prop · GT03161 · 2006-03-21 00:00:00 — Enligt kommittén får det avgöras från fall till fall om en uppgift om fastighetsbeteckning kan anses vara att jämställa med en adressuppgift. Regeringen anser att det är viktigt att det skapas klarhet i frågan i vilken utsträckning uppgift om fastighetsbeteckning omfattas av den nya be- stämmelsen. Eftersom en uppgift om fastighetsbeteckning kan avslöja var den enskilde bor anser regeringen att en fastighetsbeteckning i princip är att jämställa med en adressuppgift. Motsvarande resonemang kan föras om tomträttsbeteckningar. Regeringen anser dock att det kan finnas många fall då en sådan uppgift är offentlig enligt dagens reglering och där den bör vara det även fortsättningsvis, t.ex. i mål om bättre rätt till fastighet. Regeringen anser att det är svårt att på föreliggande bered- ningsunderlag avgöra i vilka fall det kan finnas skäl att låta en beteckning på fastighet eller tomträtt omfattas av den nya bestämmelsens tillämp- ningsområde. För att undvika att bestämmelsen får ett alltför vitt tillämp- ningsområde bör därför ett undantag för sådana uppgifter göras. Det bör dock uppmärksammas att sådana uppgifter kan omfattas av sekretess enligt andra sekretessbestämmelser, t.ex. enligt 7 kap. 15 §. Uppgifter om telefonnummer m.m. När det gäller uppgifter om hemtelefonnummer, privata mobilnummer eller privata e-postadresser kan sådana uppgifter, under förutsättning att den enskilde har ett hemligt abonnemang, i normalfallet inte ge någon ledning om var den enskilde bor eller uppehåller sig. En sådan uppgift kan dock användas för att hota och trakassera personen i fråga. Även hemtelefonnummer och annan liknande uppgift som kan användas för att komma i kontakt med den enskilde bör därför kunna hemlighållas med stöd av den nya bestämmelsen. I särskilda fall bör enligt kommittén även uppgifter om den enskildes arbetsplats och telefonnumret till arbetsplatsen kunna omfattas av den föreslagna bestämmelsen. Även och Ekobrottsmyn- digheten har framfört sådana synpunkter. Regeringen anser att uppgifter om den enskildes arbetsplats är att anse som uppgifter som kan användas för att komma i kontakt med den enskilde. Sådana uppgifter kommer därför att omfattas av den nya bestämmelsen. Det är vidare enligt regeringens mening naturligt att den nya be- stämmelsen bör omfatta samma uppgifter avseende den förföljde per- sonens anhöriga som beträffande den förföljda personen själv. Syftet med den nya bestämmelsen är i första hand att bereda skydd för personer som har en sekretessmarkering hos folkbokföringen. I ett sådant fall kan ett utlämnande av personnumret hos en annan myndighet inte leda till ett utlämnande av personens adressuppgifter från folkbokfö- ringen. I de fall handläggningen av vissa typer av ärenden är uppdelade på olika regioner kan i och för sig röjandet av uppgiften att ett ärende av- seende en person med ett visst personnummer har handlagts i en viss ort vara tillräckligt för att den hotade skall känna sig otrygg, särskilt om det rör sig om en mindre ort. Uppgifter om enskildas namn och person- nummer kan dock omfattas av sekretess enligt primära sekretessbe- stämmelser som gäller i vissa verksamheter. Inom omfattas t.ex. uppgiften att en person överhuvudtaget är föremål för verksamhet av sekretess, se 7 kap. 4 § sekretesslagen. Uppgift om var inom socialförsäkringsadministrationens verksamhet ett ärende avseende en person med skyddade uppgifter har handlagts kan på motsvarande sätt ses som en uppgift om enskilds personliga förhållanden och kan därmed omfattas av sekretess enligt 7 kap. 7 § sekretesslagen. Nämnda sekretess- bestämmelser omfattar som huvudregel även uppgifter i beslut. Inom för- skoleklassen och grund- och gymnasieskolan gäller vidare sekretess för uppgift om enskilds identitet, adress eller annan liknande uppgift om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men om uppgiften röjs (7 kap. 9 § tredje stycket sekretesslagen). Även inom skolbarnsomsorgen och förskolan gäller viss sekretess till skydd för enskilds personliga förhållanden (7 kap. 9 § femte stycket och 38 §). I nu nämnda sekretessbestämmelser har en avvägning mellan sekre- tessintresset och insynsintresset beträffande de aktuella uppgifterna gjorts med hänsyn tagen till det område inom vilket de skall gälla. Den nya bestämmelsen skall dock gälla hos alla myndigheter och det är då inte möjligt att i förväg avgöra om det hos en myndighet kan finnas ett så stort insynsintresse beträffande enskildas namn och personnummer att dessa uppgifter bör vara offentliga i myndighetens verksamhet eller i vart fall i myndighetens beslut. Om en person har så stort skyddsbehov att även dennes namn och personnummer regelmässigt behöver hemlighållas finns det möjlighet att låta denne få fingerade personuppgifter. Av dessa skäl anser regeringen att den nya primära generella bestämmelsen inte bör omfatta uppgift om enskilds personnummer. anser att uppgift om platsen för ett förhör med en enskild bör kunna sekretessbeläggas med stöd av den nya bestämmelsen. Uppgifter om var och när en person skall förhöras av polis eller åklagare utgör uppgifter om var denna person skall befinna sig , dvs. uppgifter om den enskildes personliga förhållanden. Enligt 9 kap. 17 § sekretesslagen gäller sekretess i bl.a. förundersökningar för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon när- stående till den enskilde lider men om uppgiften röjs. Eftersom uppgift om var och när ett förhör skall hållas med en enskild person som är utsatt för förföljelse således torde kunna sekretessbeläggas med stöd av 9 kap. 17 § saknas anledning att låta den nya bestämmelsen omfatta en sådan uppgift. Undantag för uppgifter i vissa register m.m. Uppgifter om näringsidkare och olika former av bolag och föreningar och deras ställföreträdare förs in i olika register för att personer som vill ingå avtal med dessa eller myndigheter som behöver få kontakt med nä- ringsidkaren eller bolagets eller föreningens ställföreträdare på ett lätt sätt skall få tillgång till uppgifter som kan användas för att nå personerna i fråga. I aktiebolagsregistret skall t.ex. fullständigt namn, personnummer, eller om sådant saknas, födelsedatum och postadress anges beträffande stiftarna samt, om ett handelsbolag är stiftare, beträffande varje obegrän- sat ansvarig bolagsman. Vidare skall motsvarande uppgifter samt, om postadressen avviker från hemvistet, hemvistet anges beträffande bl.a. styrelseledamöter, revisorer, styrelseordföranden m.fl. Det finns dock inget krav på att folkbokföringsadressen skall anges utan det är möjligt att ange en box-adress eller företagets adress för en företrädare. , som för bl.a. aktiebolagsregistret och handelsregistret, har påpekat att det förekommer att personer som har skyddade person- uppgifter anmäler sig som näringsidkare eller som funktionärer i bolag eller föreningar och att de, sedan de får klart för sig att uppgifterna i registrena är offentliga, inkommer med nya adressuppgifter eller åter- kallar sin anmälan. Regeringen anser att det med hänsyn till vikten av att sådana uppgifter som intas i de nämnda registrena är offentliga bör göras ett undantag från den nya sekretessbestämmelsens tillämpningsområde för sådana uppgifter som förekommer i nämnda register samt, i den utsträckning regeringen föreskriver det, i andra liknande register. Den nya sekretessbestämmelsen bör dock kunna tillämpas på sådana adress- uppgifter som anges i en anmälan till eftersom en sådan anmälan kan återkallas eller kompletteras med andra adressuppgifter som kan föras in i det aktuella registret. Sekretess för uppgifter i domar och beslut Uppgifter som omfattas av sekretess enligt den nya bestämmelsen är av sådan karaktär att de sällan måste anges i domar eller beslut. Det kan dock inte uteslutas att sådana uppgifter kan komma att anges i en dom eller ett beslut. När det gäller uppgifter som förekommer i mål eller ärende i domstols rättskipande verksamhet följer det av 12 kap. 4 § första stycket sekretesslagen att sekretessen för en uppgift upphör att gälla i målet eller ärendet om uppgiften tas in i en dom eller annat beslut i samma mål eller ärende. Enligt 12 kap. 4 § andra stycket första meningen sekretesslagen tillämpas dock inte första stycket om domstolen i domen eller beslutet har förordnat att sekretessen skall bestå. Vissa begräsningar i möjligheten att meddela ett sådant förordnande anges i 12 kap. 4 § andra stycket tredje och fjärde meningen sekretesslagen. Regeringen anser att den nya bestämmelsen även bör omfatta uppgifter som tas in i beslut. I de fall en sådan uppgift förekommer i ärende eller mål hos domstol följer det av 12 kap. 4 § i vilken utsträckning denna sekretess kan bestå i ett beslut eller i en dom. Vilken styrka skall sekretessen ha? Folkbokföringssekretessen i 7 kap. 15 § första stycket sekretesslagen gäller med ett rakt kvalificerat skaderekvisit, dvs. det gäller en extra stark presumtion för att uppgifterna är offentliga. Uppgifterna får bara hemlig- hållas om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men om uppgiften röjs. Skade- rekvisitet i den nya bestämmelsen bör lämpligen formuleras på ett sätt som anknyter till nämnda skaderekvisit. Sekretess bör således gälla för uppgifter som omfattas av den nya bestämmelsen, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till den en- skilde lider viss närmare angiven skada om uppgiften röjs. I 7 kap. 15 § första stycket sekretesslagen används begreppet men för att precisera den skada som krävs för att sekretess skall gälla enligt bestämmelsen. Den nya sekretessbestämmelsen är emellertid enbart avsedd att ge skydd i de fall den enskilde är förföljd. Skaderekvisitet bör därför i denna del utformas på liknande sätt som skett i andra sekretessbestämmelser som är avsedda att ge skydd mot hot och våld (jfr t.ex. 7 kap. 9 § och 11 § fjärde stycket första meningen samt 9 kap. 17 § fjärde stycket sekretesslagen). Uppgifter som omfattas av den nya bestämmelsen bör således bara kunna hemlighållas om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde kan komma att utsättas för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. I den mån en bestämmelse med starkare sekretess till skydd för enskilds personliga förhållanden gäller hos en viss myndighet är det givetvis den bestämmelsen som skall tillämpas på uppgifterna (prop. 1979/80:2 Del A s. 70). Den nya bestämmelsens relation till den s.k. folkbokföringssekretessen m.m. Vid ett rakt skaderekvisit är presumtionen att typiskt sett harmlösa upp- gifter kan lämnas ut utan någon närmare skadebedömning i det enskilda fallet. En närmare skadebedömning behöver vid tillämpning av ett sådant skaderekvisit beträffande normalt sett harmlösa uppgifter bara göras om det finns särskild anledning till det (prop. 1979/80: 2 Del A s. 80 f). Som nämnts tidigare anses adressuppgifter normalt sett vara harmlösa uppgifter. Införandet av den nya bestämmelsen innebär således inte att myndigheterna regelmässigt skall kontrollera om en enskild har en sekre- tessmarkering i folkbokföringen innan myndigheten på begäran lämnar ut den enskildes adress. Utgångspunkten är nämligen att denna är offentlig. Om har beslutat att införa en sekretessmarkering och läm- nar sekretessmarkerade uppgifter till en annan myndighet aviserar Skatte- verket sekretessmarkeringen. I de fall så har skett får det anses föreligga en särskild anledning för den mottagande myndigheten att göra en skadebedömning i det enskilda fallet om de sekretessmarkerade uppgif- terna begärs ut. Om en förföljd person själv lämnar sina personuppgifter till en myndighet åligger det den enskilde själv att informera myn- digheten om att han eller hon har en sekretessmarkering i folkbokfö- ringen om den enskilde vill vara säker på att de omständigheter som ligger till grund för sekretessmarkeringen skall beaktas om uppgifterna begärs ut. Detta kan exempelvis ske genom att den enskilde bifogar en kopia av beslut om sekretessmarkering till myndigheten. En sekretessmarkering hos utgör alltså ingen slutlig pröv- ning av sekretessfrågan utan bara en varningssignal om att en noggrann sekretessprövning skall göras om de markerade uppgifterna begärs ut. En myndighet som erhåller sekretessmarkerade uppgifter från folkbokfö- ringen skall, om uppgifterna begärs ut hos den myndigheten och om det finns någon sekretessbestämmelse till skydd för enskildas personliga förhållanden som kan tillämpas hos myndigheten, självständigt avgöra om sekretess föreligger för uppgifterna (jfr 2 kap. 14 § tryckfrihetsför- ordningen). Det sagda innebär att beslut om att sekretess- markera vissa uppgifter aldrig kan vara bindande för en senare sekretess- prövning, varken hos eller hos någon annan myndighet. I den nya bestämmelsen krävs det, i likhet med bestämmelsen om folk- bokföringssekretess i 7 kap. 15 § första stycket, att det av särskild anled- ning kan antas att den i bestämmelsen angivna skadan skall uppstå för att uppgifter skall kunna hemlighållas med stöd av densamma. Detta innebär att det ställs lika höga krav enligt den nya sekretessbestämmelsen som hos folkbokföringen för att adressuppgifter och liknande uppgifter skall kunna hemlighållas. Om en enskild inte har en sekretessmarkering hos folkbokföringen, men anser att en sådan bör införas kan han eller hon göra en ansökan härom hos . En sådan ansökan tar att behandla som den enskilde kan behöva ha kontakt med andra myn- Prop. 2005/06:161 digheter under den tiden. Den situationen kan således inträffa att en per- son lämnar in en ansökan om en sekretessmarkering hos som han eller hon lämnar sin adress med bifogad utredning om förföljelse till en eller flera andra myndigheter. Om någon begär ut den enskildes adress hos dessa myndigheter har dessa myndigheter att göra självständiga prövningar utifrån de uppgifter den enskilde har lämnat till respektive myndighet. Detta utesluter på inget sätt att visst samråd kan ske mellan myndigheterna. En hotsituation kan uppstå plötsligt. Om myndighetspersonalen får kännedom om sådana omständigheter som visar att hot riktats mot en enskild, t.ex. under en pågående brottmålsrättegång, bör sådana omstän- digheter kunna beaktas vid tillämpning av den nya bestämmelsen. Om en myndighet har för avsikt att lämna en uppgift, som myndig- heten anser omfattas av sekretess enligt den nya bestämmelsen, till en annan myndighet är det naturligtvis viktigt att den överlämnande myn- digheten upplyser den mottagande myndigheten om de omständigheter som gör att den överlämnande myndigheten anser att sekretess gäller för adressuppgifterna. Länsrätten i har anfört att kommitténs förslag innebär att sekretessmarkeringar får direkt effekt inom hela den offent- liga sektorn och att en lagreglering av beslut om sekretessmarkering, med en därtill hörande överklagandemöjlighet, därför bör övervägas. De frågeställningar länsrätten tar upp har övervägts tidigare. Brottsoffer- utredningen anförde i betänkandet Brottsoffer Vad har gjorts ? Vad bör göras ? (SOU 1998:40) att det var svårt att se vad som skulle kunna vinnas med en sådan överklagandemöjlighet med hänsyn till att en sekretessmarkering bara är, och bara bör vara, en varningssignal. Även om en högre instans beslutar om sekretessmarkering binder detta beslut likväl inte den som senare skall pröva frågan om sekretess föreligger. Utredningen hänvisade vidare till att ett beslut om att lämna ut uppgifter ur folkbokföringen inte kan överklagas, vilket följer av sekretesslagens karaktär av undantag från offentlighetsprincipen (aa s. 321). Frågan har vidare utretts av som, med hänvisning till de skäl hade anfört, ansåg att det inte var någon framkomlig väg att lösa problemen med att förändra förfarandet hos myndigheterna när det gäller handläggningen av skyddade personuppgifter och behovet av förstärkt sekretesskydd för våldsutsatta personer genom att enbart lagreglera förfarandet med sekretessmarkering (SOU 2002:71 s. 103). Inte heller Personsäkerhets- utredningen lade därför något sådant förslag. Regeringen anser att de skäl som har anförts mot införandet av en klagorätt i frågor om sekretessmarkeringar fortfarande har bärkraft. Någon möjlighet att överklaga ställningstagande att införa eller inte införa en spärrmarkering bör således inte införas. Bestämmelsens relation till övriga sekretessbestämmelser Hovrätten över och anser att den föreslagna bestäm- melsen kan komma i konflikt med de sekretessförordnanden avseende målsägandens identitet som domstol ofta meddelar med stöd av 9 kap. 16 § sekretesslagen. För att undvika en sådan konflikt föreslår hovrätten att den föreslagna bestämmelsen skall inledas med orden Om inte annat följer av föreskrift i denna lag gäller sekretess för uppgift om .. När flera olika sekretessbestämmelser är tillämpliga hos en myndighet skall den bestämmelse som ger det starkaste skyddet tillämpas (prop. 1979/80:2 Del A s. 70). Det följer således av sekretesslagens systematik att det är 9 kap. 16 § som skall tillämpas i den av hovrätten omnämnda situationen. För att det inte skall uppstå något missförstånd bör det dock i förtydligande syfte anges i lagtexten att den nya bestämmelsen inte skall tillämpas om en annan sekretessbestämmelse som ger ett starkare skydd för uppgiften är tillämplig hos myndigheten. I vissa bestämmelser i sekretesslagen har undantag gjorts från den annars gällande principen att det vid konkurrens mellan olika sekretess- bestämmelser är den strängaste bestämmelsen som fäller utslaget. Om en domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet från en domstol eller en annan myndighet erhåller en uppgift som är sekretessbelagd där gäller enligt 12 kap. 1 § första stycket sekretessen också hos domstolen (sekundär sekretess). Detta gäller dock enligt andra stycket samma paragraf inte om en sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse ändå är tillämplig på uppgiften hos den mottagande domstolen (primär sekretess). Hos domstolar viker således en regel om sekundär sekretess om en primär sekretessbestämmelse som skyddar samma intresse är tillämplig hos domstolen. Detta gäller oavsett om den sistnämnda bestämmelsen är strängare, mildare eller helt likvärdig med den som skulle bli tillämplig enligt första stycket prop. 1979/80:2 Del A s. 301, 479 och 501). På motsvarande sätt skall bestämmelserna om överföring av sekretess i 13 kap. sekretesslagen inte tillämpas om en sekretess- bestämmelse till skydd för samma intresse ändå är tillämplig på uppgiften hos den mottagande myndigheten (13 kap. 6 §). Den nya sekretessbe- stämmelsen har visserligen utformats som en primär sekretessbestämmel- se för att kunna tillämpas hos alla myndigheter. Avsikten är dock inte att den skall medföra att en strängare sekundär sekretess som annars skulle ha gällt hos en domstol eller i verksamhet som avses i 13 kap. skall upp- höra att gälla bara för att den enskilde är utsatt för personförföljelse. Det bör således klargöras i 12 kap. 1 § andra stycket samt 13 kap. 6 § sekre- tesslagen att om en sekundär sekretessbestämmelse ger en uppgift ett starkare skydd än den nya sekretessbestämmelsen hos en domstol eller i en sådan verksamhet som avses i 13 kap. är det den sekundära sekre- tessbestämmelsen som skall tillämpas. Uppgiftslämnande till andra myndigheter och till enskilda Uppgifter som omfattas av den nya bestämmelsen kan behöva lämnas till andra myndigheter. Eftersom uppgiften kommer att omfattas av sekretess hos den mottagande myndigheten kan uppgiften i ett enskilt fall lämnas till en annan myndighet antingen efter en skadeprövning, med stöd av den s.k. generalklausulen i 14 kap. 3 § eller med stöd av någon annan sekretessbrytande bestämmelse. Som nämnts tidigare är det naturligtvis viktigt att den överlämnande myndigheten upplyser den mottagande myndigheten om de omständigheter som gör att den överlämnande myn- digheten anser att sekretess gäller för adressuppgifterna. Enligt 1 kap. 2 § sekretesslagen får uppgift som omfattas av sekretess inte röjas för enskild i andra fall än som anges i sekretesslagen eller i annan lag eller förordning som sekretesslagen hänvisar till. Enligt 9 kap. 17 § femte stycket sekretesslagen får en skadelidande eller den som den skadelidande överlåtit sin rätt till utan hinder av sekretessen ta del av uppgift i en nedlagd förundersökning eller i en förundersökning som avslutats med ett beslut om att åtal inte skall väckas samt i vissa andra fall, om den fysiska eller juridiska personen behöver uppgiften för att kunna få ett anspråk på skadestånd eller på bättre rätt till viss egendom tillgodosett och det inte bedöms vara av synnerlig vikt för den som uppgiften rör eller någon närstående till honom eller henne att den inte lämnas ut. Enligt förarbetena till bestämmelsen är det i första hand adressuppgifter och liknande uppgifter som myndigheten kan vägra lämna ut i de fall den som uppgiften rör eller någon honom eller henne närstående känner sig allvarligt hotad av den som begär uppgiften (prop. 2000/01:109 s. 25). När en person är utsatt för personförföljelse kan en allmän skaderisk anses föreligga vid utlämnande av dennes adressupp- gifter även om personen inte känner sig allvarligt hotad av just den per- son som begär ut uppgifterna. Även om sekretessen enligt 9 kap. 17 § inte anses hindra ett utlämnande av uppgifter enligt femte stycket sekre- tesslagen till en skadelidande kan det således gälla sekretess enligt den nya bestämmelsen. Det följer av sekretesslagens systematik att det i så fall är den nya bestämmelsen som skall tillämpas. Av 14 kap. 9 § sekretesslagen följer dock att om skaderisken kan undanröjas genom förbehåll som inskränker den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller att utnyttja den skall myndigheten uppställa ett sådant förbehåll när uppgiften lämnas till den enskilde. Den s.k. skattesekretessen, förundersökningssekretessen och sekretes- sen inom exekutionssekretessen hindrar inte att uppgift om enskild läm- nas till förvaltare i den enskildes konkurs (9 kap. 1 § femte stycket andra meningen, 2 § fjärde stycket, 17 § sjunde stycket och 19 § fjärde stycket sekretesslagen). Enligt 14 kap. 10 § är det möjligt att uppställa förbehåll, som med vissa begränsningar inskränker konkursförvaltarens rätt att lämna en uppgift vidare eller utnyttja uppgiften när en uppgift lämnas till konkursförvaltaren med stöd av nämnda sekretessbrytande bestämmelser. För att den nya bestämmelsen inte skall hindra utlämnande av en enskilds adressuppgifter och andra liknande uppgifter till dennes konkursförval- tare bör en motsvarande undantagsregel som finns i de nämnda sekretess- bestämmelserna i 9 kap. införas i den nya bestämmelsen. Vidare bör 14 kap. 10 § kompletteras så att ett förbehåll som avses i den be- stämmelsen kan uppställas även när en uppgift som omfattas av sekretess enligt den nya bestämmelsen lämnas till konkursförvaltaren. Den s.k. folkbokföringssekretessen i 7 kap. 15 § gäller, för uppgift i all- män handling, i högst . Motsvarande sekretesstid bör gälla även i den nya bestämmelsen. Den s.k. meddelarfriheten, dvs. rätten enligt 1 kap. 3 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen (TF) och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) att lämna uppgift i vilket ämne som helst för publicering i de me- dier som de båda grundlagarna omfattar, har vissa begränsningar. Viss tystnadsplikt som har företräde framför meddelarfriheten anges i TF och YGL. I övrigt räknas de tystnadsplikter som har företräde framför med- delarfriheten upp i 16 kap. 1 § sekretesslagen. Den nya sekretessbestämmelsen är försedd med ett rakt kvalificerat skaderekvisit, dvs. det råder en extra stark presumtion för offentlighet.