självförvaltning. En förutsättning för ett effektivt återfallsförebyggande arbete i allmänhet och meningsfulla frigivningsförberedelser i synnerhet är att det finns ett nära samarbete såväl mellan kriminal- 2005/06:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 vårdens egna verksamhetsgrenar som mellan kriminalvården och övriga berörda huvudmän i samhället. Först om kriminalvårdens insatser kan fullföljas och följas upp efter verkställighetens slut har de förutsättningar att vara riktigt verkningsfulla. Tillgång till positiva sociala nätverk har stor betydelse under verkställigheten och kan vara avgörande vid frigivningen från ett långt fängelsestraff. I detta sammanhang kan olika kontakter med frivilligorganisationer och trossamfund spela en viktig roll. Regeringen har genom förordningen (SFS 2002:954) om statsbidrag till vissa organisationer inom kriminalvårdens område infört en möjlighet för att bevilja statsbidrag till riksorganisationer som bedriver ideellt arbete som är ägnat att främja dömdas återanpassning i samhället. Dessutom finns möjlighet för organisationer att träffa avtal med kriminalvården om utförandet av olika tjänster mot ersättning. Enligt är erfarenheterna av tillämpningen av systemet med statsbidrag till frivilligorganisationer goda. Det är väl känt att själva övergången från ett liv i anstalt till ett liv i frihet är en kritisk punkt när det gäller risken för återfall i brott. Mot den bakgrunden inleddes på regeringens initiativ 2001 en treårig försöksverksamhet med att intensifiera och strukturera arbetet med frigivningsförberedelser. Som ett led i försöksverksamheten infördes en möjlighet för intagna att avtjäna den sista delen av ett långt fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll (prop. 2000/01:76). () har på regeringens uppdrag utvärderat försöksverksamheten. BRÅ:s utvärdering visar att intensivövervakningen fyller en funktion som ett sätt att få en kontrollerad övergång från vistelse i anstalt till vistelse i frihet (2004:4, Ett steg på väg mot frihet 2004, 2005:6). Mot bakgrund av de goda erfarenheterna har användningen av intensivövervakning med elektronisk kontroll fr.o.m. utökats inom ramen för olika försöksverksamheter. Försöket utvärderas av . Avsikten är att det skall utgöra underlag för regeringens beredning av en ny kriminalvårdslag. Verkställighet av frihetsberövande påföljder för personer som saknar svenskt medborgar- 2005/06:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 skap eller tillräcklig anknytning till skall där så är möjligt överföras till andra stater i enlighet med de internationella överenskommelserna inom området. I de fall där den dömde skall utvisas efter avtjänat straff är detta särskilt angeläget, eftersom det normalt kan antas att den dömdes förutsättningar för återanpassning i samhället är bäst i hemlandet. I enlighet med åtaganden som rör de mänskliga rättigheterna får överförande av straffverkställighet dock inte komma i fråga till länder där den dömde riskerar tortyr eller förnedrande behandling eller bestraffning. 3.4.6Verksamhetsområde 5 Reparativ verksamhet De reparativa verksamheterna är inriktade på att minska och lindra skadeverkningarna av brott. Målet med verksamhetsområdet verksamhet är att skadeverkningarna av brott skall minska. Många av de brott som begås drabbar enskilda brottsoffer, det vill säga personer som utsatts för brott eller som har blivit förnärmade av brott eller lidit skada. Att utsättas för brott innebär ofta lidande och svårigheter. De negativa konsekvenserna sträcker sig bortom själva brottshändelsen, och kan bl.a. ge upphov till psykisk ohälsa och ekonomiska påfrestningar. Stöd, skydd och hjälp till brottoffer är en viktig uppgift för rättsväsendet. På flera områden gör regeringen insatser för att stärka brottsoffrenas ställning och för att stödet skall utvecklas och få större genomslag. Flertalet av rättsväsendets myndigheter har ett ansvar för att bidra i brottsofferarbetet. En särställning har , eftersom myndighetens övergripande uppgift är att främja alla brottsoffers rättigheter, behov och intressen. En stor del av den samlade brottsligheten drabbar direkt eller indirekt enskilda personer. De enligt brottsstatistiken vanligaste brotten som drabbar enskilda personer är stölder och andra tillgreppsbrott, främst avseende bilar och cyklar. Våldsbrotten och andra brott som riktas mot person drabbar emellertid brottsoffer särskilt allvarligt. polisanmäldes till exempel cirka 67 000 misshandelsbrott av olika allvarlighetsgrad. Till saken hör att många brott mot person inte anmäls till polisen. Den absoluta merparten av våldsbrotten begås av män. I offentliga miljöer är brottsoffren ofta män. Däremot är det mest kvinnor och barn som drabbas av våldsbrott i privata miljöer. Utsattheten är också på andra sätt ojämnt fördelad i befolkningen. Det faktum att vissa personer utsätts för brott vid upprepade tillfällen, innebär att en liten del av alla som utsätts för brott drabbas av en förhållandevis stor del av samtliga brott. De upprepat utsatta personerna för brott är ofta i särskilt behov av stöd. Upprepad utsatthet är också en viktig utgångspunkt för att förebygga brott, vilket pekar på möjligheterna och behoven av att samordna det brottsofferstödjande och brottsförebyggande arbetet. Under har flera förändringar av lagstiftningen genomförts, som bl.a. resulterat i lagstiftning om besöksförbud, åklagares skyldighet att föra talan om enskilt anspråk i brottmål och om förordnande av målsägandebiträde. De successiva förändringarna gör att det finns en modern och i huvudsak ändamålsenlig lagstiftning för att tillgodose brottsoffrens intressen i olika led i rättsprocessen och rättskedjan. Även fortsättningsvis finns det emellertid behov av förbättringar. Men en särskilt viktig uppgift är att se till att olika delar av det samlade stödet till brottsoffer utvecklas och bedrivs på bästa sätt. övergripande uppgift är att främja alla brottsoffers rättigheter, behov och intressen. Myndighetens uppgifter är bl.a. att besluta i ärenden om brottsskadeersättning, fördela medel från brottsofferfonden och genom utåtriktad verksamhet verka för att myndigheter, andra aktörer och allmänheten får ökad kunskap om brottsofferfrågor. Arbetet med att se över myndighetens uppdrag och uppgifter har fortsatt. Ett betänkande från utredningen om (SOU 2004:61) har remissbehandlats. offermyndighetens nya instruktion beräknas kunna träda i kraft . Ut- gångspunkten i arbetet med framtagandet av myndighetens instruktion är att anpassa myndighetens uppdrag och uppgifter så att verksamhet är effektiv och anpassad efter de krav som ställs på framtidens brottsofferarbete. Stöd för brottsoffret i rättsprocessen Genom propositionen Stöd till brottsoffer har regeringen lagt fast en strategi för stödet till brottsoffer med en klar riktning för det fortsatta arbetet (prop. 2000/01:79). Strategin tar sin utgångspunkt i att många delar av samhället skall engageras i stödet till brottsoffer. I detta sammanhang har myndigheterna inom rättsväsendet en särskilt viktig ställning. Det praktiska brottsofferarbetet handlar i stor utsträckning om att de som utsatts för brott skall bemötas på ett professionellt och stödjande sätt, såväl av myndigheterna i rättskedjan, andra myndigheter som av frivilliga krafter som bistår i stödet till brottsoffer. De bärande elementen i regeringens strategi är utbildning av personal, samarbete i rättskedjan, kunskap genom forskning och utveckling samt satsningar på stöd till utsatta kvinnor, barn och ungdomar. Utbildning för bättre bemötande m.m. Regeringen anser att ökad utbildning samt kunskap om brottsoffrets situation och behov är en fundamental del i rättsväsendets fortsatta arbete med brottsofferfrågor. , och har tagit fram handlingsplaner för att förbättra det framtida brottsofferarbetet och utarbetat metoder för kvalitetssäkringsarbetet på brottsofferområdet. Myndigheterna har även genomfört utbildning av personal i samverkan med . Utbildningarna har fokuserat på bemötande- och informationsfrågor men också på vilket stöd som finns att få från andra myndigheter och ideella organisationer. Ut- bildning i dessa frågor bör bedrivas kontinuerligt. De som har utsatts för brott behöver dels snabb och adekvat information om det egna ärendet, dels om vilket stöd som finns att få såväl av rättsväsendets myndigheter som av frivilligorganisationer. 2005/06:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 arrangerade , , och tillsammans ett seminarium om objektivitet för domare, advokater och åklagare. Därefter har , som ett led i åklagarnas vidareutbildning, genomfört femton seminarier på samma tema runt om i landet. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att se över bl.a. hur den som utsatts för ett sexuellt övergrepp upplever brottsutredningen och den fortsatta rättsprocessen och ge förslag på vad som kan göras för att minska påfrestningarna på målsäganden i hela rättsprocessen med bibehållna krav på rättssäkerhet (dnr Ju2004/5535/P). Uppdraget skall redovisas . Regeringens fastställda målsättning att det skall finnas vittnesstöd, som följer med målsägande och vittnen vid förhandlingar, i samtliga tings- och hovrätter har i princip uppnåtts. slutförde och uppdraget med denna målsättning som regeringen gav till de båda myndigheterna För att säkerställa att vittnesstödsverksamhet även fortsättningsvis skall finnas vid domstolarna gav regering de båda myndigheterna ett nytt uppdrag (dnr Ju2004/6170/) att gemensamt verka för att vittnesstödsverksamhet bedrivs vid samtliga tingsrätter och hovrätter. För att uppnå en genomgående hög kvalitet i bemötandet av brottsoffer måste myndigheterna samarbeta, dels med varandra, dels med andra aktörer. Det får inte finnas en svag länk i rättskedjan. Om en insats inte håller tillräckligt god kvalitet, påverkas det samlade stödet negativt. Därför måste var och en av myndigheterna i rättsväsendet som möter brottsoffer ha välutvecklade rutiner för bemötande och för att ge information. I detta sammanhang är det viktigt att myndigheterna har ett gott samarbete med de frivilligorganisationer som verkar på området, och vars insatser är viktiga komplement till myndighetsarbetet. gav regeringen , , och i uppdrag att medverka till etablering av flera försöksverk- 2005/06:1 UTGIFTSOMRÅDE 4 samheter med samverkan under gemensamt tak vid utredningar kring barn som misstänks vara utsatta för allvarliga brott (dnr Ju2005/1181/). Syftet med uppdraget är bl.a. att bättre anpassa de utredningar som görs i samband med att det uppstår misstanke om att ett barn har utsatts för brott till barnen. För att kunna utveckla stödet till brottsoffer krävs det en solid grund av kunskap från forsknings- och utvecklingsarbete. har brottsofferforskningen, den s.k. viktimologiska forskningen, varit förhållandevis outvecklad i . För att säkerställa kunskap som gäller specifikt svenska förhållanden behövs det inhemsk forskning, inte minst tillämpad forskning. På regeringens uppdrag har tagit fram och genomför ett omfattande program för viktimologisk forskning.