prop · GT03116 · 2006-03-03 00:00:00 — Bestämmelser om årsbokslut finns i bokföringslagen. Också årsredovisningar, koncernredovisningar och delårsrapporter utgör sammanfattningar av den verksamhet som har förevarit . Deras syfte är framförallt att ge information till företagets externa intressenter. Det finns därför särskilda bestämmelser om att handlingar av dessa slag skall offentliggöras (jfr prop. 1995/96:10, del 2 s. 158 f.). Bestämmelser om vad dessa handlingar skall innehålla och hur de skall offentliggöras finns i årsredovisningslagen (1995:1554), ÅRL, eller, såvitt gäller finansiella företag, i lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag, , och lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag, ÅRFL. Företagets bokföring, årsredovisning, koncernredovisning samt före- tagsledningens förvaltning skall normalt granskas av en revisor (se t.ex. 9 kap. aktiebolagslagen [2005:551], 8 kap. lagen [1987:667] om ekono- miska föreningar och revisionslagen [1999:1079]). I vissa fall skall revi- sorn vara godkänd eller auktoriserad (kvalificerad revisor). Genom revisionen åstadkoms en sakkunnig och oberoende granskning av före- taget och dess redovisning. Detta är till nytta för såväl företagets ledning som dess intressenter (jfr prop. 2000/01:146 s. 31). Grundtanken i den svenska redovisningslagstiftningen är att alla före- tag så långt möjligt skall tillämpa samma redovisningsprinciper. Det brukar dock anses att bestämmelserna om redovisning och revision inte kan utformas på ett och samma sätt för alla företag. De måste anpassas till de särskilda omständigheter som gäller för olika slag av företag. I enskilt bedriven verksamhet och i annan verksamhet som bedrivs under personligt ansvar kan det finnas anledning att ställa upp mindre stränga krav på redovisning. Antalet intressenter är vanligen begränsat och an- svaret för företagets skulder vilar sist och slutligen på företagets ägare. 2005/06:116 Även när det gäller verksamhet som bedrivs av juridiska personer anses det i vissa fall kunna accepteras att kraven på redovisning sätts för- hållandevis lågt eller t.o.m. att redovisning överhuvudtaget inte före- kommer. Som exempel kan nämnas föreningar som inte bedriver någon verksamhet av betydelse. När det gäller vissa andra slag av juridiska personer, såsom aktiebolag och finansiella institut, har det å andra sidan ansetts att det generellt bör ställas höga krav på redovisning och revision. Det beror på att verksamhet som bedrivs i sådana juridiska former typiskt sett är mer riskfylld eller av andra skäl ställer högre krav på kontroll och insyn. Omfattningen av den bedrivna verksamheten är också ett skäl till att kraven på redovisning och revision har lagts på olika nivåer. I företag med ett stort antal intressenter, såsom börsnoterade företag, kan behovet av vederhäftig information vara särskilt stort. Den nuvarande lagstiftningen på redovisnings- och revisionsområdet tar därför i viss utsträckning hänsyn till de skillnader som finns mellan olika enskilda näringsidkare och juridiska personer. Reglerna är ofta ut- formade så att olika skyldigheter om redovisning och revision inträder först om verksamheten bedrivs i en viss typ av juridisk person eller är av viss omfattning, t.ex. så att nettotillgångarnas värde eller antalet anställda överstiger en viss i lagen angiven nivå. Det är detta slag av avgränsningar som i det följande betecknas som gränsvärden. Det hävdas ibland att det nuvarande regelverket på redovisnings- och revisionsområdet är svårt att överblicka och att reglerna i vissa fall är onödigt komplicerade. Just användandet av olika gränsvärden kan ha bi- dragit till detta. Regeringen framhöll vid tillkomsten av bok- föringslag behovet av en samlad översyn av förekommande gränsvärden i bokförings- och årsredovisningslagarna (se prop. 1998/99:130 s. 311). har också påpekats att lagstiftarens strävan efter enhet- liga regler har lett till ökad, och ibland onödig, komplexitet i reglerna för de mindre företagen. Nya, komplexa regler, ursprungligen avsedda för börsföretagen, har trängt in i reglerna för de mindre företagen. Dessa förhållanden accentuerar behovet av väl genomtänkta gränsvärden. I denna proposition lämnas förslag till hur regelverket kan förenklas och göras mer överskådligt. 4.2Särskilt om finansiella företag Som redan har framhållits är grundtanken i den svenska redovisningslag- stiftningen att alla företag så långt möjligt skall tillämpa samma redovis- ningsprinciper. finns dock särskilda redovisningsregler för finansiella företag. Banker, kreditmarknadsföretag, pengar, hypo- teksinstitut och värdepappersbolag skall upprätta sin offentliga redovis- ning enligt ÅRKL, medan försäkringsaktiebolag, ömsesidiga försäkrings- bolag samt understödsföreningar skall upprätta sin offentliga redovisning enligt ÅRFL. ÅRKL och ÅRFL innehåller också regler om koncern- redovisningen för aktiebolag, ekonomiska föreningar eller handelsbolag med finansiell verksamhetsinriktning (s.k. finansiella holdingföretag). Årsredovisningslagarna för finansiella företag innehåller i betydande ut- Prop. 2005/06:116 sträckning rena hänvisningar till ÅRL. skall även iaktta särskilda av utfärdade föreskrifter och allmänna råd. Det sammantagna regelverket avviker i flera hänseenden från reglerna om icke-finansiella företags offentliga redovisning. Skillnaderna är särskilt påtagliga i fråga om upp- ställningsformerna för balans- och resultaträkningar. Vidare skiljer sig värderings- och klassificeringsreglerna åt och kraven på tilläggsupplys- ningar om företagens förhållanden är mer omfattande för finansiella företag än för icke-finansiella. Gränsvärden avseende redovisning och revision som rör finansiella företag förekommer mycket sällan. Regeringens bedömning: Gränsvärdena i redovisnings- och revisions- lagstiftningen bör samordnas. Nivån på gränsvärdena bör sättas så att små- och medelstora företag i större utsträckning undantas från betun- Beloppsvärden bör uttryckas i fasta penningvärden i stället för i prisbasbelopp. Reglerna om löpande bokföring och bokslut bör förenklas där det är möjligt. Bedömningen i promemoria: Överensstäm- mer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har instämt i eller inte haft något att invända mot bedömningen. Företagarna, vill att ytterligare förenklingar genomförs. Skälen för regeringens bedömning Utvecklingen på redovisnings- och revisionsområdet har under de senas- te tio åren gått mycket fort. Den svenska lagstiftningen har skrivits om och anpassats till EG-rätten. främst International Accounting Standards (IAS) och, senare, Interna- tional Financial Reporting Standards (IFRS), har fått allt större inflytande och är, som en följd av och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av om tillämpning av internationella redo- visningsstandarder, tvingande rätt för noterade svenska Även andra företag har fått en större möjlighet att använda sig av internationellt utvecklade redovisningsregler. lagt ned ett omfattande arbete på att anpassa de internationella redo- visningsreglerna, ursprungligen avsedda för börsföretagen, för övriga Sammantaget har detta inneburit en utveckling mot mera omfattande och mera komplicerade regler, i synnerhet på redovisnings- Denna utveckling är inte utan problem. budgetunderlag för åren 20052007 konstaterat att framväxten av in- ternationella redovisningsregler för de noterade företagen har inneburit att reglerna för de små företagen har blivit för omfattande och kompli- cerade. Nämnden anser att redovisningsreglerna i alltför stor utsträckning tillåter att företagen väljer mellan olika redovisningsprinciper och att detta leder till svårigheter för dem som skall tillämpa reglerna. Enligt finns det mycket som talar för att problemen kan lösas endast genom en ny inriktning på arbetet med normgivning för icke noterade företag. Nämnden har därför fattat ett principbeslut om att ge ut särskilda regelverk för företag i fyra olika kategorier. Den första kate- gorin skall omfatta enskilda näringsidkare och handelsbolag med en om- sättning som understiger ett visst gränsvärde. Den andra kategorin skall främst omfatta aktiebolag och ekonomiska föreningar som ligger under ett visst gränsvärde samt de enskilda näringsidkare och handelsbolag som inte kan eller vill höra till den första kategorin. Den tredje kategorin skall gälla större företag, dock inte sådana som tillämpar IAS/IFRS. Den fjär- de kategorin, slutligen, skall omfatta de företag som tillämpar IAS/IFRS, i första hand de noterade företagen. Ett företags organisationsform eller storlek skall, enligt nämndens principbeslut, avgöra vilket av regelverken som företaget skall få tillämpa. Företaget skall kunna välja att tillämpa ett mera avancerat regelverk än det som företaget genom sin organi- sationsform eller storlek primärt tillhör men i så fall skall det tillämpa alla de regler som gäller för den kategorin. Vidare skall samtliga företag inom en koncern tillhöra samma kategori och alltså tillämpa samma redovisningsregler. problembeskrivning synes enligt vår bedömning vara riktig. har svensk redovisnings- och revisionslagstiftning präglats av en strävan efter enhetliga regler. Denna strävan har emellertid inte alltid gått att förena med lagstiftarens strävan att ge svenska företag möjlighet att tillämpa internationellt vedertagna normer, i vart fall inte om man vill förenkla för mindre företag. Mot bakgrund av vad har uttalat framstår det som nödvändigt att i högre grad än göra avkall på strävan efter enhetliga redovisningsregler och avstå från att anpassa redovisningsreglerna för de mindre företagen till de regler som skall gälla för de större företagen. En regelstruktur av det slag som nämnden förfäktar får antas på det stora hela ge bättre förut- sättningar för ändamålsenliga redovisningsregler. Den kategoriindelning som arbetar med förut- sätter användandet av olika slag av gränsvärden. I bokföringslagen finns det flera gränsvärden som har betydelse för när ett företag är bokföringsskyldigt eller skyldigt att upprätta ett årsbokslut eller en årsredovisning. Gränsvärdena har också betydelse för i vilken utsträckning ett företag har rätt att tillämpa förenklade regler i den löpan- de bokföringen. Gränsvärdena i årsredovisningslagen (1995:1554), ÅRL, är bl.a. bestämmande för i vad mån ett företag är skyldigt att lämna särskilda slag av tilläggsupplysningar i sin årsredovisning eller upprätta finansieringsanalys, koncernredovisning och delårsrapport. De kan också ha betydelse för om ett företag är skyldigt att offentliggöra sin årsredo- visning på visst sätt. Också bestämmelserna om revision och bestämmelserna om vilken slags revisor ett företag skall ha innehåller olika gränsvärden. Sådana gränsvärden finns i bl.a. aktiebolagslagen (2005:551), lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, stiftelselagen (1994:1220) och revisionslagen (1999:1079). Det finns enligt vår mening all anledning att även använda gränsvärden i lagstiftningen om redovisning och revision. De nuvarande gränsvärdena synes emellertid i vissa avseenden har fått en mindre lämplig utformning, bl.a. så att de brister i överskådlighet och konsek- vens. De bör därför ändras. En sådan ändring är också nödvändig om man vill åstadkomma en anpassning till den regelstruktur som nu arbetar med. Inriktningen på arbetet bör vara att regler- na skall bli enklare att tillämpa, framför allt för mindre och medelstora företag. Vid utformningen av nya gränsvärden måste också beaktas att svenska företag i allt större utsträckning konkurrerar eller samverkar med andra europeiska företag. Det talar för att de redovisningsregler som svenska företag har att tillämpa i sina grunddrag bör överensstämma med de regler som tillämpas i andra europeiska länder. De gränsvärden som har tagits in i den svenska lagstiftningen är utformade på ett annat sätt än motsvarande gränsvärden i EG:s direktiv på redovisningsområdet. Det finns skäl att i detta sammanhang överväga om beloppsgränserna bör justeras till de nivåer som mera allmänt gäller inom EU och ges samma utformning som motsvarande regler har i andra europeiska länder. En utgångspunkt i sammanhanget bör vara att företagens administrativa bör- da minskas så långt detta är möjligt utan att andra viktiga intressen eftersätts. Vi återkommer i följande avsnitt med konkreta förslag i dessa avseenden. På flera ställen i redovisnings- och revisionslagstiftningen uttrycks penningbelopp i prisbasbelopp. Så måste t.ex. ett företag upprätta en finansieringsanalys och en delårsrapport om företagets tillgångar enligt balansräkningen överskrider 1 000 prisbasbelopp. Hänvisningen till pris- basbelopp har den fördelen att lagändringar inte behöver göras löpande till följd av penningvärdeförändringar. En uppenbar nackdel är emellertid att den som skall tillämpa lagen inte kan utläsa gränsvärdets faktiska nivå. Vi förordar därför att gränsvärden som avser penning- belopp uttrycks i fasta penningvärden i stället för i prisbas- belopp. Om några mera påtagliga förenklingar skall kunna åstadkommas för de små och medelstora företagen, är det inte tillräckligt med en ändring av gränsvärdenas nivåer och utformning. Också det materiella innehållet i lagreglerna måste uppmärksammas. Så finns det t.ex. anledning att se över reglerna om hur den löpande bokföringen skall gå till liksom de krav som lagen ställer på precision och detaljnivå i företagens årsbokslut. I några fall kan det ifrågasättas om inte vissa tvingande regler kan tas bort, t.ex. skyldigheten för vissa företag att registrera sig i handels- registret. Vi återkommer till den sistnämnda frågan i avsnitt 16. Några remissinstanser anser att ytterligare förenklingar utöver de som har föreslagits i promemorian bör genomföras. Även vi anser att det är angeläget att minska företagens administrativa börda så långt det är möjligt utan att andra viktiga intressen eftersätts. Vi har därför för avsikt att överväga om ytterligare förenklingar kan genomföras i redovisnings- Prop. 2005/06:116 lagstiftningen. Regelförenklingsarbetet kommer alltså att fortsätta. Regeringens förslag: Bestämmelserna om vem som är bokföringsskyl- dig behålls i huvudsak oförändrade. Ideella föreningar, registrerade trossamfund, samfällighetsföreningar samt vilt- och fiskevårdsområdesföreningar skall, liksom , alltid vara bokföringsskyldiga, om värdet av föreningens eller samfundets till- gångar överstiger ett visst gränsvärde. Detta gränsvärde höjs till 1,5 mil- joner kronor. Förslaget i promemoria: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. I promemorian har även föreslagits att bl.a. ideella föreningar och stiftelser som är bokföringsskyldiga enbart därför att de bedriver näringsverksamhet skall ha rätt att begränsa bok- föringen till näringsverksamheten. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot promemorians förslag. har dock framhållit att den förändrade bokföringsskyldigheten för bl.a. ideella föreningar kan innebära en ökad risk för penningtvätt och finansiering av terrorism. , , , och vid har uttryckt tveksamhet eller avstyrkt att bok- föringsskyldigheten för ideella föreningar m.fl. ändras på det sätt som har föreslagits i promemorian. har förordat att bokföringsskyldigheten knyts till skattskyldigheten. Några remiss- instanser, bl.a. , har ansett att bokför- ingsskyldigheten för små ideella föreningar m.fl. bör slopas. Bakgrund: En juridisk person är som huvudregel alltid bokförings- skyldig. Vissa juridiska personer (ideella föreningar, registrerade tros- samfund, samfällighetsföreningar samt vilt- och fiskevårdsområdesföre- ningar) är dock bokföringsskyldiga endast om de uppfyller några i lagen särskilt angivna kriterier (se 2 kap. 2 § bokföringslagen). Juridiska personer av dessa slag är sålunda alltid bokföringsskyldiga om de bedriver näringsverksamhet eller är moderföretag i en koncern. De är dessutom bokföringsskyldiga om värdet av deras tillgångar överstiger 30 prisbasbelopp (f.n. ca ). Om de är bokföringsskyldiga, omfattas all verksamhet av bokföringsskyldigheten, alltså även sådan verksamhet som inte utgör näringsverksamhet. Liknande regler gäller enligt 2 kap. 3 § bokföringslagen för vissa stiftelser. En skillnad är dock att stiftelser alltid är bokföringsskyldiga så snart värdet av tillgångarna överstiger tio prisbasbelopp (ca ). Skälen för regeringens förslag Synpunkter på nuvarande regler Det ifrågasätts ibland om bokföringsskyldigheten enligt bokföringslagen bör omfatta alla dem som den omfattar . Det gäller i synnerhet i fråga om ideella föreningar och liknande associationer som inte bedriver någon omfattande verksamhet men som är bokföringsskyldiga därför att värdet på deras tillgångar överstiger de i lagen angivna gränsvärdena eller därför att de bedriver någon form av näringsverksamhet. Bokföringsskyldighet på grund av bedriven näringsverksamhet Som ovan har konstaterats är bl.a. ideella föreningar alltid bokförings- skyldiga om de bedriver någon form av näringsverksamhet. Bokförings- skyldigheten omfattar då all den verksamhet föreningen bedriver, alltså även den som inte utgör näringsverksamhet. Det är vanligt att idrotts- föreningar till någon mindre del finansierar idrottsverksamheten genom att någon eller anordna marknader eller lotteriför- säljningar. Sådan kompletterande verksamhet torde ofta vara att bedöma som näringsverksamhet i bokföringslagens mening. Det beror på att begreppet näringsverksamhet i bokföringslagen är relativt vidsträckt och rymmer ett flertal verksamheter med ekonomiskt inslag (se Bokförings- nämndens rapport föreningar och bokföringsskyldigheten en rapport om begreppet näringsverksamhet, m.m.). Detta får till följd att även ganska små idrottsföreningar kan bli bokföringsskyldiga. Bok- föringsskyldigheten kommer i så fall att gälla för såväl näringsverk- samheten som den normala verksamheten. Motsvarande torde gälla för ett stort antal andra föreningar inom den ideella sektorn, t.ex. politiska partier, scout- och hembygdsföreningar, liksom för många registrerade trossamfund, stiftelser och liknande juridiska personer. Detta kan i vissa fall särskilt när den kompletterande verksamheten är av liten om- fattning upplevas som onödigt betungande. I promemorian övervägdes som ett alternativ att helt och hållet undanta små ideella föreningar från bokföringsskyldighet. Denna lösning avfär- dades emellertid då den inte skulle leda till några egentliga lättnader för de föreningar som är uppgiftsskyldiga gentemot och då den skulle kunna försämra förutsättningarna för en effektiv skattetillsyn. Inte heller vi anser att denna lösning är lämplig. Frågan är då om det finns något annat alternativ. har föreslagit att bok- föringsskyldigheten för små ideella föreningar kopplas till skattskyldig- heten. Ideella föreningar är nämligen ofta befriade från skattskyldighet och då föreligger inte samma behov av en bokföring upprättad enligt bokföringslagen. Det är dock först efter räkenskapsårets utgång som kan fastställa om villkoren för inskränkt skattskyldighet är uppfyllda eller inte. Ett sådant beslut fattas i samband med att Skatte- verket beslutar om taxering med anledning av den inlämnade deklara- tionen. En ideell förening skulle alltså inte förrän i efterhand känna till om föreningen var bokföringsskyldig eller inte. Vi anser inte att en sådan lösning är lämplig. I promemorian föreslogs att bokföringsskyldigheten skall inträda enligt samma kriterier som men att dess omfattning skall begränsas till näringsverksamheten. På så sätt skulle antalet transaktioner som måste bokföras begränsas och bokföringsarbetet bli mindre betungande. Såsom har uppmärksammats av bl.a. och , är emellertid inte heller den lösningen oproblematisk. I en ideell förening med en endast marginell näringsverksamhet måste föreningens styrelse även med denna lösning sätta sig in i bokföringslagens bestämmelser. Lösningen leder också till att likartade transaktioner kan behandlas olika i bokföringshänseende, beroende på om transaktionen är hänförlig till näringsverksamheten eller inte. Även om ideella föreningar regelmässigt har en bokföring kan styrelsen välja att tillämpa förenklade administra- tiva rutiner för den del av verksamheten som inte omfattas av bokförings- lagens bestämmelser om bokföringsskyldighet. Det finns därmed en risk för att bokföringen inte ger en fullständig överblick över den ideella före- ningens samlade ekonomi, vilket kan minska möjligheterna att i efter- hand kontrollera föreningens förhållanden genom bokföringen. Också de gränsdragningssvårigheter som kan uppkomma talar mot promemorians förslag. Det gäller t.ex. om en viss kostnad eller intäkt hör till närings- verksamheten eller inte. möjligheter att genomföra skatte- kontroller skulle därmed försämras eller till och med förhindras. Vid en samlad bedömning och i ljuset av vad som framförts av flera remissinstanser bedömer vi därför att den lösning som har föreslagits i promemorian inte heller är lämplig. Ideella föreningar m.fl. som är bok- föringsskyldiga enbart på grund av att de bedriver näringsverksamhet bör sålunda även fortsättningsvis vara bokföringsskyldiga för all den verk- samhet som bedrivs. Vi gör samma bedömning när det gäller andra juridiska personer som är bokföringsskyldiga i samma omfattning som ideella föreningar, främst registrerade trossamfund och samfällighetsföreningar (se 2 kap. 2 § bokföringslagen) samt stiftelser (se 2 kap. 3 § bokföringslagen). Bokföringsskyldighet på grund av tillgångarnas värde Om värdet av tillgångarna i en ideell förening överstiger 30 prisbas- belopp (f.n. ca ), är den alltid bokföringsskyldig, även om den inte bedriver någon näringsverksamhet. Detsamma gäller regist- rerade trossamfund, samfällighetsföreningar samt viltvårds- och fiske- vårdsområdesföreningar. En liknande regel gäller för stiftelser; för dessa är emellertid gränsvärdet tio prisbasbelopp (f.n. ca ). Såsom bestämmelserna är utformade medför de att åtskilliga förening- ar med okomplicerad ekonomi blir bokföringsskyldiga. Det gränsvärde där bokföringsskyldighet inträder för ideella föreningar och liknande juridiska personer bör därför sättas något högre än . Ovan har kon- staterats att övervägande skäl talar för att ange gränsvärden som avser penningbelopp i fasta penningvärden i stället för i prisbasbelopp. Det nu- varande gränsvärdet om 30 prisbasbelopp för ideella föreningar m.fl. bör därför ersättas av ett gränsvärde i kronor som ligger något ovanför det nuvarande gränsvärdet. Nivån bör lämpligen läggas på . Stiftelser är bokföringsskyldiga redan om värdet av stiftelsens Prop. 2005/06:116 förmögenhet uppgår till tio prisbasbelopp. De särskilda reglerna om bok- föringsskyldighet för stiftelser skall ses mot bakgrund av det regelverk som i övrigt gäller för stiftelser, t.ex. i fråga om tillsyn. har inletts en översyn av vissa frågor kring stiftelselagen. Översynen omfattar frågor om bl.a. tillsyn, registrering och insamlings- verksamhet. Uppdraget som har lämnats till en sakkunnig person knuten till skall redovisas . Mot den bakgrunden bör det f.n. inte göras några ändringar i bestämmelserna om när en stiftelse är bokföringsskyldig p.g.a. stiftelse- förmögenhetens storlek. 7 Den löpande bokföringen Regeringens förslag: Bokföringsskyldiga som inte behöver upprätta en årsredovisning och vars nettoomsättning normalt uppgår till högst skall kunna vänta med att bokföra affärshändelserna i verksamheten till dess betalning sker. Detsamma skall gälla andra bok- föringsskyldiga, under förutsättning att det förekommer endast ett mindre antal fakturor eller andra handlingar i verksamheten och fordringarna och skulderna enligt dessa inte uppgår till avsevärda belopp. Förslaget i promemoria: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Den övervägande delen av remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot förslaget.