prop · GT03160 · 2006-03-22 00:00:00 — man bör vara återhållsam med ingrepp i den övergripande målstrukturen. De förändringar som görs i de långsiktiga målen bör därför vara väl övervägda och motiverade av väsentliga förändringar av de övergripande politiska riktlinjerna eller i de grundläggande förutsättningarna för trans- Regeringens bedömning är att den målstruktur för transportpolitiken som fastställdes av 1998 (prop. 1997/98:56, bet. 1997/98:TU10, rskr. 1997/98:266) och som vidareut- vecklades i riksdagsbeslut om inriktningen av den framtida infrastruk- turen 2001 (prop. 2001/02:20, bet. 2001/02:TU2, rskr. 2001/02:126), fortfarande är ändamålsenlig. Transportpolitiken bör därför även i fort- sättningen vägledas dels av ett övergripande mål med ett antal delmål som anger ambitionsnivån på lång sikt, dels av etappmål som anger lämpliga steg på vägen. De långsiktiga målen, dvs. det övergripande målet och delmålen, är formulerade så att de kan ligga fast över en längre tidsperiod och ge ut- tryck för behovet av kontinuitet och långsiktighet i transportpolitiken. detta skäl bör det inte heller göras någon inbördes prioritering mellan de Detta skulle också vara ologiskt eftersom delmålen utgör preciseringar av det övergripande målet. På kort sikt kan det dock bli aktuellt med en prioritering mellan olika delmål. Denna prioritering bör dock i första hand komma till uttryck genom etappmålen som bör vara avstämda mot varandra och realistiska med hänsyn till bl.a. tillgängliga resurser, tekniska möjlig- heter, miljöförutsättningar, internationella åtaganden och åtgärds- och utvecklingskostnader för den närmaste tidsperioden. Etappmålen bör utformas så att de är möjliga att uppfylla till accep- tabla kostnader och uppoffringar. Målen bör dock sättas så högt att de innebär en verklig utmaning för olika berörda verksamheter och Etappmålen skall utgöra utgångspunkten för planering, genom- förande och uppföljning av konkreta åtgärder. De måste därför vara möj- liga att ändra vid behov och bör även i fortsättningen fastställas av Prop. 2005/06:160 regeringen. Etappmålen tydliggör också vilka ambitioner regeringen har när det gäller utvecklingen av transportsystemet . I denna roll vänder sig etappmålen till hela transportsektorn. För styr- ningen av myndigheterna används regleringsbreven där de långsiktiga målen och etappmålen kompletteras med myndighetsspecifika verksam- hetsmål. Etappmålen kan vara av karaktären resultatmål eller processmål. Resultatmål är den typ av mål som ställts upp för att beskriva hur transportsystemets fysiska egenskaper skall utvecklas vad gäller tillgänglighet, transportkvalitet, säkerhet, miljöpåverkan, hållbar regional utveckling och jämställdhet. Denna typ av etappmål kan kompletteras med processmål som beskriver vad som skall känneteckna själva processen fram till att åtgärderna är genomförda. Regeringens bedömning: Det övergripande målet för transportpolitiken bör även i fortsättningen ha följande lydelse: Det övergripande målet för transportpolitiken skall vara att säkerställa en samhällsekonomiskt effektiv och långsiktigt hållbar transportförsörj- ning för medborgarna och näringslivet i hela landet. Skälen för regeringens bedömning: Transportpolitiken är en viktig del i regeringens samlade insatser för hållbar tillväxt, välfärd och livs- En strävan efter samhällsekonomisk effektivitet bör även i fortsätt- ningen prägla avvägningar och beslut i transportpolitiken. förutsättning för att tillväxt- och välfärdsmål skall kunna uppnås. kundperspektiv skall genomsyra den svenska transportpolitiken. medborgarperspektiv som finns i det övergripande målet och det all- mänintresse som det är ett uttryck för är en viktig utgångspunkt för Medborgarperspektivet skall dock inte endast betrak- tas som en del av ett kollektivt allmänintresse. Det skall också ses ur ett individuellt perspektiv, ett kundorienterat perspektiv som utgår ifrån den enskilda resenärens och godskundens intresse. skall genomsyra såväl utformningen av transportpolitiska styrmedel som enskilda myndigheters verksamhet. Hållbar utveckling är ett övergripande mål för regeringens politik. innebär att alla politiska beslut skall utformas så att de tar hänsyn till ekonomiska, sociala och miljömässiga konsekvenser på lång sikt. med transportpolitiken är att påverka transportsystemet och dess funktion i samhället så att det kan bidra till att uppnå tillväxt- och välfärdsmål där olika aspekter på välfärd och livskvalitet måste kunna balanseras mot Tillgänglighet, transportkvalitet, säkerhet, god miljö, jäm- ställdhet och regional utveckling är i det sammanhanget lika viktiga och En långsiktigt hållbar transportförsörjning innebär att transportsystemet skall utvecklas för att tillgodose såväl dagens behov som kommande generationers behov. Fossila bränslen svarade 2004 för av den svenska Prop. 2005/06:160 transportsektorns energianvändning. I stora delar av landet saknas alter- nativ till vägtransporter. Transportsektorn är därför sårbar för stora för- ändringar i tillgång och pris på råoljebaserade bränslen. Till det kan läggas nödvändigheten av att minska användningen av fossila bränslen för att motverka de klimatförändringar som orsakas av utsläpp av kol- dioxid med fossilt ursprung. Förutsättningar måste därför skapas så att transportsektorns stora bero- ende av olja kan brytas. Det måste ske på ett sådant sätt och i en sådan takt att transportsektorns funktion inte försämras, till men för näringsliv och medborgare i hela landet. Detta kräver ett nationellt och internatio- nellt samarbete med insatser från forskning, industri, brukare och stat. Att bryta oljeberoendet innehåller många möjligheter i stärkt konkurrenskraft, teknikutveckling och framsteg. Regeringens insatser för att minska transportsektorns klimatpåverkan och beroende av fossila bränslen består bl.a. av åtgärder för att öka an- vändningen av förnybara drivmedel. Det beskrivs närmare i avsnitt 9. Regeringen har även inrättat en kommission för att bryta bero- ende av olja. Kommissionen utgör statsministerns forum för den för- djupade diskussion och analys av de strategiska frågor som krävs för att inte längre skall vara beroende av fossila bränslen för transport eller uppvärmning. Det övergripande målet bör liksom tidigare preciseras i följande lång- siktigt inriktade delmål: Ett tillgängligt transportsystem, hög transport- kvalitet, säker trafik, god miljö, regional utveckling och ett jämställt transportsystem. Regeringens bedömning: Delmålet ett tillgängligt transportsystem bör även i fortsättningen ha följande lydelse: Transportsystemet skall utformas så att medborgarnas och närings- livets grundläggande transportbehov kan tillgodoses. Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringens uppfattning bör statens ansvar för ett tillgängligt transportsystem omfatta alla de transportbehov som måste kunna tillgodoses i ett väl utvecklat samhälle oavsett om det gäller person- eller godstransporter. Transportsystemet bör därför utformas så att transporterna skapar den tillgänglighet för kvinnor och män som krävs för att de skall kunna arbeta, ta ansvar för hem och familj, utnyttja service samt i övrigt ha ett fungerande vardagsliv och upprätthålla goda sociala kontakter. Trans- portsystemet skall självklart också vara tillgängligt för barn och unga. Transportsystemet kan dock inte ensamt skapa tillgänglighet. Hur bebyggelse och verksamheter utformas och lokaliseras är också centralt. Flera faktorer påverkar företagens transportbehov, bl.a. om företaget producerar varor eller tjänster, om dessa exporteras, samt om transporten sker till hushåll, grossister, till företag eller andra. dock strukturomvandlingen i näringslivet nya krav som medför att gods- Prop. 2005/06:160 transporterna blir mer individuella och frekventa. Höga krav ställs på snabba, flexibla och framför allt tillförlitliga transporter. Detta kräver i sin tur ett transportsystem med hög tillgänglighet. Regeringens bedömning: Följande, delvis förändrade, etappmål bör gälla för delmålet ett tillgängligt transportsystem: Tillgängligheten för medborgare och näringsliv inom regioner samt mellan regioner och omvärlden bör successivt förbättras. Tillgängligheten inom storstadsområden och mellan tätortsområden bör öka. Kollektivtrafikens andel av antalet resor bör öka. bör kollektivtrafiken vara tillgänglig för funktionshind- rade. Cykeltrafikens andel av antalet resor bör öka, särskilt i tätort. Skälen för regeringens bedömning: I propositionen Infrastruktur för ett hållbart transportsystem (prop. 2000/01:20) konkretiserades delmålet om tillgänglighet i form av etappmål. Tillgänglighetsbegreppet gavs en bred innebörd. Det omfattar res- och transporttid, pris, före- komst av alternativ liksom turtäthet i kollektivtrafiken. Res- och trans- porttiderna skall minska. Samverkan mellan olika transportslag skall öka. Samhället skall säkerställa en tillgänglig kollektivtrafik. Målen skall relateras till kvinnor och män i allmänhet, men trafikantgrupper med sär- skilda behov såsom barn, äldre och funktionshindrade av båda könen, skall särskilt beaktas. Etappmålet för tillgänglighet inom regioner syftar till inomregional dynamik. Det kan handla om förbättrade transportrelationer mellan t.ex. centralort och periferi, men även mellan olika tätorter inom en region. Den senaste uppföljningen av etappmålen som redovisades i budget- propositionen , visar att tillgängligheten i vägtransportsystemet har förbättrats . Restiderna på de nationella vägarna har blivit kortare, kollektivtrafikutbudet har ökat och cykelvägarna har blivit fler. Även järnvägstransportsystemet har fått förbättrad tillgänglig- het i den meningen att det går fler tåg på spåren. För inrikesflyget har dock tillgängligheten försämrats . När det gäller tillgängligheten för funktionshindrade har trafikverken genomfört en gemensam undersökning som visar att för en relativt stor andel funktionshindrade är det besvärligt att resa och många funktions- hindrade reser inte alls . Sammantaget bedöms dock tillgängligheten för funktionshindrade ha förbättrats. En attraktiv och väl utbyggd kollek- tivtrafik är viktig för en god och långsiktigt hållbar tillgänglighet till arbete, service och skola. En ökad andel kollektivt resande kan också bidra till att uppnå nollvisionen och uppsatta miljömål. Det nya etapp- målet om att kollektivtrafikens andel av antalet resor bör öka markerar den betydelse regeringen lägger vid att utveckla kollektivtrafiken. I bl.a. avsnitt 17 föreslår regeringen åtgärder som syftar till att utveckla kollek- En ökad och säker cykeltrafik, särskilt i tätorter, är viktig för att öka Prop. 2005/06:160 tillgängligheten. Detta har också fördelar från miljö- och folk- Trafikverken och () har inlett arbetet med att utveckla mått och indikatorer för tillgänglighet, regional utveckling och transportkvalitet. Tänkbara mått för hur person- transporterna utvecklas i förhållande till dessa mål finns redovisade i 2004:5. Detta arbete behöver drivas vidare, inte minst mot bakgrund av de svårigheter som finns med att hitta lämpliga metoder och mått för att följa utvecklingen av tillgängligheten för medborgare och näringsliv. I det fortsatta arbetet bör särskild uppmärksamhet ägnas åt att finna mått för tillgänglighet till arbete respektive vardagliga ser- vicefunktioner för kvinnor och män, samt barns och ungas tillgänglighet till skola och fritidsaktiviteter. Den nationella cykelstatistiken behöver också förbättras så att målet om ökad andel cykeltrafik kan följas upp. Regeringens bedömning: Delmålet hög transportkvalitet bör även i fort- sättningen ha följande lydelse: Transportsystemets utformning och funktion skall medge en hög trans- portkvalitet för medborgarna och näringslivet. Skälen för regeringens bedömning: I propositionen Infrastruktur för ett hållbart transportsystem (prop. 2000/01:20) breddades delmålet för transportkvalitet till att avse såväl medborgarnas som näringslivets trans- porter. Den yttersta effekten som skall uppnås genom målet transport- kvalitet är att systemets funktion skall svara mot medborgarnas och näringslivets behov. Delmålet för transportkvalitet blir därmed ett sam- lande begrepp för kundnytta. Hög trafiksäkerhet och låg miljöpåverkan från enskilda transporter är självfallet också av stort intresse för många konsumenter. Dessa egenskaper är dock i mycket stor utsträckning knutna till allmänna samhällsintressen varför de även i fortsättningen bör hanteras i särskilda delmål. Regeringens bedömning: Följande, delvis förändrade etappmål, bör gälla för delmålet hög transportkvalitet: Kvaliteten i det svenska transportsystemet bör, mätt i termer av till- förlitlighet, trygghet, flexibilitet, bekvämlighet, framkomlighet samt tillgång till information successivt förbättras. bör arbeta för att kunna jämföra dessa kvalitetstermer med övriga EU-länders. Passagerares rättigheter bör stärkas. Skälen för regeringens bedömning: Det transportpolitiska delmålet om hög transportkvalitet slår fast att transportsystemets utformning och funktion skall medge en hög transportkvalitet för medborgarna och Prop. 2005/06:160 näringslivet. Det etappmål som ställdes upp i infrastrukturpropositionen 2001 innebär att kvaliteten i det svenska transportsystemet, mätt i termer av förutsägbarhet, säkerhet, flexibilitet, bekvämlighet, framkomlighet och tillgång till information successivt bör förbättras. över en längre tidsperiod råder det knappast några tvivel om att transportkvaliteten har ökat avsevärt för alla dessa faktorer. Även på kort sikt har utvecklingen varit övervägande positiv, dock kan bl.a. trafikstörningar och minsk- ningar i trafikutbudet ha medfört sänkt transportkvalitet i vissa avseen- den. De kvalitetsfaktorer som pekades ut är fortfarande relevanta. För att tydliggöra skiljelinjen mot trafiksäkerhetsmålet bör dock kvalitets- termen säkerhet i stället uttryckas i termer av trygghet. En annan föränd- ring är att termen förutsägbarhet byts mot det bredare uttrycket tillförlit- lighet. Trygghet handlar bl.a. om att resenärer skall slippa känna oro och rädsla i transportsystemet. Även om den upplevda rädslan inte alltid överensstämmer med den faktiska risken är det angeläget att vidta åtgär- der för att öka känslan av trygghet i transportsystemet, t.ex. i kollektiv- trafiken. Generellt upplever många vägen till och från stationer och håll- platser som mer otrygg än kollektivtrafiken och hållplatserna i sig. Här behövs en förbättrad samverkan mellan samhällsplanerare och kollektiv- trafiken. De åtgärder som behövs för att svara upp mot målets ambitioner avseende ökad trygghet i trafiken är inte bara ett ansvar för staten utan även för trafikhuvudmän, kollektivtrafikoperatörer och kommuner. Målet om passagerares rättigheter införs för att svara upp mot ambitio- nen att kunden skall ges en tydligare plats i transportpolitikens mål. pågår en omvandling av den offentliga förvaltningen till en modern förvaltning som sätter medborgarna i centrum. Den offentliga förvaltningen skall göra livet enklare för medborgarna. Regeringens vision om 24-timmarsmyndigheten är en del i detta arbete. Även inom transportsektorn pågår ett arbete för att sätta medborgare och transportkunder i fokus. Regeringen ser det som angeläget att den kund- orientering som inletts bland transportmyndigheterna fortsätter och vida- reutvecklas med beaktande av de transportpolitiska målen. Arbetet med att utveckla ett uppföljningssystem med mått och indika- torer för de etappmål som ställdes upp i infrastrukturpropositionen har påbörjats. 2004:5 innehåller ett antal tänkbara mått för att mäta utvecklingen av transportkvaliteten för persontransporter. Sådana mått bör genomgående vara könsuppdelade. Trafikverken har på uppdrag av regeringen påbörjat ett motsvarande utvecklingsarbete när det gäller mått och indikatorer för godstransporter. Liksom för tillgänglighetsmålen krävs dock ett omfattande utvecklingsarbete av metoder och modeller. Det är angeläget att dessa arbeten drivs vidare och intensifieras. Regeringen avser att ta erforderliga initiativ för att så sker. Regeringens bedömning: Delmålet säker trafik bör även i fortsättningen ha följande lydelse: Det långsiktiga målet för trafiksäkerheten skall vara att ingen dödas eller skadas allvarligt till följd av trafikolyckor. Transportsystemets ut- formning och funktion skall anpassas till de krav som följer av detta. Skälen för regeringens bedömning: I och med att fattade beslutet om nollvisionen 1997 fick trafiksäkerhetsarbetet en ny inriktning (prop. 1996/97:137, bet. 1997/98:TU4, rskr. 1997/98:11). Regeringen bedömer att arbetet varit lyckosamt och att nollvisionen utgör en bra strategi för att öka trafiksäkerheten bland olika grupper av flickor och pojkar, kvinnor och män. Successivt har fler och fler accepterat noll- visionen som ett sätt att åstadkomma ett säkert transportsystem. , kommunerna, trafikhuvudmännen, transportnäringen, for- donsindustrin och andra systemutformare tar nu alla intryck av nollvisio- nen i sitt arbete. Genom beslut med anledning av den trans- portpolitiska propositionen 1998 skall nollvisionen vara en viktig ut- gångspunkt för hela transportsystemet och därför gälla alla trafikslag. Arbetet med att förverkliga nollvisionen är en fortgående process. har ställt sig bakom nollvisionen , senast i samband med behandlingen av propositionen Fortsatt arbete för en säker vägtrafik (prop. 2003/04:160). Den långsiktiga inriktningen i trafiksäker- hetsarbetet enligt beslutet om nollvisionen skall därför ligga fast. Regeringens bedömning: Etappmålet säker trafik bör även i fortsätt- ningen ha följande lydelse: Antalet dödade och allvarligt skadade till följd av trafikolyckor inom alla trafikslag bör, i enlighet med nollvisionen, fortlöpande minska. Särskilt bör åtgärder som syftar till att förbättra barns trafik- säkerhet prioriteras. Antalet personer som dödas till följd av vägtrafikolyckor bör minska med hälften räknat års nivå. Skälen för regeringens bedömning: I enlighet med regeringens tidi- gare bedömningar, senast i propositionen Infrastruktur för ett hållbart transportsystem (prop. 2000/01:20), bör etappmålet om att antalet dödade och allvarligt skadade i transportsystemet till följd av olyckor fortlöpande bör minska kvarstå. Etappmålet för trafiksäkerhetsutvecklingen i vägtransportsystemet innebär att högst 270 människor skall omkomma i vägtrafikolyckor 2007. Regeringen ser etappmålet som viktigt för att motivera och enga- gera olika aktörer för att kunna nå det långsiktiga målet, nollvisionen. I propositionen Fortsatt arbete för en säker vägtrafik (prop. 2003/04:160) har regeringen därför föreslagit att detta mål skall ligga fast Prop. 2005/06:160 vilket också ställt sig bakom. är ett av det mest framgångsrika länderna i världen i termer av antalet trafikdödade per innevånare. En rad åtgärder kommer att vidtas på Europanivå, inte minst inom övervakningsområdet. Dessa åtgärder är alla länder beroende av för att nå sina respektive mål. Det nu uppsatta EU- målet, en halvering av antalet döda års nivå till 2010, är minst lika ambitiöst som det svenska målet . För svenskt vidkom- mande, om vi skall var minst lika ambitiösa som EU-målet anger, skulle det innebära högst ca 250 dödsfall . En utvärdering av trafiksäkerhetsarbetet i vägtransportsystemet kom- mer att ske i anslutning till 2007 för att kunna göra nödvändiga åtgärder för det framtida trafiksäkerhetsarbetet (se avsnitt 8.1). Regeringen kom- mer att ge i uppdrag att formulera nytt etappmål för trafik- säkerhetsutvecklingen i vägtransportsystemet efter 2007 och ge förslag på en framtida målstruktur. För järnväg, sjöfart och luftfart där säkerheten fortsatt är mycket god kommer ambitionsnivåer och prioriteringar liksom tidigare att ske som en del av myndighetsstyrningen. Regeringens förslag: Delmålet för en god miljö ändras till: Transportsystemets utformning och funktion skall bidra till att miljö- 2003:2 om etappmål för en god miljö: innehåller inga förslag till förändringar av delmålet. Skälen för regeringens förslag: Det övergripande målet för miljö- politiken är att till nästa generation lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen är lösta. Grunden för den nationella miljöpolitiken är de 15 miljökvalitetsmålen antagit. Miljökvalitetsmålen beskriver den kvalitet eller det tillstånd i miljön som behöver uppnås för att samhället skall vara ekologiskt hållbart. Miljökvalitetsmålen skall i huvudsak vara uppfyllda inom en generation efter det att målen ursprungligen antogs. Undantaget är målet Begränsad klimatpåverkan där 2050 satts som målår. För att ge vägledning åt det konkreta arbetet med att nå miljökvalitetsmålen innehåller miljömåls- strukturen också delmål. Delmålen uttrycker i de flesta fall ett önskvärt läge 2010. Målsystemet har etablerats i två steg. En struktur med 15 miljökvali- tetsmål fastlades av efter förslag i propositionen Svenska miljömål miljöpolitik för ett hållbart (prop. 1997/98:145, bet. 1998/99:MJU6, rskr. 1998/99:183). Därefter har sammanlagt 72 delmål till dessa fastlagts av , merparten efter förslag i propositionen Svenska miljömål delmål och åtgärdsstrategi (prop. 2000/01:130, bet. 2001/02:MJU3, rskr. 2001/02:36). Genom beslut med anled- ning av propositionen Svenska miljömål ett gemensamt uppdrag (prop. 2004/05:150, bet. 2005/06:MJU3, rskr. 20051/06:48, rskr. 20051/06:49) Prop. 2005/06:160 har systemet kompletteras med ett sextonde miljökvalitetsmål om biolo- gisk mångfald benämnt Ett rikt växt- och djurliv. Dessutom har ett antal delmål ändrats. De sexton miljökvalitetsmålen är: Levande sjöar och vattendrag Grundvatten av god kvalitet Hav i balans, levande kust och skärgård Ett rikt växt- och djurliv Transportsektorns miljöpåverkan är mångfacetterad. För många miljö- kvalitetsmål finns en koppling till transportsektorn. För att miljöpoliti- kens mål skall kunna nås är det viktigt att transportpolitiken utformas med hänsyn till dessa mål. Regeringen har i propositionen Infrastruktur för ett hållbart transportsystem (prop. 2000/01:20) slagit fast att trans- portsektorn skall bidra till att miljöpolitikens delmål nås. Behovet av en långsiktigt stabil och heltäckande grund för transportsektorns miljöarbete gör dock att även miljökvalitetsmålen bör vara en utgångspunkt för transportpolitiken. I den transportpolitiska målstrukturen bör enligt regeringens uppfattning denna ambition uttryckas i det transportpolitiska delmålet om en god miljö. Regeringen föreslår därför att det nuvarande delmålet om god miljö ändras så att detta samband tydliggörs. En sådan förändring är också i linje med uppfattning i rapporten Miljömålsrapporteringen för mycket och för lite (RIR 2005:1 s. 55). Där framhålls att miljökvalitetsmålen och transportpolitikens delmål om god miljö i sin nuvarande utformning inte är helt samordnade med varandra. Regeringens bedömning: Följande etappmål bör gälla för delmålet God miljö: Transportsektorn bör bidra till att miljöpolitikens delmål nås. Utsläppen av koldioxid från transporter i bör 2010 ha stabilise- Antalet människor som utsätts för trafikbullerstörningar överstigande de riktvärden som ställt sig bakom för buller i bostäder skall ha minskat till 2010 jämfört med . Inriktningen för att nå bullermålet bör vara effektivaste reduktion av störningar och att de mest bullerutsatta människorna prioriteras. 2003:2 om etappmål för en god miljö: har med de miljöpolitiska delmålen som huvudsaklig utgångspunkt bedömt att särskilda etappmål för transportsektorn är lämpliga för klimatpå- verkande gaser, buller i bostadsmiljö samt natur- och kulturmiljö. För annan miljöpåverkan anser att särskilda etappmål inte är nödvän- diga. Huvudskälen är dels att delmålen kommer att nås med redan fattade beslut eller att det finns en särskild lagstiftning kopplad till delmålen, dels att ansvaret för att nå miljömålen kan hänföras direkt till trafik- verken som förfogar över de åtgärder som krävs.