prop · GT03117 · 2006-03-15 00:00:00 — Utredningen föreslår dock ingen regel om domstols behörighet i frågor om förmynderskap när den underårige inte är folkbokförd i . Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrar sig om förslaget tillstyrker eller har inget att erinra mot det. Skälen för regeringens förslag Den enskildes hemvist avgör vilken domstol och överförmyndare som är behörig Vilken domstol och överförmyndare som är behörig att hantera frågor om god man, förvaltare och förmyndare bestäms i de flesta fall av var den enskilde har sitt hemvist. Enligt 11 kap. 25 § är tingsrätten i den ort där den enskilde har sitt hemvist behörig domstol i frågor som gäller godman- skap enligt 11 kap. 4 § eller förvaltarskap. Har den enskilde inte hemvist i , är behörig. Av samma lagrum framgår att behörig överförmyndare i frågor om godmanskap enligt 11 kap. 1, 2 och 4 §§ och enligt lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn samt i frågor om förvaltarskap är överförmyndaren för den kommun där den enskilde har sitt hemvist. Om den enskilde inte har hemvist i , är i vissa fall överförmyndaren för den kommun där den en- skilde vistas och i andra fall överförmyndaren för behörig. I 10 kap. 13 § föreskrivs att frågor om förord- nande eller entledigande av förmyndare tas upp av tingsrätten i den ort där den underårige har sitt hemvist. I 11 kap. 26 § regleras vilken över- förmyndare som är behörig att förordna god man enligt 11 kap. 3 §. Om det vid utredning av ett dödsbo uppkommer behov av en god man, är det överförmyndaren för den kommun där den döde hade sitt hemvist som är behörig. Om den döde inte hade hemvist i , är överförmyndaren för behörig. I andra fall när god man skall för- ordnas enligt 11 kap. 3 § ligger behörigheten hos överförmyndaren för den kommun där den för vilken god man skall förordnas har egendom eller där behov annars har visat sig behörig. Beträffande tillsynen över förmyndares, gode mäns och förvaltares verksamhet föreskrivs i 16 kap. 2 § att denna utövas av överförmyndaren för den kommun där den som har förmyndare, god man eller förvaltare har sitt hemvist. Om den enskilde saknar hemvist i , utövas tillsynen i visst fall av överförmyndaren för den kommun där den enskilde vistas och i andra fall av överförmyndaren för . Såvitt avser godmanskap enligt 11 kap. 3 § utövas dock tillsynen i fråga om god man som förordnats vid utredningen av ett dödsbo av överförmyndaren för den kommun där den döde hade sitt hemvist och i andra fall av överförmyndaren för den kommun där den gode mannen har sitt hemvist. innehåller inte någon definition av begreppet hemvist, men i praktiken tillämpas definition, dvs. avgörande är den plats där den enskilde var folkbokförd föregående år (jfr 10 kap. 1 § andra stycket ). Avgörande bör i stället vara den enskildes folkbokföringsort Liksom utredningen gör regeringen bedömningen att överförmyndarnas arbete kan underlättas betydligt om behörighetsreglerna ändras. Eftersom hemvistet avgörs utifrån förhållandena föregående år, är det inte ovanligt att en persons vistelsekommun inte sammanfaller med hemvistkommunen på grund av att han eller hon har flyttat . Det kan vara svårt att tillämpa det nuvarande systemet när den enskilde kan vara bosatt i en kommun långt ifrån den där behörig överförmyndare finns. Enligt utredningens undersökningar händer det att överförmyndarna ofta missar att kontrollera den enskildes hemvist och i stället avgör sin behörighet utifrån den enskildes folkbokföringsort. Det förekommer därmed att beslut fattas av överförmyndare som enligt lagen inte är behöriga. För den enskilde torde det också falla sig naturligt att ta kontakt med överförmyndaren i den kommun där han eller hon är folkbokförd i frågor om förmynderskap, förvaltarskap och god man. Föräldrar som är förmyndare för sina barn och som flyttat från en kommun till en annan uppges uppfatta det som märkligt att de skall redovisa sin förvaltning till överförmyndaren för en kommun som de inte längre bor i. uppstår det hanteringsmässiga problem när överförmyndaren för en viss kommun skall fatta beslut i frågor om förmynderskap, godmanskap eller förvaltarskap som rör någon som bor i en annan kommun. Den eftersläpning som en tillämpning av hemvistbegreppet innebär lämpar sig sammanfattningsvis illa för en så praktiskt orienterad verksamhet som överförmyndarnas. Som utredningen har kommit fram är det med nuvarande förhållanden i stället mest ändamålsenligt med en reglering där behörigheten i första hand styrs av folkbokföringsorten. En enskild är enligt 25 § folkbok- föringslagen (1991:481) skyldig att anmäla flyttning inom . Även i praktiken speglar folkbokföringsorten i allmänhet den verkliga vistelseorten. Det får därmed antas att domstolen respektive överförmyn- daren på den ort där den enskilde är folkbokförd normalt är väl insatt i de lokala förhållanden under vilka den enskilde lever och att förutsätt- ningarna för att rekrytera lämpliga företrädare där är goda. Domstols och Prop. 2005/06:117 överförmyndares behörighet i frågor om förordnande och entledigande av förmyndare, om godmanskap enligt 11 kap. 1, 2 och 4 §§ föräldrabal- ken eller lagen om god man för ensamkommande flyktingbarn samt om förvaltarskap bör alltså i princip styras av den enskildes folkbokförings- ort. På samma sätt bör tillsynen i dessa fall utövas av överförmyndaren för den kommun där den enskilde är folkbokförd. Tillsynen över den som är god man enligt 11 kap. 3 § och som inte har förordnats vid utredning av ett dödsbo bör utövas av överförmyndaren för den kommun där den gode mannen är folkbokförd. Om den enskilde inte är folkbokförd i men vistas här, bör behörig domstol respektive överförmyndare vara tingsrätten i den ort respektive överförmyndaren för den kommun där den enskilde vistas. I dessa fall finns de bästa förutsättningarna hos den överförmyndaren och domstolen. Även i fortsättningen bör och överför- myndaren för fungera som reservforum. Motsva- rande reglering bör gälla i fråga om överförmyndarens tillsyn när den enskilde inte är folkbokförd i . I sådana fall bör alltså tillsynen utövas av överförmyndaren för den kommun där den enskilde vistas, eller, om den enskilde inte vistas i , av överförmyndaren för . 7Samverkan mellan kommuner i över- förmyndarfrågor Regeringens förslag: Det klargörs att kommuner har möjlighet att samverka genom att tillsätta en gemensam fullgöra överförmyndaruppgifterna. Regeringens bedömning: Det bör inte nu införas bestämmelser om att kommuner kan överlåta överförmyndaruppgifterna till ett kommu- nalförbund. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag när det gäller gemensam nämnd. Utredningen föreslår att kommuner även skall kunna överlåta överförmyndaruppgifter till ett kommunalförbund. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som tar ställning tillstyrks utredningens förslag av kommun, kommun, Kommuner och Landsting samt Föreningen myndare. Statskontoret är tveksamt till om kommunalförbund är en lämplig samverkansform för överförmyndarverksamheten. samhällsarbetare anmärker att det finns risker med att flytta överförmyndarens verksamhet längre från de ställföreträdare de är satta att granska och stödja. Skälen för regeringens förslag och bedömning I 3 kap. kommunallagen (1991:900) finns bestämmelser om att kommu- ner kan samverka i en gemensam nämnd. En gemensam nämnd får i princip fullgöra kommunala uppgifter, även myndighetsutövning, som de samverkande kommunerna har ansvar för. Vad som sägs i kommunal- lagen om nämnder gäller i princip även för en gemensam nämnd. En gemensam nämnd tillsätts i någon av de samverkande kommunerna och ingår i dennas organisation. Nämndens behörighet och befogenhet skall närmare preciseras i en överenskommelse mellan de samverkande kom- munerna. Ledamöter och ersättare i en gemensam nämnd väljs av full- mäktige i de samverkande kommunerna. Var och en av de samverkande kommunerna skall vara representerad i den gemensamma nämnden med minst en ledamot och en ersättare. Antalet ersättare skall vara minst lika många som antalet ledamöter. Kommuner får också bilda kommunalförbund och överlåta skötseln av kommunala uppgifter till förbundet. Sådana förbund kan användas för samverkan kring praktiskt taget vilka kommunala uppgifter som helst, även sådana som innefattar myndighetsutövning. Bestämmelser om kommunalförbund finns bl.a. i 3 kap. 2028 §§ kommunallagen. När inget annat framgår gäller kommunallagens bestämmelser om kommuner i tillämpliga delar för kommunalförbund. De bestämmelser som inom ett specialreglerat område gäller för kommuner gäller även för kommunal- förbund. är en offentligrättslig juridisk person som är fristående i förhållande till de kommuner som är medlemmar. Kommunallagen gör i och för sig inte något uttryckligt undantag för överförmyndarverksamhet när det gäller att tillsätta en gemensam nämnd eller att bilda ett kommunalförbund. En utbredd uppfattning torde dock vara att reglerna om överförmyndare och överförmyndarnämnd i för- äldrabalken utesluter sådana samverkansmöjligheter. Även när det gäller frågan om det är möjligt för kommuner att sam- verka vid fullgörandet av överförmyndaruppgifter genom ett kommunal- förbund har det rått en osäkerhet. Regeringen gör dock bedömningen att det inte torde vara möjligt för kommuner att överlåta fullgörandet av överförmyndaruppgifter till ett kommunalförbund. Kommuner bör kunna tillsätta en gemensam överförmyndarnämnd Som utredningen framhåller kan det vara svårt för mindre kommuner att få tillgång till nödvändig kompetens på överförmyndarområdet. Genom en gemensam överförmyndarnämnd kan kommuner organisera verksam- heten på ett mer rationellt sätt. Det ger bättre förutsättningar för att stärka framför allt den juridiska kompetensen inom överförmyndarverksam- heten. Vidare torde förutsättningarna förbättras för att snabbt avgöra sådana ärenden som kräver särskild skyndsamhet, som till exempel att utse god man för ett ensamkommande barn. I och med att varje sam- verkande kommun skall vara representerad i den gemensamma nämnden finns det enligt regeringen en tillräcklig garanti för att den lokala anknyt- ningen och närheten behålls. Regeringen föreslår därför att det införs en regel i om Prop. 2005/06:117 att kommuner får samverka på överförmyndarområdet genom att inrätta Det blir kommunernas egen sak att ta ställning till i vilken utsträckning samverkan skall ske. Det finns anledning att framhålla att detta förslag inte får tas till intäkt för att andra lagar på det kommunalrättsliga området kräver föreskrifter där för att de allmänna reglerna i kommunallagen om gemensam nämnd skall bli tillämpliga på de angelägenheter som de särskilda lagarna regle- rar. Att uttryckliga bestämmelser föreslås i beror på den osäkerhet som gällt just i fråga om överförmyndarverksamheten och som hänger samman bl.a. med utformningen av de särskilda reglerna om val- barhet till en överförmyndarnämnd i 19 kap. 8 §. Det bör däremot inte nu införas någon möjlighet att överlåta uppgifterna till kommunalförbund När det gäller utredningens förslag om att överförmyndarverksamhet skall kunna överlämnas till kommunalförbund innebär det en mer ingri- pande förändring av överförmyndarverksamhetens organisation. En så- dan förändring torde medföra såväl rättsliga som praktiska konsekvenser, som inte fullt ut har belysts av utredningen. Som Statskontoret påpekar kan det ifrågasättas om kommunalförbund alls är en lämplig samver- kansform för överförmyndarfrågor. Regeringen är därför inte beredd att nu införa bestämmelser om att kommuner skall kunna överlåta full- görandet av överförmyndaruppgifterna till ett kommunalförbund. Regeringens förslag: Möjligheten att överklaga en länsstyrelses tillsynsbeslut till regeringen upphävs. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast i län, som till- styrker förslaget, yttrar sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: I 19 kap. 17 § anges att skall utöva tillsyn över överförmyndares och överför- Bestämmelsen kompletteras av föreskrif- ter i förmynderskapsförordningen (1995:379), där det bl.a. anges att länsstyrelserna med lämpliga mellanrum skall inspektera överförmyn- darna och granska dels det register som han eller hon för, dels stick- provsvis granska utvalda akter. Överförmyndaren skall lämna länsstyrel- sen de upplysningar som den behöver för sin tillsyn. Enligt 20 kap. 9 § får beslut i ett tillsynsärende överklagas hos regeringen. inspektioner kan mynna ut i uttalanden om att över- förmyndaren i sin handläggning i något hänseende inte svarar mot ställda och definierade krav. Om brott av någon befattningshavare misstänks, torde vara skyldig att göra anmälan till polis eller åklagare. kan också anmäla till domstolen att frågan om entledigan- de av en överförmyndare eller ledamot av en överförmyndarnämnd bör prövas enligt 19 kap. 9 § . Några särskilda sanktioner står Prop. 2005/06:117 inte till buds, annat än den kritik som kan riktas mot den I linje med detta har regeringen i flera fall avvisat överklaganden av länsstyrelsers tillsynsbeslut i ärenden som rör överförmyndares verksamhet, med motiveringen att tillsynsbeslutet inte är verkställbart eller på annat sätt bindande och att det inte heller i övrigt har sådana rättsverkningar att det kan överklagas. Enligt regeringens uppfattning bör denna typ av frågor, som inte kräver något ställningstagande från regeringen som politiskt organ, lämpligen inte överklagas till regeringen. I de sällsynta fall då en länsstyrelses tillsynsbeslut har sådana rättsverkningar att det är överklagbart bör över- klagande göras till domstol. Regeringen delar alltså utredningens bedöm- ning att bestämmelsen i 20 kap. 9 § om överklagande till regeringen bör upphävas. Som en konsekvens av upphävandet blir den allmänna bestämmelsen i 22 a § förvaltningslagen (1986:223) om att förvaltningsmyndighets beslut överklagas hos allmän förvaltnings- domstol tillämplig. Liksom kommer det dock att krävas att beslutet är överklagbart. Som har framgått torde detta endast ytterst sällan före- komma. Regeringens förslag: Ändringarna i skall träda i kraft Ändringarna i lagen om vägtrafikregister och i övrig vägtrafiklagstiftning skall träda i kraft . Skälen för regeringens förslag: Ändringarna i bör träda i kraft . Regeringen föreslår att ändringarna träder i kraft . När det gäller ändringarna i om behörig domstol följer i och för sig av processuella grundsatser att, om ett ärende inletts vid en domstol som då var behörig, behörigheten inte ändras av att ny lag betraktar domstolen som obehörig. Det är dock lämpligt att det ändå i förtydligande syfte införs en övergångsregel där detta framgår. om behörighet för överförmyndare bör samma princip gälla. tillsynen av förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap bör de till- synsåtgärder som har påbörjats före ikraftträdandet av den överförmyn- dare som var behörig enligt bestämmelsens äldre lydelse också slutföras av denne överförmyndare. Den nya beloppsgränsen beträffande den enskildes ansvar för företrä- darens arvode och ersättning bör tillämpas vid fastställande av arvode och ersättning för . Det avgörande bör därvid vara den enskildes Detta bör framgå av en övergångsbestämmelse. Ändringen i lagen om vägtrafikregister, som innebär att lagens bestäm- melser om ägare (och motsvarande) skall tillämpas på en förmyndare, bör få genomslag i registret. Efter ikraftträdandet skall alltså inte längre något barn utan förarbehörighet för fordonet vara registrerad Det ankommer på att se till att registreringarna överensstämmer med den nya lagstiftningen när denna träder i kraft. 2005/06:117 bör inför ikraftträdandet ge information om lagändringen åt förmyndarna för de barn som är registrerade som fordonsägare. Informa- tionen ger förmyndare, som eventuellt tidigare inte känt till detta, vetskap om att barnet registrerats som fordonsägare. Därmed får förmyndaren möjlighet att agera för att få en ändring till stånd. Om det finns två förmyndare, bör bereda dem möjlighet att ange vem av dem som skall registreras. Om förmyndarna inte anger detta, bör lämpligen den äldste av dem registreras. Förfarandet bör regleras i en övergångs- bestämmelse. Information bör lämnas till förmyndarna om att den för- myndare som registreras blir skyldig att från ikraftträdandet teckna trafikförsäkring för fordonet och betala skatt och avgifter för detta. För att ge tid att till ikraftträdandet anpassa registren till den nya lagstiftningen bör ändringarna i denna del träda i kraft först . Avgörande för betalningsansvaret enligt den lagstiftning som hänvisar till ägarbegreppet i lagen om vägtrafikregister är vem som är eller bör vara registrerad för betalningsskyldighetens inträde. Det kan alltså inte bli fråga om någon retroaktiv tillämpning av den nya regleringen av ägarbegreppet, som inkluderar en förmyndare. I de lagar som inte hänvisar till ägarbegreppet i lagen om vägtrafikregister bör det införas övergångsbestämmelser av vilka det framgår att det inte skall ske någon sådan retroaktiv tillämpning. Den föreslagna ändringen när det gäller ansvar för arvode och ersättning till förmyndare, god man eller förvaltare innebär att den enskilde får behålla mer pengar innan han eller hon måste bidra till sin ställföre- trädares ersättning. Det betyder i sin tur att kommunerna kommer att få stå för en större del av arvodena och ersättningarna till förordnade ställ- företrädare än med nuvarande regler. Genom den reform av pensionssystemet som trädde 2003 försköts, utan att detta var förutsett, balansen mellan kommunernas och de enskildas betalningsansvar. I samband med att det särskilda grund- avdraget för pensionärer avskaffades kom många enskilda som tidigare hade inkomster som understeg två prisbasbelopp före skatt att få inkom- ster över den gränsen, utan att deras disponibla inkomst efter skatt för- ändrades. Trots att deras ekonomiska situation i stort var oförändrad blev de därmed, utan att någon ändring i den nu aktuella regleringen i gjordes, skyldiga att betala ställföreträdarens arvode. Kommunerna har som en följd av detta kunnat betala en mindre del av företrädarnas arvode än vad som varit avsett. En höjning av gränsvärdet till 2,65 prisbasbelopp innebär endast att balansen mellan den enskildes och kommunernas betalningsansvar återställs till samma läge som före pensionsreformen. En sådan ändring borde ha gjorts redan i samband med pensionsreformen, men denna effekt av reformen upp- märksammades inte då. För denna ändring, som alltså innebär ett åter- ställande av en oönskad konsekvens av pensionsreformen, bör kommu- Prop. 2005/06:117 nerna inte kompenseras. Förslaget om att kommuner skall kunna samverka genom att tillsätta en gemensam överförmyndarnämnd ger möjlighet för kommuner att rationalisera överförmyndarverksamheten på ett sätt som kan innebära besparingar. Om flera små kommuner sluter sig samman i en gemensam nämnd, torde det kunna innebära avsevärt rationellare hantering av verk- samheten och minska de samverkande kommunernas personalkostnader för överförmyndarverksamheten. Förslaget om ändrade regler för över- förmyndares behörighet innebär en förenkling av hanteringen som också torde innebära en viss besparing för kommunerna i form av minskad arbetsbelastning för överförmyndarna. Förslagen om ändringar i vägtrafiklagstiftningen kan förväntas med- föra utvecklingskostnader av engångskaraktär samt visst administrativt merarbete under ett övergångsskede för . De merkostnader som uppstår ryms inom ramen för befintliga medel. Upphävandet av bestämmelsen i 20 kap. 9 § kan för- väntas leda till att cirka tio ärenden flyttas från regeringen till förvaltningsdomstolarna. Den merkostnad som detta innebär ryms inom ramen för befintliga medel. Övriga författningsändringar bedöms inte få några ekonomiska konse- kvenser. 11.1Förslaget till lag om ändring i 10 kap. Om förmyndare 13 § Frågor om förordnande eller entledigande av förmyndare tas upp av tings- rätten i den ort där den underårige är folkbokförd. Om den underårige inte är folkbokförd i , är tingsrätten i den ort där den underårige vistas behörig domstol. Om det inte finns någon domstol som är behörig enligt första stycket, är behörig. I paragrafen anges vilken domstol som är behörig i frågor om förord- nande och entledigande av förmyndare. Paragrafen har ändrats så att reglerna för bestämmande av behörigheten utgår från folkbokförings- orten. En grundläggande förutsättning är naturligtvis att det enligt det internationellt privaträttsliga regelverket finns svensk domsrätt. Ändring- ar har gjorts i första stycket och andra stycket är nytt. Övervägandena finns i avsnitt 6. Enligt första stycket avgörs behörigheten av den underåriges folk- bokföring. En domstol blir således behörig när den under- årige folkbokförts på orten. Vidare klargörs att, om den underårige inte är folkbokförd i men vistas här, domstolen på vistelseorten är behörig. Det får för behörighet anses tillräckligt att den enskilde uppehåller sig på orten. Något krav på att han eller hon skall vara varaktigt bosatt där skall alltså inte ställas. Varken eller lagen (1996:242) om domstolsärenden innehåller någon bestämmelse som reglerar följden av att en omständig- het som grundat en domstols behörighet ändras under ett ärendes hand- läggning. I ett tvistemål är ändringar i de förhållanden som grundat domstolens behörighet utan verkan sedan stämning delgivits svaranden (10 kap. 15 § ). Detta får anses ge uttryck för en allmän princip som det är naturligt att tillämpa även utanför det område som bestämmelsen i direkt reglerar. Av andra stycket framgår att är reservforum. Om den underårige inte är folkbokförd i och inte heller vistas här, är behörig domstol i de fall där det finns svensk domsrätt. 11 kap. Om god man och förvaltare 25 § Behörig domstol i frågor som gäller godmanskap enligt 4 § eller förvaltarskap är tingsrätten i den ort där den enskilde är folkbokförd. Om den enskilde inte är folkbokförd i , är tingsrätten i den ort där den enskilde vistas behörig domstol. Behörig överförmyndare i frågor om godmanskap enligt 1, 2 och 4 §§ eller lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn samt i frågor om för- valtarskap är överförmyndaren för den kommun där den enskilde är folkbokförd. Om den enskilde inte är folkbokförd i , är överförmyndaren för den kommun där den enskilde vistas behörig överförmyndare. Om det inte finns någon behörig domstol enligt första stycket eller behörig överförmyndare enligt andra stycket, är och överförmyndaren för behörig domstol respektive behörig överförmyndare. Paragrafen innehåller regler om behörig domstol respektive överförmyn- dare i frågor om förvaltarskap och godmanskap. Paragrafen har ändrats så att reglerna för bestämmande av behörigheten utgår från folkbok- föringsorten. En grundläggande förutsättning är naturligtvis att det finns svensk internationell behörighet. Ändringar har gjorts i paragrafens tre stycken. Övervägandena finns i avsnitt 6. I första stycket regleras vilken domstol som är behörig att handlägga frågor om förvaltarskap och godmanskap enligt 11 kap. 4 §. Det är domstolen i den ort där den enskilde är folkbokförd som i första hand är behörig. Om den enskilde inte är folkbokförd i men vistas här, är domstolen i den ort där han eller hon vistas behörig. I andra stycket behandlas behörig överförmyndare i frågor om förval- tarskap och godmanskap enligt 11 kap. 1, 2 och 4 §§ samt enligt lagen (2005: 429) om god man för ensamkommande barn. Om den enskilde är folkbokförd i , är det överförmyndaren för folkbok- föringskommunen som är behörig. Om den enskilde inte är folkbokförd i , är överförmyndaren för den kommun där den enskilde vistas behörig. Vid tillämpning av lagen om god man för ensamkommande barn torde, med hänsyn till de förut- sättningar som gäller enligt den lagen, det bli fråga om tillämpning av denna regel. Tredje stycket innehåller en regel om reservforum. Om den enskilde Prop. 2005/06:117 varken är folkbokförd eller vistas i är