prop · GT0345 · 2006-03-02 00:00:00 — Dessa skall motsvara av det be- lopp med vilket fondförmögenheten överstiger ett belopp motsvarande . Fondbolagets egna medel, startkapitalet inräknat, be- höver dock inte vara högre än motsvarande . De kapital- krav som ställs kan närmast sägas avse de operationella riskerna med fondverksamheten. Oavsett de kapitalkrav som behandlas i det föregående skall ett fond- bolag alltid ha egna medel som minst motsvarar en fjärdedel av bolagets fasta omkostnader under föregående år. Det motsvaras av vad som gäller för värdepappersbolag enligt 2 kap. 5 § kapitaltäckningslagen. Med egna medel avses enligt 1 kap. 1 § 4 lagen om investeringsfonder detsamma som i artikel 1a.15 i UCITS-direktivet i dess lydelse genom direktiv /108/EG. UCITS-direktivet hänvisar i sin tur till definitio- nen av kapitalbas i avdelning V, kapitel 2, avsnitt 1 i kreditinstitutsdirek- tivet (2000/12/EG). Med begreppet egna medel i fondlagstiftningen avses alltså detsamma som med begreppet kapitalbas i kapitaltäckningslagen. Till vad som sagts kommer att ett fondbolag som förvaltar någon annans finansiella instrument skall, för denna förvaltning och de tjänster som bolaget utför som ett led i den verksamheten, ha det eventuella ytterligare kapital för kreditrisker och marknadsrisker som enligt kapi- taltäckningslagen krävs av ett värdepappersbolag med motsvarande verk- samhet. För ett sådant fondbolag skall även övriga bestämmelser i den lagen som är tillämpliga för ett värdepappersbolag gälla. I detta ingår bestämmelserna om finansiella företagsgrupper. som förvaltar individuella portföljer följer alltså redan av lagen om investeringsfonder att de skall behandlas som värdepappers- bolag vid tillämpningen av bestämmelserna om finansiella företagsgrup- Prop. 2005/06:45 per. som inte förvaltar individuella portföljer gäller inte några liknande bestämmelser. Även dessa fondbolag har, som framgår av beskrivningen i det föregående, stora likheter med bolag inom värdepap- perssektorn. Det finns inte heller några skäl att hänföra dem till någon annan sektor än de fondbolag som förvaltar individuella portföljer. Sammanfattningsvis bör alltså bestämmelserna om finansiella före- tagsgrupper göras tillämpliga för alla fondbolag. Fondbolagen skall här- vid behandlas som värdepappersbolag. En finansiell företagsgrupp kan då finnas exempelvis om ett kreditinstitut, ett värdepappersbolag eller ett fondbolag äger ett fondbolag. På motsvarande sätt bör fondbolagens ut- ländska motsvarigheter, förvaltningsbolagen, behandlas på samma sätt som de utländska värdepappersföretag som driver värdepappersrörelse. En bestämmelse med denna innebörd bör föras in i lagen om in- vesteringsfonder och där placeras i anslutning till den bestämmelse som anger att kapitaltäckningslagens bestämmelser gäller för ett fondbolag som förvaltar någon annans finansiella instrument. Om den nya bestäm- melsen, som önskar, i stället skulle tas in i kapital- täckningslagen borde även bestämmelsen om vilka regler som gäller för ett fondbolag som förvaltar någon annans finansiella instrument föras över dit. Frågan hur ett fondbolag skall behandlas vid riskviktningen av ett instituts tillgångar och åtaganden rör tillämpningen av den befintliga lagstiftningen i 3 kap. 1 § och 4 kap. 6 § kapitaltäckningslagen och bör därför inte behandlas i förevarande sammanhang. Tillsynen över fondbolag och förvaltningsbolag som en del av ett finansiellt konglomerat Av artikel 30 i konglomeratdirektivet följer att enligt tillämpningsområ- det för den extra tillsynen över företag som ingår i ett finansiellt konglo- merat skall fondbolag och förvaltningsbolag behandlas som en del av den sektor som det enligt sektorsbestämmelserna skall räknas till. I det här fallet blir det alltså till bank- och värdepapperssektorn. Enligt konglomeratdirektivet skall ett fondbolag och ett förvaltnings- bolag som ingår i ett finansiellt konglomerat behandlas som ett reglerat företag. I enlighet med direktivet bör därför ett fondbolag och förvalt- ningsbolag behandlas på samma sätt som kreditinstitut och värdepap- persbolag, dvs. vara reglerade företag inom bank- och värdepapperssek- torn. I bilaga 1 till konglomeratdirektivet sägs att för ett kapitalförvaltnings- bolag skall solvenskravet avse det kapitalkrav som anges i artikel 5a.1 i UCITS-direktivet. Av detta följer att kapitalkravet bestäms med utgångs- punkt från bestämmelserna i lagen om investeringsfonder. Som har nämnts i det föregående bestäms kapitalbasen för ett fondbolag på sam- ma sätt som kapitalbasen i en bank eller ett värdepappersbolag. Tillsyn över finansiella konglomerat 9.1Beräkning av kapitalbas och kapitalkrav för ett finansiellt konglomerat Regeringens förslag: För ett finansiellt konglomerat skall det finnas en kapitalbas som uppfyller ett för finansiella konglomerat särskilt kapitalkrav. Beräkningen av kapitalbasen och kapitalkravet, liksom rapporteringen av resultatet till , skall göras av ett institut eller ett försäkringsföretag eller ett blandat finansiellt hol- dingföretag. Om det i toppen av ett finansiellt konglomerat finns ett institut eller ett försäkringsföretag, eller om är den enda rele- vanta behöriga myndigheten för konglomeratet, skall en sammanlägg- nings- och avräkningsmetod (metod 2 i bilaga I till konglomeratdirek- tivet), vara huvudmetod för beräkningen av kapitalbasen och kapital- kravet. Om det finns skäl, får en konsolideringsmetod (metod 1 i bila- ga I till konglomeratdirektivet) eller en kombination av de två nämnda metoderna användas som alternativ till huvudmetoden. För andra finansiella konglomerat skall , efter samråd med övriga relevanta behöriga myndigheter och det finansiella konglomeratet, bestämma vilken metod sammanläggnings- och av- räkningsmetoden, konsolideringsmetoden, kravavräkningsmetoden (metod 3 i bilaga I till konglomeratdirektivet) eller en kombination av dessa metoder som skall användas för att beräkna kapitalbasen och kapitalkravet. Promemorians förslag: I promemorian föreslogs att Finansinspek- tionens medgivande skall krävas för att konglomerat som leds av ett institut eller ett försäkringsföretag, eller för vilka är den enda relevanta behöriga myndigheten, skall få använda konsoli- deringsmetoden eller en kombination av denna och sammanläggnings- och avräkningsmetoden. Remissinstanserna: anser att något medgivande inte skall behövas för att få tillämpa konsolideringsmetoden. ifrågasätter också om inte bestämmelserna om garantibelopp bör beaktas vid bestämning av kapitalkrav för såväl försäkringsgrupper som finansiella konglomerat. Svenska Bankföre- ningen, , och anser att svensk rätt bör tillåta samtliga de metoder som konglomeratdirektivet tillhandahåller. Konglomeratdirektivets innehåll: Artikel 6.2 i konglomeratdirektivet kräver att reglerade enheter inom ett finansiellt konglomerat säkerställer att kapitalbasen för det finansiella konglomeratet alltid minst motsvarar ett visst kapitalkrav. Beräkningen skall göras minst en gång av en reglerad enhet eller det blandade finansiella holdingföretaget och i sam- band med detta rapporteras till samordnaren. Beräkningen skall omfatta samtliga i gruppen ingående enheter inom den finansiella sektorn (artikel 6.3). Reglerade enheter som tillhör ett finansiellt konglomerat skall också ha en adekvat kapitaltäckningsstrategi på nivån finansiellt konglomerat . 2005/06:45 (artikel 6.2). I bilaga I till direktivet beskrivs det mer i detalj hur kapitalbas och kapitalkrav för det finansiella konglomeratet skall beräknas. För detta gäller ett antal tekniska principer som i huvudsak överensstämmer med de principer som gäller för försäkringsgrupper och finansiella företags- grupper enligt respektive särregelverk. En viktig princip är att dubbelt utnyttjade poster i kapitalbasen samt kapital som olämpligen skapats inom gruppen, skall elimineras. En ytterligare princip är att eventuella kapitalunderskott eller teoretiska kapitalunderskott i ett dotterföretag skall beaktas i sin helhet, oavsett kapitalandel och oavsett vilken metod som används för beräkning av kapitalkravet. Samordnaren kan dock tillåta att underskottet beaktas proportionellt om den anser att moderföretagets ansvar är strikt begränsat till kapitalandelen i ett företag med underskott. Om kapitalförbindelser saknas mellan två eller flera enheter skall samordnaren, efter samråd med de relevanta behöriga myndigheterna, avgöra till vilken proportionell andel dessa skall ingå i beräkningen av kapitalbas och kapitalkrav. En annan princip är att kapitalkraven för varje enskild sektor som ingår i konglomeratet skall täckas av poster i kapitalbasen enligt motsvarande särregelverk. Vid kontrollen av att eventuellt tillkommande krav på konglomeratnivå är uppfyllda, får endast sådana poster som får ingå i kapitalbasen enligt varje särregelverk beaktas. Utöver detta gäller att behöriga myndigheter alltid skall beakta i vilken grad kapitalet verkligen kan överföras och göras tillgängligt mellan olika enheter i gruppen. För att beräkna kapitalkravet på konglomeratnivå anger direktivet tre olika metoder. För alla metoderna gäller att ett teoretiskt kapitalkrav skall beräknas för icke-reglerade enheter inom den finansiella sektorn som inte genom särreglerna täcks av något individuellt krav. Metod 1 (metod baserad på sammanställd redovisning) utgår som namnet antyder från en sammanställd redovisning och bygger på att en koncernredovisning, eller motsvarande, för konglomeratet finns att tillgå. Metod 2 (avräknings- och totalmetoden) och metod 3 (metod för kravavräkning eller avräkning av bokfört värde) utgår från icke sam- manställda räkenskaper. Metoderna beskrivs närmare i bilaga 5 till denna proposition. Medlemsstaterna får kräva att beräkningen genomförs enligt en av de angivna metoderna, eller en kombination av dessa metoder, om det i top- pen av det finansiella konglomeratet finns en reglerad enhet som auktori- serats i medlemsstaten. Detsamma gäller om samtliga relevanta behöriga myndigheter för ett finansiellt konglomerat hör hemma i samma med- lemsstat. I övriga fall skall medlemsstaterna tillåta sina behöriga myn- digheter att efter samråd med övriga relevanta behöriga myndigheter och det finansiella konglomeratet, besluta vilken metod, eller om det är en kombination av metoder, som skall tillämpas. Skälen för regeringens förslag Hur direktivets bestämmelser bör genomföras Konglomeratdirektivet innehåller ingående regler om beräkning av kapi- talbas och kapitalkrav för finansiella konglomerat. Dessa regler är alltför detaljerade och tekniska för att vara lämpliga att i sin helhet tas in i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. Av direktivets bilaga I följer dessutom att det saknas utrymme att i nationell rätt föreskriva vil- ken beräkningsmetod som skall användas för ett finansiellt konglomerat för vilket inte den svenska behöriga myndigheten är samordnare. De be- stämmelser som tas in i lagen bör därför bara gälla för finansiella kon- glomerat för vilka är samordnare (se avsnitt 11). I lagen bör det tas in en bestämmelse av innebörd att det för ett finan- siellt konglomerat skall finnas en kapitalbas som uppfyller ett för finan- siella konglomerat särskilt kapitalkrav. Det bör vidare framgå att institut och försäkringsföretag som ingår i ett finansiellt konglomerat skall ha en kapitalbas som åtminstone är tillfredsställande med hänsyn till kapital- kravet för konglomeratet. I övrigt bör lagen endast i allmänna termer ange hur kapitalbas och kapitalkrav skall beräknas. Som följer av direktivet bör det reglerade företag som finns i toppen av det finansiella konglomeratet, ansvara för att uppgifter om kapitalbas och kapitalkrav för det finansiella konglomeratet rapporteras till Finansin- spektionen. I andra fall skall rapporteringen göras av det blandade finan- siella holdingföretaget eller det institut eller försäkringsföretag i konglo- meratet som bestämmer efter att ha hört de övriga relevanta behöriga myndigheterna. Ansvaret för att kapitalkravet på konglomeratnivå är uppfyllt bör ligga på företaget i toppen av konglomeratet, om detta är ett institut eller för- säkringsföretag, eftersom dessa företag står under individuell tillsyn. Ett sådant företag i toppen av ett konglomerat har också störst möjlighet att styra tillförseln av kapital till övriga företag i konglomeratet och har den bästa överblicken över konglomeratets risksituation. För konglomerat som inte leds av ett reglerat företag bör ansvaret för att kapitalkravet på konglomeratnivå är uppfyllt i stället ligga på de dot- terföretag som är institut eller försäkringsföretag. I ett sådant konglome- rat är det emellertid som regel holdingföretaget som styr gruppens verk- samhet. Även holdingföretaget bör därför kunna ställas till svars om konglomeratet inte har en tillräckligt stor kapitalbas eller saknar en lämplig kapitaltäckningsstrategi. I promemorian föreslås att får genomföra platsundersökningar hos ett blandat finansiellt holdingföretag som ansvarar för rapporteringen till . Vi anser att en sådan bestämmelse är befogad och bör införas. För att upprätthålla en god till- syn över finansiella företagsgrupper menar FAR att även bör ha möjlighet att förordna en revisor i det blandade finansiella holdingföretaget. En revisor som förordnas av skall ingå i revisorskollektivet och tillsammans med övriga revisorer i företaget granska årsredovisningar och bokföring samt styrelsens och den verkställande direktörens förvaltning. När det gäller revisorns uppdrag skall denne följa de särskilda föreskrifter som meddelats av stämman om de inte strider mot lag, stadgar eller god revisionssed. En inspektionsför- ordnad revisor skall dessutom, oavsett stämmans anvisningar, följa de anvisningar som utfärdats av inspektionen (prop. 2002/03:139 s. 546). För att det skall vara befogat att införa denna möjlighet, bör det vara motiverat på grund av risken för störningar i det finansiella systemet (jämför prop. 2002/03:139 s. 379). Av lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat framgår visserligen att det ställs särskilda krav på ledningen i ett blandat finansiellt holdingföretag (se avsnitt 10). Holdingföretaget kan också vara det företag som ansvarar för rapporteringen till inspektionen och måste därför ha tillräckliga system och rutiner för att klara detta. Holdingföretagets verksamhet som sådan motiverar emellertid inte att förordnar en revisor. De risker som holdingföretaget utsätter institut och försäkringsföretag i samma försäkringsgrupp för bör liksom risker som härrör från andra företag kunna tas om hand av de revisorer som förordnats i de reglerade företagen. Vi anser därför inte att bör ges möjlighet att förordna en revisor för ett blandat finansiellt holding- företag. Metoder för beräkning av kapitalbas och kapitalkrav Utgångspunkten i direktivet är att samordnaren efter samråd med de öv- riga relevanta behöriga myndigheterna och det finansiella konglomeratet skall bestämma vilken beräkningsmetod som skall användas. En sådan bestämmelse bör också finnas i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. Direktivet ger emellertid medlemsstaterna möjlighet att avgöra vilken eller vilka beräkningsmetoder som skall tillämpas i fråga om konglomerat som i toppen har ett reglerat företag som auktoriserats i medlemsstaten och i fråga om konglomerat för vilket samtliga relevanta behöriga myndigheter hör hemma i samma medlemsstat. Frågan om tillåtna beräkningsmetoder är av viktig principiell natur och kan i vissa fall ha stor betydelse för berörda företag. Det framstår därför som angeläget att, i den mån det är möjligt, fastställa vilka förutsättningar som skall gälla för finansiella konglomerat. Riktlinjer för vilken eller vilka metoder som skall tillämpas bör därför framgå av lag. Detta är även i linje med de regler som gäller för finansiella företagsgrupper respektive försäkringsgrupper. För beräkningen av kapitalbas och kapitalkrav för det finansiella kon- glomeratet anger direktivet tre olika metoder. Dessa metoder kan men behöver inte ge samma resultat. Direktivets metod 1 (metod baserad på sammanställd redovisning) utgår från koncernräkenskaper som visar konglomeratet som om det vore ett enda företag. Metoden är därför endast möjlig att tillämpa i det fall konglomeratet upprättar sammanställd redovisning (i princip koncernredovisning). I konglomeratdirektivet, liksom i försäkringsgruppsdirektivet (98/78/EG), används som framgått benämningen metod baserad på sammanställd redovisning för denna metod. I försäkringsrörelselagen (1982:713) har man emellertid valt att kalla metoden för konsolideringsmetoden. Denna benämning bör användas även i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. För ett finansiellt konglomerat som tillämpar konsolideringsmetoden beräknas den gruppbaserade kapitalbasen med utgångspunkt i en sammanställd redovisning. Kapitalkravet bestäms genom en sammanläggning av kraven för varje enskild sektor i konglomeratet. Konsolideringsmetoden motsvarar ungefär den metod som används för finansiella företagsgrupper. En skillnad i fråga om finansiella företagsgrupper är dock att för dessa grupper beräknas både kapitalbas och kapitalkrav med utgångspunkt i en sammanställd redovisning. Konsolideringsmetoden är även, under vissa villkor, tillåten för försäkringsgrupper En fördel med konsolideringsmetoden är att någon separat redovisning för tillsynsändamål inte behöver upprättas om de företag som ingår i konglomeratet sammanfaller med de företag som konsolideras i koncernredovisningen. Några särskilda justeringar för dubbelt utnyttjande av kapital och internt skapat kapital behöver som regel inte heller göras i dessa fall, då detta sker automatiskt i enlighet med koncernredovisningsreglerna. En annan fördel är att den sammanställda redovisning på vilken beräkningen baseras i regel är samma redovisning som är föremål för revisorsgranskning, vilket bidrar till uppgifternas tillförlitlighet. Konsolideringsmetoden är dock mindre lämplig som huvudmetod för beräkning av kapitalbas och kapitalkrav för ett finansiellt konglomerat, då den bygger på att det finns en koncernredovisning för de företag som ingår i det finansiella konglomeratet att tillgå. När bestämmelserna om försäkringsgrupper infördes gjorde regeringen motsvarande bedömning. Den uttalade då att konsolideringsmetoden inte kunde anges som huvudmetod för beräkningen av gruppbaserad ekonomisk ställning, eftersom alla försäkringsgrupper inte upprättar koncernredovisning (se prop. 1999/2000:99 s. 37). Direktivets metod 2 (avräknings- och totalmetoden) motsvarar den metod som enligt gällande lagstiftning utgör huvudmetod för beräkning av gruppbaserad kapitalbas och solvensmarginal i försäkringsgrupper. I försäkringsgruppsdirektivet (98/78/EG) benämns metoden avräknings- och totalmetoden, men i försäkringsrörelselagen (1982:713) har man valt att kalla metoden för sammanläggnings- och avräkningsmetoden. Meto- den bör i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat benäm- nas på samma sätt som i försäkringsrörelselagen. Sammanläggnings- och avräkningsmetoden innebär förenklat att kapitalbaser och kapitalkrav för gruppens företag efter elimineringar för inbördes poster läggs sam- man för att beräkna den gruppbaserade ekonomiska ställningen. I likhet med konsolideringsmetoden är sammanläggnings- och avräkningsmeto- den tämligen enkel att tillämpa. Någon särskild koncernredovisning för det finansiella konglomeratet är inte nödvändig, utan beräkningen kan baseras på de individuella redovisningarna för gruppens företag. Detta gör sammanläggnings- och avräkningsmetoden lämplig som huvudmetod för beräkningen av kapitalbas och kapitalkrav för ett finansiellt konglo- merat. Direktivets metod 3 (metod för kravavräkning) är baserad på den metod som i redovisningssammanhang kallas kapitalandelsmetoden. Denna metod innebär något mer komplicerade beräkningsförfaranden än direktivets övriga två metoder. I vissa fall kan denna metod även resultera i ett något strängare kapitalkrav. Enligt vår bedömning torde därför intresset för berörda företag att tillämpa denna metod vara högst Metoden får inte användas vid beräkning av kapitalbas och kapitalkrav för finansiella företagsgrupper eller försäkringsgrupper. Till skillnad från , , och anser vi att metoden inte heller bör tillåtas för beräkning av kapitalbas och kapitalkrav för ett finansiellt konglomerat. För finansiella konglomerat som i toppen har ett institut eller ett för- säkringsföretag och i fråga om konglomerat för vilka är den enda relevanta behöriga myndigheten bör mot denna bakgrund sammanläggnings- och avräkningsmetoden (metod 2), användas som huvudmetod för beräkning av den gruppbaserade kapitalbasen och det gruppbaserade kapitalkravet på nivån finansiellt konglomerat. Om det finns skäl, bör också konsolideringsmetoden (metod 1) få tillämpas. När reglerna om försäkringsgrupper infördes i svensk rätt angavs att en grundförutsättning för att få tillämpa konsolideringsmetoden är att en koncernredovisning upprättas. En annan förutsättning är att konsoli- deringsmetoden ger en lika bra bild av den gruppbaserade ekonomiska ställningen som om huvudmetoden används (prop. 1999/2000:99 s. 38 f). Samma förutsättningar bör gälla för att ett finansiellt konglomerat skall få tillämpa konsolideringsmetoden. I promemorian föreslogs att medgivande skall krävas för konglomerat som vill tillämpa konsolideringsmetoden. Som påpekar i sitt remissvar krävs det emellertid inget särskilt medgivande för de försäkringsgrupper som vill tillämpa konsolideringsmetoden. Enligt är det inte heller nödvändigt att kräva att ett finansiellt konglomerat som vill använda konsolideringsmetoden skall behöva inspektionens tillstånd. Vi anser därför att det inte finns skäl att lägga ytterligare administrativ börda på och berörda företag genom att kräva ett medgivande i varje enskilt fall. Att de ovannämnda förutsättningarna är uppfyllda för ett finansiellt konglomerat som tillämpar konsolideringsmetoden, bör i stället vara föremål för den löpande tillsynen. Det kan emellertid vid beräkningen av kapitalbasen och kapitalkravet på konglomeratnivå även vara motiverat att utgå från befintliga beräk- ningar för den finansiella företagsgruppen respektive försäkringsgruppen och sedan göra tillägg för försäkringssektorn respektive bank- och värde- papperssektorn. Som påpekar i sitt remiss- svar kan möjligheten att kombinera metoderna exempelvis vara praktisk att använda för de grupper där det ingår icke vinstutdelande försäkringsaktiebolag. Det blir då i praktiken frågan om en kombination av konsolideringsmetoden och sammanläggnings- och avräknings- metoden. I syfte att underlätta rapporteringsbördan och göra det möjligt att utnyttja redan framtagen information för i konglomeratet ingående finansiella företagsgrupper och försäkringsgrupper bör även en sådan kombinerad beräkningsmetod tillåtas. Om det finns skäl bör därför finansiella konglomerat som tillämpar konsolideringsmetoden på sektorsnivå i antingen bank- och värdepapperssektorn eller försäkringssektorn kunna tillämpa en kombination av sammanläggnings- och avräkningsmetoden och konsolideringsmetoden vid beräkningen av kapitalbas och kapitalkrav på nivån finansiellt konglomerat. En förutsättning bör då vara att den proportionella andelen till vilken ett dotterföretag eller ägarintresse räknas in vid beräkningen på konglo- meratnivå, är densamma vid beräkningen av både kapitalbas och kapital- krav. En ytterligare förutsättning är att metoden ger en lika bra bild av den gruppbaserade ekonomiska ställningen som om huvudmetoden används. För att undvika en invecklad framställning bör lagen inte innehålla någon närmare beskrivning av de beräkningsmetoder för kapitalbas och kapitalkrav som anges i direktivets bilaga I. Metoderna bör i stället defi- nieras genom en hänvisning till de beskrivningar som lämnas i bilagan.