prop · GT0398 · 2006-02-23 00:00:00 — Detta hindrar dock inte att modellagen, precis som t.ex. rekommendationer och ut- talanden från olika branschorgan, kan ge vägledning när man har att be- döma vilken information som en franchisetagare bör få del av före av- talets undertecknande och hur ett sådant informationslämnande närmare bör gå till. Det är dock inte lämpligt att låta lagstiftningen i alltför hög utsträckning fyllas ut genom kompletterande normer av det slaget. Såsom flera remissinstanser har påtalat bör lagstiftningen inte utformas på ett sådant sätt att dess materiella och reella innebörd inte kan härledas ur lagtexten utan bli begriplig endast med ledning av förarbetsuttalanden och utfyllande normgivning. Vi anser därför att lagtexten bör ge tydligare vägledning än vad som föreslås i promemorian när det gäller innebörden och omfattningen av franchisegivarens informationsskyldighet. Sålunda bör lagtexten, såsom bl.a. vid uni- versitet har varit inne på, innehålla en uppräkning av vissa uppgifter som alltid skall omfattas av informationsplikten. Vi återkommer till den närmare utformningen av bestämmelserna om informationsplikt i de följande avsnitten och i författningskommentaren. I promemorian görs bedömningen att de föreslagna nya lagbestäm- melserna har ett sådant nära samband med de bestämmelser som finns i lagen (1984:292) om avtalsvillkor mellan näringsidkare att det är lämpligt att de tas in i den lagen. Flera remissinstanser har ställt sig kritiska till detta. och har menat att den ifrågavarande lagen och de föreslagna nya lagbestämmelserna har olika syften och att de därför inte bör hanteras inom ramen för samma lag. vid har framhållit att den föreslagna lagregleringen, till skillnad från bestämmelserna i den befintliga lagen, inte avser avtalsvillkor utan information och att det är brukligt att den senare typen av bestämmelser tas in i särskilda lagar. Såsom framgår av vad remissinstanserna har fört fram finns det flera skäl som talar mot att, som föreslagits i promemorian, inarbeta de nya lagbestämmelserna i lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare. Av särskild betydelse är här enligt vår mening att de nya bestämmelserna skiljer sig i väsentliga avseenden från de bestämmelser som finns i den nuvarande lagen både i fråga om innehåll och syfte. De nya bestäm- melserna tar inte sikte på avtalsvillkoren som sådana utan endast på den information som skall lämnas inför ett avtalsslut. Därmed föreligger det enligt vår mening varken från materiella eller systematiska utgångs- punkter några starka skäl för att inarbeta bestämmelserna i den befintliga lagen. Till detta kommer att promemorians förslag skulle innebära att lagen som haft en generell räckvidd skulle få en slagsida åt en viss avtalstyp, vilket inger betänkligheter från lagtekniska utgångs- punkter. I sammanhanget förtjänar det också att påpekas att det är bruk- ligt att regler som förpliktar en näringsidkare att prestera viss information inför ett avtalsslut placeras i den särskilda lagstiftning som gäller för avtalstypen i fråga.1 Vid en samlad bedömning anser vi, liksom flera remissinstanser, att det är lämpligare att föra in de nya bestämmelserna i en särskild lag om franchising. På så sätt uppkommer inte några oklarheter kring tolkningen och tillämpningen av de generella lagbestämmelser som finns i lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare som de nya bestämmelserna för franchising hålls samman på ett enkelt och lätt- överskådligt sätt. En sådan speciallagstiftning innebär givetvis inte att de generella reglerna i t.ex. lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare är tillämpliga på franchiseförhållanden. Enligt vår uppfattning är det lämpligt att den nya regleringen, liksom den som har föreslagits i promemorian, får marknadsrättslig karaktär. Sålunda bör regleringen vara inriktad på att ge möjligheter att få en fran- chisegivare som har brustit i sin informationsplikt att ändra sitt beteende. En betydande fördel med en sådan konstruktion är att det allmännas inblandning begränsas till franchisesystem, där problem och avarter har kunnat beläggas. Det kan på goda grunder antas att en lagreglering av detta slag därutöver kommer att få en generell handlingsdirigerande effekt när det gäller vilken information som tillhandahålls inför ett avtals undertecknande och hur detta informationslämnande närmare går till. Vi återkommer i avsnitt 5.2.5 till den närmare utformningen av sanktions- systemet. 5.2.2En legaldefinition av franchising Regeringens förslag: Med franchiseavtal skall i lagen avses ett avtal varigenom en näringsidkare (franchisegivaren) kommer överens med någon annan (franchisetagaren) om att denne mot ersättning skall an- vända franchisegivarens särskilda affärsidé om marknadsföring och försäljning av varor eller tjänster. Som ytterligare förutsättningar för att ett avtal skall anses vara ett franchiseavtal enligt lagen skall gälla att franchisetagaren enligt avtalet skall använda franchisegivarens närings- kännetecken eller andra immateriella rättigheter samt medverka vid återkommande kontroller av att avtalet följs. 1 Se konsumentkreditlagen (1992:830), lagen (1992:1672) om paketresor, prisinformations- lagen (2004:347), distans- och hemförsäljningslagen (2005:59) och försäkringsavtalslagen (2005:104). Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regering- Prop. 2005/06:98 ens förslag (se s. 167 f.). Promemorians lagförslag förutsätter emellertid att franchisegivarens motpart i avtalet är näringsidkare. I promemorians förslag anges även franchisegivarens skyldighet att fortlöpande under av- talstiden bistå franchisetagaren i olika frågor som ett kriterium för att avtalet skall utgöra ett franchiseavtal. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft några invändningar mot förslaget. och har dock anfört att det saknas skäl att in- föra en definition av franchising i svensk rätt. Vidare har de menat att den föreslagna definitionen inte är ändamålsenlig med hänsyn dels till att den utesluter varje form av ägarbindning eller annan juridisk bindning mellan parterna, dels till att den inte behandlar den för franchising centrala frågan om överföring av know-how. vid har föreslagit att promemorians definition kompletteras med ett krav på att franchise- tagaren enbart skall bedriva sådan verksamhet som omfattas av fran- chiseavtalet. har uttryckt farhågor för att den föreslagna defini- tionen, som utgår från begreppet näringsidkare, inte kommer att om- fatta avtal mellan en franchisegivare och en fysisk person som vid den relevanta tidpunkten ännu inte driver verksamhet av ekonomisk natur. har ansett att frågan om en definition av franchising behö- ver utredas ytterligare. Enligt exkluderar den föreslagna definitionen vissa franchisekonstellationer där det finns ägarbindning mellan parterna medan andra samarbetsformer som normalt inte anses utgöra franchising inkluderas. Skälen för regeringens förslag: En lagreglering av det slag som har skisserats i det föregående avsnittet förutsätter givetvis att det går att på ett tydligt och förutsebart sätt avgränsa regleringens tillämpningsområde. Det behövs med andra ord en klar och ändamålsenlig definition av franchiseavtal. Någon legaldefinition av begreppet finns inte i svensk lagstift- ning. Definitioner av franchising förekommer emellertid i flera andra sammanhang. () har i sina etiska regler utformat följande definition av begreppet. Franchising är ett system för marknadsföring av varor och/eller tjänster och/eller teknologi, som grundas på ett nära och fort- löpande samarbete mellan företag som är juridiskt och ekono- miskt separata och oberoende, franchisegivaren och dennes indi- viduella franchisetagare, genom vilket franchisegivaren till- försäkrar franchisetagaren rätten, och ålägger denne skyldigheten, att utöva verksamhet enligt givarens koncept. Denna berättigar och förpliktar franchisetagaren att, mot en direkt eller indirekt ersättning, använda franchisegivarens namn och/eller varumärke, know-how, affärsmetoder och teknik, arbetssätt och andra rättig- heter som har industriellt eller immateriellt rättsskydd, med stöd av en fortlöpande överföring av kommersiellt och tekniskt bi- stånd, inom ramen för och för den tid som anges i ett skriftligt avtal, slutet mellan parterna för detta ändamål. Internationella motsvarigheter till SFF använder sig av likartade defini- En liknande definition fanns också tidigare i EG:s konkurrens- rättsliga lagstiftning.2 Den definitionen löd: Ett avtal enligt vilket ett företag, franchisegivaren, till det andra företaget, franchisetagaren, mot direkt eller indirekt ekonomiskt vederlag upplåter rätten att utnyttja en franchise för att mark- nadsföra angivna slag av varor och/eller tjänster; det omfattar åtminstone följande skyldigheter: skyldigheten att använda ett gemensamt namn eller en gemensam butiksskylt och en enhetlig utstyrsel av de i avtalet angivna lokalerna och/eller transportmedlen, skyldigheten för franchisegivaren att meddela know-how till skyldigheten för franchisegivaren att kontinuerligt under avtalstiden lämna kommersiellt eller tekniskt bistånd till fran- Även Unidroits modellag på området, se bilaga 1, innehåller en defini- I promemorian föreslås följande definition av franchiseavtal: Med franchiseavtal avses [i denna lag] ett avtal varigenom en näringsidkare (franchisegivaren) kommer överens med en annan näringsidkare (franchisetagaren) om att denne för eller mot en direkt eller en indirekt ersättning skall använda franchise- givarens särskilda affärsidé om marknadsföring av varor eller Detta gäller dock bara om franchisetagaren enligt avtalet skall använda franchisegivarens näringskännetecken och andra immateriella rättigheter, medverka vid återkommande kontroller av att avtalet följs samt ha rätt till stöd i form av utbildning, administrativt bistånd eller liknande. Enligt vår mening är det angeläget att en legaldefinition av detta slag inte blir alltför vag eller oprecis. En sådan definition skulle vara svår att tillämpa och innebära svårigheter när det gäller att förutse vilken räck- vidd bestämmelserna har. bör definitionen inte vara så utförlig och detaljerad att tillämpningsområdet för reglerna blir alltför snävt. en sådan reglering riskerar man att syftena med lagen inte uppnås. vår uppfattning innefattar den definition som har föreslagits i prome- i huvudsak en lämplig balans mellan dessa olika intressen. en sådan definition fångas franchisingens mest centrala och typiska karakteristika som rekvisiten ger ett visst tolkningsutrymme. Det finns enligt vår mening inte heller anledning att befara att avtalstyper som normalt betraktas som franchiseavtal i någon beaktansvärd omfattning kommer att falla utanför definitionens ordalydelse eller, omvänt, att avtal som normalt inte anses utgöra franchiseavtal kommer att omfattas av definitionen. Därmed är det inte sagt att det inte i enstaka fall kan uppkomma tolkningssvårigheter. Sådana svårigheter är emeller- tid oundvikliga och får hanteras med tillämpning av allmänna principer för lagtolkning, varvid det ifrågavarande avtalets reella innebörd och lagens syfte blir av särskild betydelse. 2 Kommissionens förordning (EEG) nr 4087/88 av om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på grupper av franchiseavtal, jfr förordningen (1993:79) om gruppundantag enligt 17 § konkurrenslagen (1993:20) för franchiseavtal. Som framgått innehåller promemorians förslag till definition, utöver en allmän beskrivning av franchsieavtalets innebörd, en uppräkning av ett antal konkreta förutsättningar som skall vara uppfyllda för att avtalet skall anses vara ett franchiseavtal. Sålunda gäller, enligt förslaget, som förutsättningar för att ett avtal skall anses vara ett franchiseavtal bl.a. att franchisetagaren enligt avtalet skall använda franchisegivarens närings- kännetecken eller andra immateriella rättigheter samt medverka vid återkommande kontroller av att avtalet följs. Vi delar uppfattningen att dessa moment är så centrala i ett franchisesamarbete att de lämpligen bör anges i definitionen. Ytterligare ett vanligt inslag i franchisesamarbeten är att franchisegivaren fortlöpande bistår franchiseta- garen i olika frågor. Vanligt förekommande är att franchisegivaren svarar för ut- och fortbildning av franchisetagare och dess anställda. Det före- kommer också att franchisegivaren bistår franchisetagarna med exempelvis marknadsföring, bokföring och datasupport. Enligt promemorians förslag skall förekomsten av villkor om bistånd av detta slag utgöra en förutsättning för att avtalet skall definieras som ett franchiseavtal. Enligt vår uppfattning bör emellertid ett avtal som innehåller de övriga moment som har berörts i det föregående inte falla utanför definitionen bara för att det inte reglerar franchisegivarens skyldighet att bistå franchisetagaren. Vi anser därför att detta moment inte skall ingå i definitionen. När det gäller de specifika invändningar som har förts fram mot definitionen från vissa remissinstanser gör vi följande överväganden. Vi delar uppfattning att definitionen inte bör utesluta de fall då den blivande franchisetagaren inte bedriver någon näringsverk- samhet för avtalets tillkomst. För att undvika oklarheter kring detta bör lagtexten utformas något annorlunda än i promemorian. Däremot anser vi inte att vad vid har anfört bör föranleda några justeringar i den föreslagna lagtexten. Ett krav på att franchisetagaren enbart skall bedriva sådan verksamhet som omfattas av franchiseavtalet skulle kunna innebära att en del reella franchiseförhållanden skulle falla utanför regleringen endast på grund av att franchisetagaren har någon mindre kompletterande verk- samhet. och har ansett det vara en brist att promemorians synsätt utesluter varje form av ägarbindning eller annan juridisk bindning mellan parterna. Vi delar i sak uppfattningen att regleringen inte bör avgränsas så kategoriskt och snävt i det avseendet. Vad remissinstanserna har anfört i denna del tycks emellertid inte ta sikte på den föreslagna lagtexten och kräver följaktligen inte heller några justeringar i denna. När det gäller samma remissin- stansers invändningar mot att definitionen inte innehåller något om över- föring av know-how menar vi att den aspekten väl kan och bör beaktas inom ramen för den föreslagna lagtextens bredare rekvisit affärsidé. För att göra detta tydligare föreslår vid att detta rekvisit kopplas inte bara, såsom föreslagits i promemorian, till marknadsföringen av varor eller tjänster utan även till försäljningen. Sammanfattningsvis anser vi alltså att den föreslagna legaldefinitionen av franchising i allt väsentligt är ändamålsenlig. Vi föreslår följaktligen att lagtexten med några smärre justeringar utformas i enlighet med promemorians förslag. Vi återkommer i författningskommentaren till den närmare innebörden av definitionen. Regeringens förslag: innan ett franchiseavtal ingås skall en franchisegivare skriftligen lämna franchisetagaren den information om avtalets innebörd och övriga förhållanden som behövs med hänsyn till omständigheterna. Informationen skall vara klar och begriplig. Infor- mationsskyldigheten skall gälla också när ett befintligt franchiseavtal, med franchisegivarens tillåtelse, överlåts till en ny franchisetagare. Informationen skall under alla omständigheter innehålla 1.en beskrivning av den franchiseverksamhet som franchisetagaren skall bedriva, 2.uppgift om andra franchisetagare inom samma franchisesystem och omfattningen på deras verksamhet, 3.uppgift om franchiseavgiften och övriga ekonomiska villkor för franchiseverksamheten, 4.uppgift om immateriella rättigheter som skall upplåtas till fran- chisetagaren, 5.uppgift om de varor eller tjänster som franchisetagaren är skyldig att köpa eller hyra, 6.uppgift om konkurrensförbud som skall gälla under eller efter franchiseavtalets löptid, 7.uppgift om avtalstiden, villkoren för förändring, förlängning och uppsägning av franchiseavtalet samt de ekonomiska konsekvenserna av en uppsägning, och 8.uppgift om hur en tvist med anledning av avtalet skall prövas och vad som skall gälla i fråga om kostnadsansvar för en sådan tvist. Promemorians förslag överensstämmer endast delvis med regering- ens förslag (s. 156 och 163 f.). Promemorians lagförslag innehåller inte någon uppräkning av uppgifter som skall ingå i informationsmaterialet. I promemorian lämnas dock exempel på sådan information som skall läm- nas. Dessa exempel överensstämmer väsentligen med regeringens för- slag. Remissinstanserna: Förslaget har tillstyrkts eller lämnats utan invänd- ning av flertalet remissinstanser. har dock förordat att promemorians förslag kompletteras med en bestämmelse om en skyldig- het för franchisegivaren att lämna information till franchisetagare om nya omständigheter inträffar som kan påverka avtalet mellan par- terna. och har ansett det vara en brist att promemorian inte närmare berört hur de föreslagna reglerna skall tillämpas i de fall då franchisetagaren förvärvar pågående franchiserörelser, befintliga avtal eller en rätt i andra hand. De har också efterlyst en närmare analys av förhållandet mellan marknadsrättsliga och avtalsrättsliga frågor. har ansett att det i lagen bör anges att informatio- nen skall tillhandahållas skriftligen. När det gäller remissinstansernas uppfattning i frågan om huruvida lagen bör innehålla en uppräkning av vad som skall ingå i informations- materialet hänvisas till avsnitt 5.2.1. Skälen för regeringens förslag: Vi har i denna proposition gjort bedömningen att det i en särskild lag skall tas in bestämmelser om fran- chisegivarens skyldighet att lämna franchisetagaren information innan ett franchiseavtal ingås. I promemorian har det föreslagits att denna skyl- dighet skall komma till uttryck i en allmänt formulerad lagbestämmelse av innebörd att information skall lämnas om avtalets innebörd och övriga förhållanden som behövs med hänsyn till omständigheterna. Vi anser också att det är lämpligt att regleringen tar sin utgångspunkt i en sådan bestämmelse. Med en sådan allmänt hållen bestämmelse skapas förut- sättningar för en flexibel och syftesinriktad tillämpning av regelverket. För att regelverket skall uppfylla rimliga krav på förutsebarhet och ge god vägledning för tillämpningen bör lagen därutöver, som vi har konstaterat, ange vissa konkreta uppgifter som alltid skall omfattas av informationsskyldigheten. Lagen bör med andra ord innehålla en form av minimilista. Modellagen anger till en början att ett antal uppgifter av mer formellt slag, såsom franchisegivarens firma, adress etc., skall ingå i informa- tionsmaterialet. Enligt vår mening finns det inte anledning att tynga den lagbestämmelse som här diskuteras med en uppräkning av den typen av uppgifter. Fokus bör i stället ligga på sådana uppgifter som i materiellt hänseende är av särskild betydelse för franchisetagaren. Mot bakgrund av dessa överväganden föreslår vi till en början att in- formationsmaterialet alltid skall innehålla en beskrivning av den fran- chiseverksamhet som franchisetagaren skall bedriva (jfr artikel 6.1 D i modellagen), uppgift om andra franchisetagare inom samma franchise- system (jfr artikel 6.1 K), franchiseavgiften och övriga ekonomiska villkor för franchiseverksamheten (jfr 6.1 N och 6.2 H) samt uppgift om de immateriella rättigheter som skall upplåtas till franchisetagaren (jfr 6.1 L). Som tidigare framgått anser vi vidare att det är angeläget att informationen behandlar frågor om uppsägning av franchiseavtal (jfr 6.2 E) samt hur en tvist med anledning av avtalet skall prövas och vad som skall gälla i fråga om kostnadsansvar för en sådan tvist (jfr 6.2 L). Också dessa frågor bör omfattas av informationsskyldigheten. Även frågor om förändring och förlängning av avtalet är enligt vår uppfattning av särskilt intresse för franchisetagaren. För att säkerställa att dessa frågor övervägs noga inför avtalsslutet och att franchisegivaren är informerad om vad som skall gälla i dessa avseenden föreslår vi att det i lagen föreskrivs att även dessa frågor skall behandlas i informationsmaterialet. Bland de övriga uppgifter som tas upp i modellagen anser vi att frågor om even- tuella konkurrensförbud som skall gälla (jfr 6.2 G) och upplysningar om varor och tjänster som franchisetagaren är skyldig att köpa eller hyra (jfr 6.1 M) är av särskild betydelse. Vi föreslår att motsvarande punkter tas in i den svenska lagen. I övrigt anser vi att det bör överlämnas till rätts- tillämpningen att, med utgångspunkt i det ovan föreslagna allmänna in- formationskravet, avgöra vilka uppgifter som i ett enskilt fall skall ingå i informationsmaterialet. När det gäller formerna för informationslämnandet föreskrivs i model- lagen (artikel 4) att informationen skall lämnas skriftligen. Detta har också varit promemorians utgångspunkt (se s. 164 och s. 195). Vi har samma uppfattning och anser, i likhet med , att detta lämpligen bör framgå av lagtexten. Därutöver bör, efter förebild i 2 kap. 6 § distans- och hemförsäljningslagen (2005:59), föreskrivas att infor- mationen skall lämnas på ett klart och begripligt sätt. Modellagen reglerar också frågan om när informationen skall till- handahållas (artikel 3). Enligt huvudregeln skall informationen, till- sammans med franchiseavtalet, tillhandahållas franchisetagaren dagar före den tidpunkt som infaller först av tidpunkten för franchise- tagarens undertecknande av något avtal som rör franchisen och tidpunk- ten för franchisetagarens erläggande av betalning till franchisegivaren för förvärvet av franchisen. Även Svenska Franchiseföreningens rekommen- dation föreskriver en tidsperiod , dock beräknad utifrån delvis andra utgångspunkter. I likhet med promemorian anser vi inte att det är lämpligt att fastställa någon bestämd tidsperiod i lagtexten. Regleringen i detta avseende bör medge en viss flexibilitet med hänsyn till de skiftande förhållanden som kan råda när det gäller avtalets omfattning, parternas inbördes förhållan- de etc. Vi föreslår därför, liksom promemorian, att det föreskrivs att in- formationen skall lämnas före avtalets ingående. Flera remissinstanser har tagit upp frågor om vad som bör gälla i informationshänseende i händelse av olika typer av ändrade förhållanden. har förordat att promemorians förslag kompletteras med en bestämmelse om en skyldighet för franchisegivaren att lämna in- formation till franchisetagare om nya omständigheter inträffar som kan påverka avtalet mellan parterna. och har ansett att det bör klargöras hur reglerna skall tillämpas i de fall då franchisetagaren förvärvar pågående franchise- rörelser, befintliga avtal eller en rätt i andra hand. När det först gäller den situationen att ett befintligt franchiseavtal överlåts till en ny franchisetagare är vår uppfattning att en sådan situation under förutsättning att överlåtelsen sker med franchisegivarens till- låtelse ur franchisetagarens perspektiv normalt är att jämställa med att ett helt nytt avtal ingås. Den nye franchisetagarens intresse av informa- tion är i princip detsamma i den situationen som om han eller hon hade ingått ett helt nytt avtal. Vi föreslår därför att även den situationen skall omfattas av regleringen. För tydlighetens skull bör detta komma till uttryck i lagtexten. När det gäller de övriga frågor som remissinstanserna har tagit upp är vår uppfattning att det skulle föra för långt att i en sådan förhållandevis övergripande lagstiftning som det här är fråga om reglera den typen av frågor. Lagstiftningens syfte är att rent allmänt skapa goda förutsätt- ningar för genomtänkta och balanserade avtal på franchiseområdet. Med en sådan utgångspunkt är det rimligt och lämpligt att begränsa be- stämmelsernas tillämpningsområde till att omfatta det ursprungliga avtalsslutet mellan parterna. En lagstiftning som syftar till att fånga upp alla varianter av förändringar i avtalet skulle, för att bli heltäckande, be- höva vara tämligen utförlig och detaljerad.