prop · GT03151 · 2006-03-21 00:00:00 — Lärlingsutbildningen, men också APL, innebär dessutom att gymnasiesärskoleeleverna får möjligheter att möta fler människor utanför den egna gruppen. Att införa lärlingsutbildning och APL i gymnasiesärskolan innebär också att man tillförsäkrar elever samma möjligheter som eleverna i gymnasieskolan. Regeringen avser därför att ge i uppdrag att utreda och lämna förslag på utformning och reglering av en lärlingsutbildning för I uppdraget bör bl.a. ingå att utreda vilka särskilda Skr. 2005/06:151 krav som bör ställas för att säkra kvaliteten på utbildningen. Det är viktigt att den arbetsplatsförlagda utbildningen håller hög kvalitet. Därför bör åtgärder vidtas för att stärka kvaliteten. Huvud- männen bör därför sträva efter att ge skolpersonal möjlighet att besöka elever och handledare på arbetsplatserna inom ramen för APL. Lärare och annan skolpersonal är ett nödvändigt stöd för eleverna under det arbetsplatsförlagda lärandet eftersom de med sin kunskap om såväl skolan som branschen bör kunna fungera som brygga mellan de båda verksamheterna. Besöken bör kunna ske inom ramen för nuvarande verk- samhet vad gäller APL. För att säkra kvaliteten bör också handledarna på arbetsplatserna få stöd och utbildning. Regeringen avser därför att ge i uppdrag att ta fram ett stödmaterial som både ger handledarna kunskap om hur skolan arbetar, dess mål och rikt- linjer och vad den valda utbildningen syftar till, men också betydelsen av en utvecklingsstörning och vilket ansvar skolan respektive arbetsplatsen har för eleven. Som regeringen bedömt i den tidigare nämnda propositionen om gymna- sieskolan behöver nya samverkansformer mellan skola och arbetsliv ut- vecklas. En ökad samverkan mellan kommunen och arbetsmarknadens parter är en förutsättning för att möjliggöra och utveckla arbetsplatsför- lagd utbildning av hög kvalitet. Arbetslivets medverkan kan också bidra till att öka utbildningens relevans och legitimitet. Det obligatoriska sam- råd mellan en kommun och arbetsmarknadens organisationer på lokal nivå som regeringen avser att införa för gymnasieskolan bör därför även omfatta gymnasiesärskolan. Regeringen tillsatte en yrkesutbildningsdelegation med representanter för näringsliv, offentlig verksamhet, fackliga organisatio- ner och skola (dir. 2004:72) I delegationens uppdrag ligger att initiera och stödja lokalt utveck- lingsarbete samt att sprida information om forskning och goda exempel. Särskilt kan delegationens arbete med s.k. idéskolor med fokus på lokalt samråd och lärande i arbetslivet, handledare och handledarutbildning ge kunskaper och erfarenheter som kan få betydelse för gymnasiesärskolan. Arbetet med idéskolorna sker i samverkan med Myndigheten för skolut- veckling, som är den myndighet som naturligt kommer att ta ansvar för det fortsatta utvecklingsarbetet när delegationen avvecklas. Regeringen anser att det är viktigt att det pågående och framtida utvecklingsarbetet avseende yrkesutbildning som Myndigheten för skolutveckling bedriver och kommer att bedriva också omfattar gymnasiesärskolan. Yrkesutbildning viktig för vuxna med Flera undersökningar visar att det är svårt för personer med utvecklings- störning att ta sig in på arbetsmarknaden. Det finns därför ett behov av att även inom särvux utöka och förstärka yrkesutbildningen. För dem som inte gått igenom en yrkesutbildning inom gymnasiesärskolan kan kommunerna erbjuda yrkesutbildning på gymnasial nivå inom vuxenut- bildning för utvecklingsstörda, särvux. Detta skulle kunna ske i högre grad än vad som är fallet . Det är angeläget att gymnasiesärskolans utbud av yrkesutbildningar är tillgängliga även för elever inom särvux, liksom att vissa yrkesutbildningar i vuxenutbildning, komvux, eller delar av dem, kan anpassas för denna personkrets. Inom gymnasial särvux får förekomma alla ämnen som får finnas på ett nationellt program inom gymnasiesärskolan med undantag av idrott och hälsa. En förstärkt koppling mellan gymnasiesärskolans program och yrkeslivets behov skulle därmed innebära ökade möjligheter till en mer yrkesan- passad utbildning inom särvux. Myndigheten för skolutveckling har i rapporten för ut- veckling av vuxenutbildningen för utvecklingsstörda framfört att av det statsbidrag som kommunerna kunde söka under 20022005 för utveck- ling av särvux användes inga medel för direkta yrkesutbildningar i sam- verkan med arbetslivet. Några kommuner angav att diskussioner med näringslivet påbörjats. Det fanns dock viss yrkesinriktad utbildning inom komvux som kommit särvuxelever till del t.ex. truckkort, svetskurs eller träteknisk kurs. Myndigheten påpekade vidare att det finns behov av mer arbetslivsanknuten undervisning med hänsyn till de snabba förändringar som sker i samhället inklusive modernisering av utrustning. Även Skol- verket framhåller i sin lägesbedömning 2005 (rapport 264) att inslag av arbetslivsanknytning inom särvux bör ökas och utvecklas vidare. Regeringen instämmer i bedömningen att det är viktigt att kommu- nerna vid sin planering av yrkesutbildningar även uppmärksammar vuxna med utvecklingsstörning. Ett samarbete mellan kommuner skulle kunna öka utbudet av kurser och leda till lägre kostnader. Det arbets- platsförlagda lärandet där utbildningen genomförs i nära samverkan med arbetslivet kan också spela en viktig roll för denna grupp. Som nämnts i avsnitt 7.4 avser regeringen att ge i uppdrag att utvärdera kvaliteten i utbildningen inom särvux, bl.a. med utgångs- punkt i de nationella styrdokumentens ställning och hur dessa kan ut- vecklas för att tillgodose målgruppens behov. Det är viktigt att kopp- lingen till yrkeslivet och möjligheterna att få ett arbete uppmärksammas i utvärderingen. spelar en mycket viktig roll för ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning, som kan ha svårt att själva över- blicka möjliga utbildningsvägar och yrkesval. En förutsättning för att eleverna skall kunna utnyttja den stora frihet och de möjligheter till egna val som erbjuds är att de får en adekvat information om utbildningsutbud Skr. 2005/06:151 och valmöjligheter. I läroplanerna finns riktlinjer för alla som arbetar i skolan och särskilda riktlinjer för studie- och yrkesvägledare, eller den personal som fullgör motsvarande uppgifter. I riktlinjerna anges att både lärare, skolledare och särskilt utbildade studie- och yrkesvägledningsfunktionärer har ett gemensamt ansvar, men delvis olika roller när det gäller rådgivning till eleverna om framtida studier och arbetsliv. har på uppdrag av regeringen redovisat en utvärde- ring av vägledningen inom det offentliga skolväsendet. I utvärderingen påpekas vissa brister, bl.a. stora skillnader mellan kommunernas studie- och yrkesvägledning. Verket rapporterar vidare att av kommunerna som svarat på verkets enkät uppger att det finns särskilda vägledningsresurser för särskolan. I av kommunerna sköter lärarna i särskolan vägledningsuppgifterna. Regeringen har i regleringsbrev för gett myndigheten i uppdrag att redo- visa vilka insatser som verket vidtagit med anledning av denna rapport. Regeringen bedömer att elevernas behov av vägledning kommer att bli än viktigare. I det utkast till lagrådsremiss med förslag till ny skollag och i departementspromemorian om en vuxenutbildningslag (Ds 2005:33) föreslås att huvudmannen skall ansvara för att det finns tillgång till sådan kompetens inom studie- och yrkesvägledning att elevernas behov av vägledning och information inför framtida utbild- nings- och yrkesval tillgodoses. Regeringen anser att huvudmannens an- svar för att eleverna får tillgång till studie- och yrkesvägledning bör markeras tydligare. Regeringen avser att återkomma till denna fråga i kommande propositioner. Insatser för att stödja möjligheten för personer med utvecklingstörning att få ett arbete Regeringens bedömning: Samverkan mellan skola, vuxenutbildning, daglig verksamhet, arbetsförmedling, socialtjänst, försäkringskassa och arbetsmarknadens parter bör utvecklas för eleverna i gymnasiesärskolan Myndigheten för skolutveckling bör få i uppdrag att ge stöd till gymnasiesärskolan och särvux i deras arbete med elevernas utslussning Vid genomförandet av uppdraget bör samråd ske med förslag: Överensstämmer med regeringens be- Kommittén har dock inte lagt ett förslag om uppdrag till Myndigheten för skolutveckling. Remissinstanserna: Det råder en stor samstämmighet från remissin- stanserna att samverkan mellan de olika parterna är viktig. remissinstanser t.ex. för särskilt utbildningsstöd (Sisus) anser att förslagen inte är tillräckliga för att öka förutsättningarna till arbete för personer med utvecklingsstörning. att regeringen tar initiativ till att utreda det förhållandet att det inte går att förena aktivitetsersättning med lönebidrag. betydelsen av information till arbetsgivare om elevgruppen och dess be- hov och förutsättningar samt om utvecklingsstördas möjligheter att vara en resurs i arbetslivet. föreslår att tydliga riktlinjer för samverkan mellan berörda parter tas fram. kommun anser att ansvarsfrågan mellan samhällets olika aktörer måste klargöras. Arbets- marknadsstyrelsen (AMS) framhåller att skolan måste ta ansvar för att eleverna får kontakt med arbetsförmedlingen så att de kan tas emot av arbetsförmedlingens verksamhet för unga funktionshind- rade. i anser att det är oklart hur skolans upp- följningsansvar ser ut när eleverna slussas ut och anser att den individu- ella utvecklingsplanen bör innefatta denna uppföljning. Skälen för regeringens bedömning: För att öka möjligheterna för personer med utvecklingsstörning att komma in på arbetsmarknaden krävs stora insatser av såväl särskolan och särvux som Arbetsförmed- lingen, och arbetsmarknadens parter. Genom sam- verkan mellan dessa aktörer, där den enskilda individen sätts i centrum, kan insatserna få större effekt än annars. Sådan daglig verksamhet som bedrivs enligt lagen (1993:387) om stöd och service för vissa funktions- hindrade (LSS) bör också omfattas av samverkan. Myndigheten för skolutveckling har i rapporten för ut- veckling av vuxenutbildningen för utvecklingsstörda () fram- hållit att det är mycket viktigt för de personer i målgruppen som har för- mågan och som i många fall är en outnyttjad arbetskraft att få komma ut i arbetslivet och få en sysselsättning. Större kraft måste därför ägnas åt att få till stånd ett nära samarbete med arbetslivet. Myndigheten fram- håller vidare att det inom det offentliga skolväsendet i övrigt satsas stora resurser på skola-arbetsliv och att särvux behöver ta del av den sats- ningen. Ett samarbete ger en helhetsbild av den studerande och gör det lättare att se vad den studerande behöver för att utvecklas, vilket i för- längningen kan medföra mer stimulerande arbetsuppgifter på en arbets- plats. Regeringen anser att det är viktigt att den lokala samordningen sker konkret kring varje individ. Hur en sådan lokal samverkan skall ske är i första hand ett kommunalt ansvar och förutsättningarna ser naturligtvis mycket olika ut i olika delar av landet. Ett exempel på lokal samverkan är s.k. lärcentra. Lärcentra utgör ett viktigt nav i den fysiska infrastruktu- ren för vuxnas lärande där det sker en lokal samverkan mellan skola, arbetsliv, kommunala förvaltningar etc. Utvecklingen av lärcentra, som finns i av landets kommuner, ger förbättrade möjlig- heter till samarbete. Det är viktigt att dessa verksamheter är flexibla och lätta att anpassa till nya behov, inte minst för att tillgodose utbildnings- behoven för vuxna med utvecklingsstörning. Allt fler beslut fattas över politik- och sektorsgränserna. Regeringen anser att denna utveckling är positiv och att möjligheterna till en reell samordning i politikens genomförande bör stärkas. Exempel på områden där en ökad samordning kan komma individen till godo är just arbets- marknad och utbildning. Regeringen har genom olika beslut givit uttryck för behovet av ökad samverkan mellan myndigheter som utifrån sina an- svarsområden arbetar med att underlätta övergången till yrkeslivet och vuxenlivet för personer med funktionshinder. Vissa ändringar i förordningen (2000:628) om den arbetsmarknads- Skr. 2005/06:151 politiska verksamheten trädde i kraft . I 12 § anges numera att verksamhet för unga med funktionshinder innebär att AMS och länsarbetsnämnderna samverkar med skolan för att genom vägled- ning och information underlätta övergången från skola till arbetsliv för den som fyllt men inte och har ett funktionshinder. Vidare gav regeringen och i uppdrag att i samverkan genomföra nya och förstärkta insatser för alla försäkrade som är långtidssjukskrivna eller uppbär aktivitetsersättning eller tidsbegränsad sjukersättning. Syftet är att ta tillvara den arbetsför- måga som dessa personer kan ha och underlätta deras återgång till arbetslivet. Kommunerna har ett ansvar för att individuella planer upprättas för de personer som har beviljats insatser enligt LSS och själv har begärt en sådan plan. Inom det offentliga skolväsendet finns det författnings- reglerade krav på att upprätta individuella utvecklingsplaner, åtgärds- program och individuella studieplaner. Erfarenheten visar att när ett sam- arbete initieras redan på ett tidigt stadium beträffande olika planer underlättas övergången från skola till arbetsliv och vuxenliv. Förutom planeringen i sig är det viktigt att etablera ett stödjande nätverk kring personen i fråga och att peka ut vem som har uppföljningsansvar. I vissa kommuner finns redan kontaktpersoner som samordnar planering och insatser från olika myndigheter och organ. Regeringen har i Socialstyrel- sens regleringsbrev för gett myndigheten i uppdrag att, i samarbete med och , ana- lysera förutsättningarna för samordning av olika individuella planer som barn, ungdomar eller vuxna med funktionshinder kan ha. Myndigheterna skall särskilt uppmärksamma behov av förändringar i författningar och andra regelverk för att möjliggöra att individuell planering kan göras gemensamt av flera aktörer. Uppdraget skall redovisas . Rektor har enligt läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94) ett ansvar för att samverkan med arbetslivet utanför skolan utvecklas så att eleverna får en förberedelse för yrkesverksamhet. Rektor har vidare an- svar för att varje elev i gymnasiesärskolan ges stöd vid utslussningen till arbetslivet. Regeringen avser att ge Myndigheten för skolutveckling i uppdrag att ge stöd och stimulans till särskolor och särvux i deras arbete med att underlätta elevernas övergång till arbetslivet och vuxenlivet. Med hänsyn till att skolornas arbete med dessa frågor ofta genomförs i samarbete med arbetsförmedlingen och de lokala enheterna vid För- säkringskassan bör samråd ske med AMS och vid genomförandet av uppdraget. Bedömningarna som görs i denna skrivelse syftar i flera fall till att så långt som möjligt skapa samma rättigheter och valmöjligheter för elever i särskolan och vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) som i övriga skolformer. Med utgångspunkt i de bedömningar som görs i denna skrivelse avser regeringen att återkomma till med förslag till lagbestämmelser avseende särskolan och särvux. Bedömningen om individuella studieplaner i gymnasiesärskolan och särvux avser kommande förtydliganden av gällande regelverk. När dessa ändringar genomförs kommer de därför inte att medföra ökade kostnader för kommunerna. Bedömningarna om att ett beslut om mottagande i särskolan och i sär- vux skall föregås av en allsidig utredning är även det ett förtydligande av gällande regelverk. Skollagen (1985:1100) anger att utbildningen i sär- skolan syftar till att ge utvecklingsstörda barn och ungdomar en till varje elevs förutsättningar anpassad utbildning. I förarbetena till skollagen (prop. 1985/86:10) definieras utvecklingsstörning som en intellektuell funktionsnedsättning som beroende på grad och miljö utgör ett handi- kapp. Vidare anges att psykologiska, sociala och pedagogiska faktorer skall vägas samman vid bedömning av den intellektuella förmågan. För att kunna göra bedömningarna enligt skollagen och dess intentioner, en- ligt förarbetena, måste en allsidig utredning göras Bedömningen att en kommun skall ha en skyldighet att ta emot en elev från en annan kommun av personliga skäl kan eventuellt, när lag- ändringen genomförts, medföra ökade kostnader. Dessa torde dock vara marginella på grund av det fåtal elever som sannolikt kommer att be- röras. Tolkningen av vad som anses vara personliga skäl skall inte vara vidare än den som görs för elever i och gymnasieskolan. Personliga skäl kan föreligga t.ex. vid mobbning och andra allvarliga konfliktsituationer (prop. 1992/93:230 s. 59). Lång resväg kan också ut- göra en grund för rätten att tas emot i en annan kommuns gymnasieskola enligt den praxis som utvecklats genom beslut från Skolväsendets över- klagandenämnd. Om en elev får rätt att gå i särskolan i en annan kommun så kan resorna bli längre och därmed kosta mer. Det kan dock antas att det är lika många fall där en elev tillåts gå i en annan kommuns gymnasieskola p.g.a. kortare resväg. Regeringen bedömer att elever i särskolan bör ges ökade möjligheter att läsa nationella program i en annan kommun än hemkommunen, men att det krävs ytterligare underlag för att en sådan reform skall kunna genomföras. Bland annat bör kostnaderna för ett sådant förslag utredas. De utvärderingar och uppdrag som regeringen aviserar i denna skrivelse avses att finansieras inom myndigheternas ramar. Sammanfattning av betänkandet För oss tillsammans om utbildning och utvecklingsstörning (SOU 2004:98) Ambitionen med betänkandet är att bestämmelserna för den obligatoriska särskolan, gymnasiesärskolan och vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) i största möjliga utsträckning skall vara gemensamma med dem för , gymnasieskolan och vuxenutbildning (komvux). Där det krävs särskilda hänsynstaganden bör bestämmelserna utformas så likartat som möjligt. Motiven för detta är främst rättviseaspekter; barn, ungdomar och vuxna med utvecklingstörning skall ha samma rättigheter och skyldigheter som alla andra. Kommittén menar också att möjligheterna till samverkan mellan skolformerna ökar med likartade regelsystem. Inkludering och samverkan handlar ytterst om hur man ser på olik- heter, på delaktighet och samhörighet och inte minst på ansvar. Kommittén konstaterar att de grundläggande värderingar som utvecklas och befästs i skolan har betydelse för hur vårt framtida samhälle kommer att se ut. har anslutit till för att tillförsäkra människor med funktionshinder delaktighet och jämlikhet och också till andra internationella överenskommelser med målet att bygga ett integre- rat samhälle och en skolundervisning för alla. Skolans uppdrag är en- tydigt och alla människor har samma rätt till en likvärdig utbildning med en gemensam värdegrund. Särskola blir grundsärskola och gymnasiesärskola Kommittén föreslår att särskolan skall delas upp i två skolformer; grund- särskola och gymnasiesärskola. De två skolformerna motsvarar grund- skolan respektive gymnasieskolan och därigenom bör det bli lättare att utveckla samverkan mellan grundsärskolan och och mellan gymnasiesärskolan och gymnasieskolan. Kommittén anser att det är viktigt med en sammanhållen skola där barn och ungdomar får möjligheter att mötas och utveckla sin förståelse för och tolerans mot olikheter. Strävan i skola och vuxenutbildning skall därför vara att i så stor utsträckning som möjligt undervisa elever med olika funktionshinder tillsammans med övriga elever. Inkludering och samverkan ställer krav på genomtänkta strategier för organisation, undervisning, resurser och resursfördelning samt på perso- nalens kompetens. Framför allt krävs en pedagogisk ledning som med- vetet och insiktsfullt arbetar för att främja inkludering. En utvecklad samverkan mellan skolformerna är också en förutsättning för att kunna ta ställning till behovet av skilda skolformer. Kommittén fram- håller att det krävs förändringar såväl i som i grundsär- skolan, om den obligatoriska skolan skall ha möjligheter att ta ansvar för alla barn och i största möjliga utsträckning undervisa dem tillsammans. Striktare regler för rätt till särskola Kommittén föreslår att begreppet utvecklingsstörd utmönstras ur skol- lagen och skolförordningarna och ersätts av barn, unga respektive vuxna med utvecklingsstörning. Kommittén föreslår vidare en striktare bedöm- ning av rätten till särskola. Kriteriet för rätt till särskola skall vara att ett barn eller en ungdom har en utvecklingsstörning och på grund av denna har behov av grundsärskolans respektive gymnasiesärskolans kunskaps- mål. Barn och ungdomar med autism eller autismliknande tillstånd skall tas emot i särskolan bara om de också har en utvecklingsstörning. Vidare föreslår kommittén också skärpta regler när det gäller utredningen inför ett mottagande i särskola. Det skall alltid göras en all- sidig utredning och vårdnadshavarna skall göras delaktiga i utrednings- processen. En elevs utveckling i förhållande till läroplanens kunskapsmål och individuellt satta mål skall regelbundet följas upp, men också regel- mässigt prövas mot den tidigare utredningen och man skall då också ta ställning till om en förnyad utredning skall göras. Vidare föreslår kommittén att lagen om försöksverksamheten med ökat föräldrainflytande över barns skolgång upphör och att föräldrar i stället i skollagen ges rätten att avgöra om ett barn med utvecklingsstörning skall gå i grundskola i stället för i grundsärskola. Höjd kvalitet i utbildningen Kommitténs förslag och bedömningar angående kvaliteten i utbildningen syftar till att på såväl nationell som lokal nivå uppmärksamma kvaliteten i utbildningen för barn, unga och vuxna med utvecklingsstörning. Kommittén bedömer att de kommunala huvudmännen måste ta ett större ansvar för den övergripande planeringen och utvärderingen av utbild- ningen och föreslår därför att en nationell utvecklingsinsats genomförs för att stödja kommunerna i detta arbete. Utvärderingar av särskolan visar att undervisningen är mer omsorgs- än kunskapsorienterad. Kommittén menar emellertid att elever i särskolan behöver få utmaningar i sitt lärande, precis som alla andra elever. För att utveckla elevernas olika förmågor och kvaliteter är det då nödvändigt med tydliga mål, olika undervisningsmetoder och variation i lärandet, vilket också underlättar lärandet i heterogena grupper. Kommittén bedömer att kunskapen om begåvningshjälpmedel behöver stärkas i syfte att ge personer med utvecklingsstörning optimala förut- sättningar för lärande och för att uppnå delaktighet och gemenskap i skola och vardagsliv. För att samverkan mellan skolformerna skall bli ett prioriterat område föreslår kommittén att det i läroplanerna görs ett tillägg om samverkan och samarbetsformer. På många håll sker olika former av samverkan, och erfarenheterna säger att det är utvecklande för såväl elever som lärare, man lär av varandra. Samverkan leder således till att skolan i sin helhet bättre kan hantera olikhet och variation. För att få förståelse för andra människors olikheter krävs det möten i vardagen. Då först förstår vi den andres perspektiv. Kommittén bedömer att en gemensam skolledning och gränsöverskridande arbetslag underlättar samverkan och ger bättre förut- sättningar att lyckas. En skolledare med ansvar för båda verksamheterna har större möjligheter att få i gång diskussioner om skolans vision, lärande och bemötande. Kommittén konstaterar också att det finns strukturer i skolan som försvårar samverkan. Framför allt handlar det om olika skolkulturer, synen på olikhet, fokusering på betyg och exakta kun- skapsmål och vem som har ansvar för de avvikande eleverna. Kommittén föreslår i linje med förslag att elever- nas inflytande i utbildningen stärks. För elever med utvecklingsstörning är det lika viktigt som för andra elever att få inflytande över sitt lärande och sin skolsituation. Omgivningens förmåga att skapa praktiska, psykologiska och organisatoriska förutsättningar är avgörande för hur detta kan realiseras.