prop · GT03154 · 2006-03-22 00:00:00 — Den innebär att en elleverantör som hanterar kvotplikten åt elanvändare som förbrukar mindre än skall, till tillsynsmyndigheten, anmäla den ersättning som leverantören tar ut. Skälen för regeringens förslag: Den långsiktiga utveckling av syste- met som föreslås i avsnitt 6.1 ger anledning att föreslå åtgär- der som förenklar, effektiviserar och renodlar systemet. I departementspromemorian Förslag om ett utvecklat elcertifikatsystem (Ds 2005:29) konstaterades att det genomsnittliga pris som elleverantö- rerna tagit ut för att hantera kvotplikten har legat på per kilowattim- me . Skillnaden mellan högsta och lägsta pris har under sam- ma år varit . Leverantörernas hantering av kvotplikten har såle- des representerat en relativt liten kostnad i förhållande till en elanvända- res totala kostnader för sin elanvändning. konstaterades att en- dast av de totala intäkterna 2003 gick tillbaka till producenterna av förnybar el. Kvotuppfyllelsen var dock väsentligt högre . Vem som ansvarar för kvotplikten är en fråga som är viktig för konsu- menterna. Den har även stor betydelse för om systemets syfte, att främja produktionen av förnybar el, uppnås. Det presenterade underlaget visar att det finns utrymme för stora effektiviseringar, som främjar systemets syfte. I propositionen Elcertifikat för att främja förnybara energikällor 2002/03:40) konstaterades att handeln med el i vissa avseenden liknar handeln med värdepapper. Detta var ett av skälen till att utse elle- verantörerna som ansvariga för att hantera kvotplikten. Hanteringen av kvotplikten har pågått . Den har inneburit att den administration och de rutiner som krävs för handeln med elcertifikat, överföringar i elcertifikatsregistret, deklarationer, annullering av elcerti- fikat och andra åtgärder som är förknippade med kvotplikten redan är etablerade. Den tjänst det innebär att hantera kvotplikten har medfört att leverantören helt och hållet trätt i den kvotpliktige elanvändarens ställe. Det har inneburit att prisutvecklingen på elcertifikaten, valet att annullera elcertifikat eller att betala kvotpliktsavgift och andra affärsmässiga över- väganden rörande risker som är förbundna med handeln redan görs av leverantörerna. Att flytta ansvaret för kvotplikten till elleverantörerna in- nebär således inga stora förändringar i sak, men det ger starka drivkrafter till effektiviseringar och därmed att kostnaderna för systemet nedbringas. Enligt 4 kap. 10 § lagen om elcertifikat har en elleverantör rätt att ta ut en ersättning för den tjänst det innebär att hantera kvotplikten åt en elan- vändare. Vissa elleverantörer har valt att inte ta ut någon ersättning utöver inköpskostnaden för elcertifikaten, medan andra har tagit ut höga påslag utöver denna kostnad. Syftet har varit att även denna ersättning liksom elpriset skall förhandlas i konkurrens mellan leverantörerna och elanvändarna. Det kan dock noteras att förekomsten av sådan konkurrens varit relativt begränsad. Många leverantörer behandlar ersättningen som en offentligrättslig avgift eller en skatt, som oavkortat vältras över på elanvändarna. Några av de största elleverantörerna tillämpar till och med samma pris. När kvotplikten flyttas till elleverantörerna blir bestämmelsen om rätten att ta ut ersättning enligt 4 kap. 10 § lagen om elcertifikat överflödig, eftersom leverantören inte längre utför en tjänst för någon annans räk- ning. Den kostnad som kvotplikten medför blir därmed en kostnad i när- ingsverksamheten. Denna kostnad, liksom andra kostnader i rörelsen, bör vara föremål för affärsmässiga överväganden om i vilken utsträckning den skall få genomslag på elpriset, som i konkurrens förhandlas på el- marknaden. När kvotplikten flyttas till elleverantörerna blir även bestäm- melsen om skyldigheten att särredovisa ersättningen överflödig. En återkommande fråga när det gäller konsumenternas ställning på elmarknaden är den omfattande information som ofta finns i elfakturorna och de svårigheter många har att tolka dessa. Om leverantörens kostnad för kvotplikten integreras i elpriset kan elanvändaren lättare jämföra olika leverantörers elpriser och mer långsiktiga, fasta avtal kan träffas, som ger elanvändarna större kontroll över den totala kostnaden för elanvänd- ningen. Det innebär också att risken att en elleverantör konkurrerar med elpriset, men subventionerar sänkningar av elpriset genom att ensidigt bestämma en högre ersättning för hanteringen av kvotplikten, är undan- röjd. Sammanfattningsvis bidrar förslaget till en ökad konkurrens, som främjar en ökad kostnadseffektivitet och enkelhet i elcertifikatsystemet och på elmarknaden i stort, vilket gynnar elanvändarna. informerar om elpriser på sin webb- plats. Denna information bygger på ett frivilligt uppgiftslämnande från elleverantörerna. I pågår ett arbete med att stärka konsumenternas ställning på elmarknaden i stort. Frågor om sådan prisinformation behandlas därför inom ramen för det ärendet. finns det ett allmänt intresse av information om elcertifikat- systemet, dess måluppfyllelse och samhällsekonomiska effekter. Rege- ringen föreslår därför i avsnitt 7 att skall ha rätt att hämta in statistikuppgifter från bl.a. elleverantörer. Sådana uppgifter kan bidra till myndighetens möjligheter att lämna en övergripande informa- tion i de nämnda avseendena. Några remissinstanser har ansett att en elanvändares möjlighet att själv hantera kvotplikten bör finnas kvar och har pekat på att det kan finnas både miljömässiga och ekonomiska drivkrafter till att vilja vara kvotplik- tig. Intresset för att själv hantera kvotplikten har varit synnerligen be- gränsat. Detta gäller även de elanvändare som använder mycket el, inbe- gripet näringsidkare. De förslag som lämnas syftar till att förenkla, effektivisera och renodla systemet. När kvotplikten flyttas från elanvän- darna till elleverantörerna motverkar en bestämmelse om frivillig hanter- ing av kvotplikten dessa syften. Den nämnda möjligheten bör därför upp- höra. Två kategorier elanvändare är enligt gällande bestämmelser skyldiga att själva hantera sin kvotplikt. Det gäller elanvändare i den utsträckning de använt el som de själva producerat, importerat, eller köpt på den nor- diska elbörsen samt elanvändare i den elintensiva industrin. Av de skäl som anfördes i propositionen Elcertifikat för att främja förnybara energi- källor (prop. 2002/03:40) bör dessa även fortsättningsvis vara kvotplik- tiga. För dessa kategorier medför förslaget i praktiken ingen ändring, utom för den förstnämnda kategorin, som inte längre frivilligt kan han- tera kvotplikten för den el som köps från elleverantörer. När det gäller elanvändare i elintensiv industri lämnar regeringen dock ett förslag om hur kvotplikten skall beräknas för sådana elanvändare, vilket framgår av avsnitt 6.5. Att överföra ansvaret för kvotplikten till elleverantörerna innebär inte att den grundläggande strukturen i systemet förändras. Kvoten kommer även i fortsättningen att relateras till den totala elanvändningen, även om den i huvudsak beräknas på försåld i stället för använd el. Marknaden för elcertifikat omsätter ca . Av dessa motsvarar ungefär hälften elproducenternas intäkter för försålda elcertifikat. De tre största elleverantörerna, Fortum, och E.ON motsvarar av kundunderlaget, vilket ger en indikation om den kostnadsökning som förslaget medför för dessa leve- rantörer. Utöver dessa finns ett antal medelstora men även många små leverantörer, för vilka förslaget medför kostnadsökningar. Leverantörer- nas möjligheter att anpassa sig till den nya ordningen kräver en viss för- beredelsetid. Fram till dess att förslaget träder i kraft har leverantörerna möjlighet att anpassa sina verksamheter och avtalsportföljer. stort antal elleverantörer tillämpar relativt långa avtal med bundna elpri- Prop. 2005/06:154 ser, så kommer flertalet av dessa avtal att hinna omförhandlas innan de nya bestämmelserna träder i kraft. När det gäller längre avtal behövs dock en övergångsbestämmelse. En sådan föreslås i avsnitt 10. ansvarar för elcertifikatsregistret och har lämnat ett förslag om sänkta avgifter för kontoföringen av elcertifikat i registret. (dnr M2006/6051/E). Förslaget innebär sammanfatt- ningsvis att kontoavgiften sänks från till per elcertifikat och att överföringsavgiften om per elcertifikat slopas. Bestäm- melser om de avgifter som har rätt att ta ut finns i 12 14 §§ förordningen (2003:120) om elcertifikat. Den sänkning av avgifter- na som har föreslagit ligger i linje med regeringens ambition att effektivisera systemet och att förstärka systemets syften. Regeringen avser att återkomma till frågan i samband med att de avise- rade ändringarna beträffande biobränslena (avsnitt 5.4) skall genomföras. Förslaget innebär slutligen att de gällande bestämmelserna rörande möjligheten att frivilligt hantera kvotplikten och den därav följande an- mälningsskyldigheten bör upphöra att gälla. Vidare blir bestämmelserna om elleverantörernas rätt till ersättning och rapporteringsskyldigheten överflödiga. Förslagen innebär även andra följdändringar, varav vissa endast är redaktionella. Vid inkomstbeskattningen behandlas elcertifikat som lagertillgångar hos den som i näringsverksamhet hanterar egen eller någon annans kvot- plikt (17 kap. 22 a § 3 inkomstskattelagen [1999:1229]). Vidare gäller särskilda regler för värdering av certifikaten och för reservering av skuld som hänför sig till kvotplikten (17 kap. 22 c och 22 d §§ inkomstskatte- lagen). Eftersom uttrycket hantering av kvotplikt kommer att utmönstras måste 17 kap. 22 a § 3 inkomstskattelagen ändras till att omfatta den som är kvotpliktig. har anfört att det inte framgår vad som skall gälla skattemässigt med ett elcertifikat om en näringsverksamhet som varit kvotpliktig ändrar karaktär till att inte vara kvotpliktig och certifika- tet behålls. anser att det bör klargöras om elcertifikaten skall behålla sin karaktär av lagertillgångar eller om ett karaktärsbyte skall anses ha skett. I det senare fallet bör de skattemässiga konsekvenserna av karaktärsbytet klargöras. Genom ändringen i 17 kap. 22 a § 3 inkomst- skattelagen kommer elcertifikaten inte att, enligt denna bestämmelse, ut- göra lager hos en skattskyldig som inte är kvotpliktig. Om elcertifikaten inte utgör lager på någon annan grund så har de bytt karaktär från lager- till kapitaltillgångar. Skattemässiga karaktärsbyten är inte unikt för elcer- tifikat utan kan inträffa för alla slags lagertillgångar. De generella frågor som kan uppstå i samband med att tillgångar byter skattemässig karaktär ligger utanför ramen för detta lagstiftningsärende. 6.5Undantag från kvotplikt för elintensiva företag Regeringens förslag: Vid beräkning av kvotplikten skall el som an- vänts i tillverkningsprocessen i elintensiva företag helt eller till viss del inte beaktas. Departementspromemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: , , , Svensk Fjärrvärme, LO, Oberoende Elhandlare, , Svenska Gjuteriföretagen och Teknikföretagen har i huvudsak tillstyrkt förslaget. har anfört att förslaget har sådana brister, att an- vändningen av SNI-koder bör fortsätta att gälla , så att ett bättre mått på energiintensiteten kan tas fram. , Svenskt När- ingsliv, Teknikföretagen, Plast- & Kemiföretagen, Svenska Gjuteriför- eningen, och Skogsindustrierna har anfört att det är angelä- get med en enhetlig definition av energi- och elintensiva företag. Skogs- industrierna har även anfört att gränserna för när undantag från kvotplik- ten skall gälla bör justeras nedåt. Gröna Näringens har ansett att växthusindustrin skall omfattas av begränsningsregeln utifrån en definition av energiintensiva företag enligt energiskattedirektivet. har förordat att hänsyn bör tas till företagets föräd- lingsvärde och regeln bör kunna tillämpas för företag med en omsättning understigande . Bakgrund: El som använts i tillverkningsprocessen i elintensiv industri skall enligt 4 kap. 2 § 3 lagen (2003:113) om elcertifikat inte beaktas vid beräkningen av kvotplikten. Undantaget från kvotplikten baseras på de aktuella industriernas branschtillhörighet. Branschtillhörigheten grundar sig i sin tur på Svensk Näringsgrensindelning (SNI). Det är en klassifi- cering som utgår från de verksamheter som industrierna bedriver. Om en industri består av flera arbetsställen, tilldelas varje arbetsställe en SNI- kod. Undantaget beror därmed på vilken verksamhet som ett företag be- driver. Fördelen med systemet är att det är välkänt och lätthanterligt för berörda parter. Den klara nackdelen är att branschens genomsnittliga el- intensitet blir styrande. Detta medför att ett företag med hög elintensitet inte kan omfattas av undantaget, för att det tillhör en bransch med låg genomsnittlig elintensitet. På motsvarande sätt omfattas ett företag med låg elintensitet av undantaget, för att det tillhör en bransch med hög genomsnittlig elintensitet. Skälen för regeringens förslag: En undantagsregel som utgår från det enskilda företagets elanvändning blir mer rättvis och ger en bättre träff- säkerhet än undantagsregeln i dagens system, som bygger på bransch- tillhörighet och Svensk Näringsgrensindelning (SNI). Genom att basera definitionen av elintensiteten på det enskilda företagets elanvändning, i stället för branschtillhörigheten, uppnås en ökad precision i fråga om vilka företag som skall omfattas av undantaget. Vidare kommer företag i olika branscher att behandlas på samma sätt. har analyserat möjligheten att använda de defini- tioner för energiintensitet som används i det s.k. energiskattedirektivet (rådets direktiv /96/EG av om en omstrukturer- ing av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektri- citet, (EUT L 283, 27.10.2003, s. 51, Celex 32003L0096), som grund för de elintensiva företagens undantag från kvotplikt. Detta har aktualiserats av att dessa definitioner tillämpas i lagen (2004:1196) om program för energieffektivisering och att det skulle innebära en förenkling att an- vända samma kriterier för energiintensitet i elcertifikatsystemet. En nack- del är att dessa definitioner inte tar specifikt sikte på elintensitet, utan det vidare begreppet energiintensitet. Att energiintensiteten borde kunna an- vändas som kriterium har framförts av flera remissinstanser, då undan- taget från kvotplikten ändå blir större, ju mer el företaget använder. Elcertifikatsystemet utgår från elanvändarnas elanvändning. Det är därför rimligt att även en ny undantagsregel skall utgå från företagens elanvändning snarare än deras totala energianvändning där flera andra bränslen, t.ex. olja och naturgas, ingår. Det bör också påpekas att efter- som elcertifikatsystemet inte är kopplat till energibeskattningen, så finns det inte något EG-rättsligt krav att tillämpa energiskattedirektivets defini- tioner. Regeringen anser därför att det bästa alternativet är att använda en undantagsregel som baseras på elintensitet. El som använts i tillverk- ningsprocessen i en elintensiv industri bör därför undantas från kvotplikt enligt en ny princip, som innebär att ett företag definieras som elintensivt på basis av sin elanvändning. En undantagsregel måste bli tydlig, enkel och neutral. Att bara använda företagets elintensitet som mått skulle kunna ge upphov till oönskade tröskeleffekter. För det enskilda företaget kan det vara en väsentlig skill- nad om företaget når upp till kravet på elintensitet eller inte. Det är ange- läget att en ny undantagsregel utformas så att påtagliga tröskeleffekter undviks. Det kan exempelvis uppnås genom att koppla elintensiteten till en stegvis nedtrappning av kvotplikten. När en ny undantagsregel utformas krävs också att hänsyn tas till om- fattningen av den elanvändning som kan undantas från kvotplikten. Med vissa mindre justeringar är kvoterna fastställda . Den elan- vändning som kan undantas är således fastställd och bör av stabilitetsskäl inte förändras. omfattade undantaget ca 275 företag och en elanvändning om . Den nya un- dantagsregeln bör därför utformas så att den omfattar ungefär samma elanvändning som dagens undantag. Definitionen av elintensitet har utformats utifrån den genomsnittliga elanvändningen i de elintensiva företag som omfattas av undantaget i förhållande till företagens försäljningsvärden. Ett företag bör anses vara elintensivt om elanvändningen i tillverkningsprocessen uppgår till per miljon kronor av företagets försäljningsvärde. Detta ger ett mått på företagets specifika elanvändning ställd i relation till värdet av företagets produktion (försäljning). Den nya undantagsregeln bör utformas enligt följande: Den el som använts i tillverkningsprocessen i elintensiva företag skall inte beaktas till , om elanvändningen är minst 40 megawattim- mar men lägre än för varje miljon kronor av företa- gets försäljningsvärde, till , om elanvändningen är minst 50 megawattim- mar men lägre än för varje miljon kronor av företa- gets försäljningsvärde, eller till , om elanvändningen är minst 60 megawattim- mar för varje miljon kronor av företagets försäljningsvärde. Försäljningsvärdet bör i detta sammanhang definieras som försälj- ningsvärdet av företagets samlade produktion under kalenderåret. För- säljningsvärdet av eventuella osålda varor (produkter) som producerats under kalenderåret skall beräknas med ledning av försäljningspriset på de motsvarande varor som sålts . All övrig elanvändning hos företagen bör, liksom tidigare, omfattas av Prop. 2005/06:154 kvotplikt. Sannolikt kommer fler företag att omfattas av den nya undantagsregeln än vad som är fallet. Det ställer nya administrativa krav på tillsyns- myndigheten och det är angeläget att myndighetens administration är så effektiv som möjligt. Företagen skall därför även fortsättningsvis, enligt gällande bestämmelser, anmäla sig för registrering hos tillsynsmyndighe- ten, vilket innebär att företagen själva ansvarar för att bedöma om kraven på elintensitet är uppfyllda eller inte. Företagen skall även fortsättnings- vis vara deklarationsskyldiga, vilket innebär att de skall ge in en deklaration till tillsynsmyndigheten med uppgifter om bl.a. sin totala elanvändning. Bestämmelser som innebär att ett företag kan avregistreras som kvot- pliktig behövs med hänsyn till det förslag som lämnas. Förslag om ett sådant förfarande finns i avsnitt 6.7. Den nya undantagsregel för elintensiva företag som föreslås kom- mer i viss mån att påverka de framtida kvotnivåerna efter 2010. För- slagen till framtida kvotnivåer har därför utformats med hänsyn till den förväntade andel av den årliga elanvändningen som skall undantas vid beräkningen av kvotplikten. Den nya begränsnings- regelns utformning och effekter bör analyseras och utvärderas vid den kommande kontrollstationen 2012, som redogörs för i avsnitt 6.2. Regeringen avser att ge i uppdrag att analysera effekten av att det för elintensiv industri, i lagstiftning och i statistiksam- manhang, används olika definitioner och begrepp avseende elintensiteten respektive energiintensiteten, samt lämna förslag om eventuella möjlig- heter till harmonisering. Regeringens bedömning: Kvotpliktsavgiftens utformning bör inte ändras. Det tak för kvotpliktsavgiften som gällt 2004 och 2005 bör inte förlängas. Departementspromemorians bedömning överensstämmer med rege- ringens. Remissinstanserna: , , Vind- kraftbranschen, Oberoende Elhandlare samt har delat bedömningen. Kommuner och Landsting har anfört att kvot- pliktsavgiften bör utformas så att det inte lönar sig att betala avgiften. Vindkraftbranschen, Kommuner och Landsting samt har ansett att kvotpliktsavgifterna bör återföras till systemet. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 5 kap. 1 § andra stycket lagen (2003:113) om elcertifikat uppgår kvotpliktsavgiften till 150 pro- cent av det volymvägda medelvärdet av elcertifikatpriset beräkningsåret till och med påföl- jande år. Det är viktigt att nivån på en rörlig kvotpliktsavgift utformas så att den skapar väl avvägda drivkrafter för de kvotpliktiga. Ett högt pro- centuellt påslag ger starka drivkrafter till uppfyllandet av kvotplikten, men riskerar att leda till stora kostnader för de kvotpliktiga och i förlängningen för konsumenterna. En väl avvägd nivå är ett skydd för Prop. 2005/06:154 alltför höga prisnivåer på certifikaten. Att ansvaret för kvotplikten enligt förslaget i avsnitt 6.4 flyttas till elleverantörerna och att taket för kvot- pliktsavgiften inte förlängs bidrar till att öka aktörernas vilja att uppfylla kvotplikten. Regeringen anser därför att det inte finns an- ledning att ändra nivån på kvotpliktsavgiften. översyn visar att det tak för kvotpliktsavgiften som gällt har haft en styrande effekt på elcertifi- katpriset. Det är inte heller förenligt med elcertifikatsystemets syfte. Ett långsiktigt tillämpat tak för avgiften kan leda till att både priset på elcer- tifikat och stödnivån i praktiken styrs av det fastställda taket. Detta skulle sannolikt innebära att samhället som helhet får betala en högre total kost- nad än nödvändigt. Det kan också medföra att certifikatprisets möjlig- heter att ge korrekta signaler till marknaden begränsas, vilket påverkar marknadens möjligheter att anpassa sig till nya förhållanden. Regeringen anser därför att det tak för kvotpliktsavgiften som gällt inte bör förlängas. Regeringens förslag: Elleverantörer som är registrerade som kvot- pliktiga skall anmäla sig för avregistrering hos tillsynsmyndigheten om de inte längre levererar el. Elanvändare som är registrerade som kvotpliktiga skall anmäla sig för avregistrering hos tillsynsmyndighe- ten om de inte längre använder el som de själva producerat, importerat eller köpt på den nordiska elbörsen eller om de inte använder el i en sådan utsträckning att de är att anse som elintensiva företag. Tillsyns- myndigheten skall avregistrera en elleverantör eller elanvändare som gjort en sådan anmälan. Om tillsynsmyndigheten har välgrundad an- ledning att anta att en elleverantör eller en elanvändare upphört att vara kvotpliktig, men låtit bli att anmäla det, skall myndigheten avre- gistrera denne. året efter det beräkningsår då kvot- plikten upphörde skall en elleverantör eller elanvändare, som upphört att vara kvotpliktig, ge in en slutlig deklaration till tillsynsmyndig- heten. Departementspromemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna har inte uttalat sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: I 4 kap. 6 och 7 §§ lagen (2003:113) om elcertifikat finns bestämmelser om att kvotpliktiga skall anmäla sig för registrering hos tillsynsmyndigheten och att myndigheten under vissa förutsättningar skall registrera sådana kvotpliktiga som inte självmant an- mält sig för registrering. De förslag som lämnas i avsnitt 6.5 innebär ett behov av bestämmelser om avregistrering av dem för vilka kvotplik- ten har upphört. Lagrådet har förordat att även elleverantörer, som är kvot- pliktiga, skall omfattas av samma bestämmelser om avregistrering som föreslås för vissa kategorier av elanvändare. Enligt den princip som redan tillämpas för registrering av kvotpliktiga, Prop. 2005/06:154 bör även i dessa fall en elleverantör eller elanvändaren själv anmäla sig för avregistrering hos tillsynsmyndigheten. De kategorier som följaktli- gen bör omfattas av denna anmälningsskyldighet är elleverantörer som inte längre levererar el till elanvändare, elanvändare som inte längre använder el som de själva producerat, importerat eller köpt på den nor- diska elbörsen och elanvändare som inte använder el i en sådan utsträck- ning att de är att anse som elintensiva företag. När en anmälan kommit in till tillsynsmyndigheten bör myndigheten besluta om avregistrering av en den som gjort en sådan anmälan. En möjlighet bör också finnas för myn- digheten att på eget initiativ göra en sådan avregistrering.