prop · GT03180 · 2006-03-29 00:00:00 — Med hänsyn till förekomsten av mål med det kommittén kallar politiska övertoner anser kommittén att det är lämpligt att domstolarna har kännedom om nämndemännens partitillhörighet så att särskilda hänsyn kan tas vid Prop. 2005/06:180 sammansättningen av nämnden i dessa mål. Minoriteten anser att man bör markera att nämndemannauppdraget inte är partipolitiskt och pekar på det förhållandet att det inte uppställs något krav på politisk åsiktsrepresentativitet i lagen. Enligt regeringens synsätt är det av central betydelse att klargöra att nämndemannauppdraget inte är ett partipolitiskt uppdrag. Av föregående avsnitt framgår också att regeringen utgår från att de politiska partierna skall vidta kraftfulla åtgärder för att bredda rekryteringen. Det finns inga bestämmelser om hur nämnden i ett enskilt mål skall sättas samman. Målsättningsregeln i 4 kap. 7 § RB och 19 § LAFD om en allsidig sammansättning riktar sig till valförsamlingen. När regeln infördes uttalades dock i förarbetena att det kunde vara lämpligt att även domstolen vid indelningen av nämndemännen lät sig påverkas av målsättningsregeln (prop. 1987/88:138 s. 16). Den regeln omfattar emellertid inte partitillhörighet. Domstolarna har således inget behov av sådana uppgifter om nämndemännen. Mot denna bakgrund anser regeringen att det saknas skäl för valförsamlingen att lämna uppgifter till domstolen om nämndemännens partipolitiska hemvist. Etnisk mångfald i nämndemannakåren Regeringens förslag: Valförsamlingen skall vid val av nämndemän eftersträva att nämndemannakåren får en allsidig sammansättning inte enbart vad gäller ålder, kön och yrke utan även avseende etnisk Kommitténs förslag: Överensstämmer med regeringens (avsnitt 4.3.4 i betänkandet). Remissinstanserna: I stort sett samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. dock vikten av att nämndemännen har tillräckliga språkkunskaper. Tingsrätten hävdar att tiden är mogen för att överge tanken på att en del av nämndemannens uppgift är att fylla en del av en kvot. Tingsrätten anser att det skulle kännas obehagligt att kartlägga nämndemännens ursprung i etniskt hänseende. anser att kravet på svenskt medborgarskap blir alltmer otidsenligt och att det borde räcka med att vara valbar i kommunala val. Verket menar att det skulle öka möjligheterna att rekrytera personer med Skälen för regeringens förslag: är ett land med etnisk och Ungefär en tiondel av befolkningen är födda En nästan lika stor andel är inrikes födda med minst en förälder som är född utomlands. Ungefär en fjärdedel av dem som är utrikes födda är av nordisk härkomst. I den allmänna strävan efter en allsidigt sammansatt nämndemannakår ingår att, trots att detta inte uttryckligen anges i någon lagregel, se till att även medborgare med utländsk bakgrund väljs till nämndemän. Som tidigare nämnts uppgår andelen nämndemän med utländsk bakgrund (utrikes födda, inrikes födda med en eller två utrikes födda föräldrar) totalt till jämfört med i kontrollgruppen (svenska medborgare som uppnått myndighetsåldern). I åldersgruppen uppgår andelen nämndemän med utländsk bakgrund till jämfört med i kontrollgruppen. I åldersgruppen uppgår andelen nämndemän med utländsk bakgrund till jämfört med i kontrollgruppen. I propositionen , framtiden och mångfalden (prop. 1997/98:16) framhöll regeringen att samhällets etniska och kulturella mångfald bör tas som utgångspunkt för den generella politikens utformning och genomförande på alla samhällsområden och nivåer. För att den generella politiken ska präglas av den mångfald som finns i samhället bör i princip alla vara med och utforma den och ta ansvar för den. Detta kan, i enlighet med vad som uttalades i propositionen, ske först när mångfalden återspeglas i samhällets institutioner. har ställt sig bakom dessa uttalanden (bet. 1997/98:SfU06 och rskr. 1997/98:68). Ett särskilt mål för regeringens integrationspolitik är att den etniska och kulturella mångfalden bland de anställda i statsförvaltningen skall öka på alla nivåer (prop. 2005/06:1 Utgiftsområde 8 s. 12 f.). pågår inom bl.a. rättsväsendets myndigheter ett aktivt arbete med att öka andelen anställda med utländsk bakgrund. Ett särskilt mål för regeringens demokratiarbete är att öka andelen förtroendevalda med utländsk bakgrund (prop. 2005/06:1 Utgiftsområde 1 s. 12). Regeringen anser att de bakomliggande skälen för etnisk mångfald bland förtroendevalda respektive anställda inom statsförvaltningen är giltiga även beträffande nämndemän. Den undersökning som genomförts av SCB visar att andelen nämndemän med utländsk bakgrund stämmer relativt väl med befolkningen i stort. Med hänsyn till frågans stora betydelse anser dock regeringen att vikten av etnisk mångfald inom nämndemannakåren bör komma till uttryck i lag. Enligt nuvarande reglering skall valförsamlingen vid val av nämndemän eftersträva att nämndemannakåren får en allsidig sammansättning med hänsyn till ålder, kön och yrke (4 kap. 7 § fjärde stycket RB och 19 § femte stycket LAFD). Regeringen föreslår att regeln ändras så att valförsamlingen skall eftersträva en allsidig sammansättning av nämndemannakåren inte enbart vad gäller ålder, kön och yrke utan även avseende etnisk bakgrund. har anfört att man genom att ta bort medborgar- skapskravet för nämndemän skulle kunna förbättra möjligheterna att rekrytera personer med utländsk bakgrund till nämndemannauppdragen. En utredning om krav på svenskt medborgarskap i lagstiftningen (SOU 2000:106) har också föreslagit att kravet på svenskt medborgarskap för nämndemän skall tas bort. Förslaget utsattes dock för omfattande remisskritik i denna del och är fortfarande föremål för beredning inom . Det kan dock konstateras att en stor andel av dem som är utrikes födda också är svenska medborgare. Bland dem som är födda i och har en eller två utrikes födda föräldrar är en klar majoritet svenska medborgare. För flertalet av dem som har utländsk bakgrund utgör således inte medborgarskapskravet något hinder mot att bli nämndeman. Dessutom har en ny lag om svenskt medborgarskap trätt i kraft . Den nya lagen ger förbättrade möjligheter till Enligt regeringens bedömning torde den nya Prop. 2005/06:180 möjligheten till dubbelt medborgarskap leda till att fler personer med utländsk bakgrund kan bli svenska medborgare och därmed valbara till nämndemannauppdrag. I likhet med vad flera remissinstanser anför anser regeringen att en nämndeman bör ha godtagbara språkkunskaper för att kunna fullgöra sitt uppdrag. Regeringen utgår från att detta kommer att beaktas vid rekryteringsförfarandet. invänder mot att tingsrätten skall kartlägga nämndemännens etniska bakgrund. Regeringen vill understryka att avsikten inte är att enskilda domstolar skall göra någon sådan kartläggning. Nämndemannauppdragen bör cirkulera bland Regeringens förslag: Om det finns flera alternativa sätt att uppnå en allsidig sammansättning av nämndemannakåren, bör de personer väljas som inte tidigare tjänstgjort som nämndemän eller som tjänstgjort kortast Regeringens bedömning: Det bör inte införas några begränsningar av valbarheten till nämndeman i fråga om antal mandatperioder eller ålder. Kommitténs bedömning: I fråga om begränsningar av valbarheten överensstämmer kommitténs bedömning med regeringens. anser dock att utgångspunkten vid nomineringsarbetet bör vara att en person som innehaft ett uppdrag som nämndeman under tre på varandra följande perioder inte skall nomineras för ytterligare en period (avsnitt 4.6 i betänkandet). Remissinstanserna: Hovrätten över och , tingsrätt och Länsrätten i anser att man för att uppnå de i betänkandet framlagda målen bör införa lagregler om förbud mot att tjänstgöra som nämndeman under fler än tre på varandra följande Hovrätten för , och Lunds tingsrätt anser att det föreligger starka skäl för att lagstifta om en begränsning av valbarheten i fråga om antal mandatperioder. Hovrätten för skulle man därigenom betona att nämndemannauppdraget är ett lekmannauppdrag. bedömer att en begränsning av antalet mandatperioder skulle ha större betydelse för nämndemannakårens ålderssammansättning än vad kommittén ger uttryck för och menar att en sådan begränsning bör , Länsrätten i län, Länsrätten i län och anser att det riktmärke om maximalt tre mandatperioder som kommittén förordar bör komma till uttryck i lag. begränsning av valbarheten till ett visst antal mandatperioder och anser att det är en styrka med erfarna nämndemän. utredningen att övervägande skäl talar mot en begränsning av valbarheten till ett visst antal mandatperioder. Tingsrätten anser att en blandning mellan nyvalda och erfarna nämndemän ofta kan vara den framhåller att samhället av principiella skäl valt att inte begränsa andra förtroende- uppdrag vare sig eller i mandatperioder. Enligt förbundets mening bör inte nämndemän behandlas annorlunda. Förbundet anser att det är de personliga förutsättningarna, lämplighet och erfarenhet som bör vara vägledande för om en person ska nomineras. En klar majoritet av de remissinstanser som yttrar sig i frågan, bl.a. Hovrätten över och , Hovrätten för samt , anser att det bör återinföras en övre åldersgräns för valbarhet till nämndemannauppdrag. och anser liksom kommittén att övervägande skäl talar mot en övre åldersgräns. anser att det bör övervägas ytterligare att ange en högre lägsta ålder, förslagsvis , som krav för valbarhet. har samma inställning till begränsningar i valbarheten avseende ålder som beträffande antal mandatperioder. Skälen för regeringens bedömning och förslag För att vara valbar till nämndeman krävs att man är svensk medborgare och folkbokförd i en kommun eller i ett län som hör till domstolens domkrets. Underåriga, personer som har förvaltare enligt samt ett antal yrkeskategorier med anknytning till rättsväsendet får inte vara nämndemän. Enligt nuvarande ordning finns inte någon begränsning i fråga om antal mandatperioder som en nämndeman får tjänstgöra. För riksdagsledamöter och andra förtroendevalda finns det inte heller någon lagreglerad begränsning av antalet mandatperioder som en person får tjänstgöra. Beträffande ledamöter i statliga styrelser, nämnder och råd krävs det dock normalt starka skäl för att få inneha samma uppdrag under mer än tre perioder. En undersökning som kommittén genomfört visar att majoriteten av de tillfrågade nämndemännen tjänstgjorde under sin första eller andra mandatperiod. Endast cirka en femtedel av nämndemännen tjänstgjorde under sin fjärde mandatperiod. Kommittén menar därför att det inte är så vanligt som den allmänna debatten ger intryck av att nämndemän tjänstgör under ett stort antal mandatperioder. Kommittén anser därför att det inte är motiverat att införa några begränsningar av valbarheten i fråga om antal mandatperioder. Kommittén anser dock att nämndemanna- uppdragen borde cirkulera i större utsträckning än vad som sker. Genom att fler medborgare ges möjlighet att tjänstgöra som nämndemän skulle lekmannainslaget i nämndemannainstitutet bibehållas. Kommittén anser att det vid nomineringsarbetet bör eftersträvas att personer som tjänstgjort som nämndemän bör stå tillbaka för nya kandidater. Kommittén föreslår ingen lagregel men anser att det bör uppställas ett riktmärke vid nomineringsarbetet som innebär att en person som innehaft uppdrag som nämndeman under tre på varandra följande mandatperioder inte skall nomineras för ytterligare en period. En majoritet av remissinstanserna förordar en begränsning av valbar- heten i fråga om antal mandatperioder. Flera remissinstanser anser att en sådan begränsning behövs för att säkerställa nämndemannauppdragets karaktär av lekmannauppdrag. Några remissinstanser invänder dock mot en sådan begränsning i valbarheten. Dessa remissinstanser framhåller värdet av erfarna nämndemän och anser att det är principiellt viktigt att valförsamlingen är oförhindrad att välja den person som kan anses vara lämplig. Regeringen anser att det är av stort intresse att nämndemanna- uppdragen cirkulerar bland medborgarna i större utsträckning och att fler medborgare därigenom ges möjlighet att tjänstgöra som nämndemän. Om samma nämndemän tjänstgör under långa perioder riskerar deras legitimitet som allmänhetens representanter att urholkas. Ju längre en nämndeman tjänstgör desto svårare blir det också för honom eller henne att upprätthålla sin funktion av lekmannadomare. Frågan om en ökad cirkulation har vidare en nära koppling till intresset av en allsidig sammansättning i nämndemannakåren. En ökad cirkulation kan förmodas underlätta arbetet med att föryngra nämndemannakåren. Genom en ökad cirkulation skulle dessutom fler medborgare få möjlighet att tjänstgöra som nämndemän vilket i sin tur stärker nämndemannainstitutets folkliga förankring. Regeringen anser dock att principiella skäl talar mot att införa en begränsning av valbarheten till ett visst antal mandatperioder. En sådan begränsning i valbarheten finns inte beträffande andra offentliga uppdrag. Det är också viktigt att de väljande och nominerande organen i möjligaste mån står fria att välja de personer som de anser bäst lämpade att tjänstgöra som nämndemän. Regeringen föreslår i stället att det införs en lagregel om att nämndemannauppdragen bör cirkulera bland medborgarna. Den föreslagna regeln bör vara subsidiär i förhållande till målsättningsregeln om en allsidig sammansättning av nämndemanna- kåren och slå fast att om det finns flera alternativa sätt att uppnå en allsidig sammansättning, bör de personer väljas som inte tidigare tjänstgjort som nämndemän eller som tjänstgjort kortast tid. För nämndemän gäller myndighetsåldern som en nedre åldersgräns. Det uppställs dock inte längre någon övre åldersgräns. infördes en övre åldersgräns . Som skäl anfördes att man därigenom skulle öka garantierna för att det inte skulle tjänstgöra nämndemän som på grund av alltför hög ålder var mindre lämpliga som domare. I förarbetena uttalades också att det kunde vara svårt att avgöra om en viss person med hänsyn till sin ålder skulle kunna fullgöra sina åligganden , särskilt som denna var så lång som (prop. 1963:156 s. 25). behandlade frågan om avskaffande av sjuttioårsgränsen. anförde då att huvud- principen bör vara att inga övre åldersgränser skall finnas för offentliga uppdrag. Utskottet hade förståelse för de motiv som anfördes till stöd för en övre åldersgräns för nämndemän. Enligt utskottet kunde det dock med större tyngd hävdas att det även i dessa fall borde få ankomma på de väljande organen att utan lagfästa begränsningar av detta slag välja de personer som anses mest lämpade för uppdragen. gav slutligen till känna att regeringen borde närmare pröva behovet av övre åldersgränser (bet. KU 1980/81:8 s. 15). slopades den övre åldersgränsen för nämndemannauppdrag. I förarbetena uttalade regeringen att man delade den i olika sammanhang hävdade uppfattningen att det från principiell synpunkt var väsentligt att inga övre åldersgränser fanns för offentliga uppdrag. Genom att slopa åldersgränsen för nämndemän skulle nämndemannauppdraget likställas med andra förtroendeuppdrag. Sjuttioårsgränsens införande hade lett till en föryngring av nämndemannakåren. Det hade tidigare förekommit att det tjänstgjorde nämndemän som inte längre var lämpliga för uppdraget. Om sjuttioårsgränsen skulle slopas ansåg regeringen att man måste lägga ett ökat ansvar på de nominerande och väljande organen. Regeringen framhöll därför vikten av att man inför nomineringar och val av nämndemän gjorde en noggrann prövning av varje kandidats förut- sättningar för ett nämndemannauppdrag (prop. 1987/88:138 s. 2021). ställde sig bakom regeringens uttalanden (bet. 1987/88:JuU38 och rskr. 1987/88:360). kartläggning visar att det i flera andra länder finns en övre åldersgräns för lekmannadomare. Bland de nordiska länderna har () och () en övre åldersgräns. Bland övriga länder som har en sådan gräns kan nämnas (), () och (). En klar majoritet av de remissinstanser som yttrat sig i denna del anser att en övre åldersgräns för att få tjänstgöra som nämndeman bör återinföras. Ett par remissinstanser anser att man bör jämföra med den övre åldersgräns som gäller för lagfarna domare. Några remissinstanser framhåller risken för att äldre nämndemän på grund av ohälsa, nedsatt syn och hörsel eller liknande förhållanden kan få svårt att fullgöra sitt uppdrag. Ett antal remissinstanser motsätter sig dock en övre åldersgräns. De framhåller bl.a. att det av principiella skäl inte bör återinföras någon övre åldersgräns eftersom någon sådan gräns inte finns beträffande andra förtroendeuppdrag. Regeringen anser att det från principiell synpunkt är väsentligt att det inte uppställs någon övre åldersgränser för offentliga uppdrag. Vid rekryteringen av nämndemän bör de nominerande och väljande organen främst fästa avseende vid varje kandidats personliga förutsättningar. En äldre person med god hälsa kan ha väl så goda förutsättningar att tjänstgöra som en yngre person. Som framgår av avsnitt 7.2 föreslår regeringen att det införs nya regler om entledigande och avstängning av nämndemän. Med dessa regler kommer ändamålsenliga åtgärder att kunna vidtas mot t.ex. en äldre nämndeman som av hälsoskäl eller av andra orsaker inte längre framstår som lämplig för uppdraget. Införandet av en lagregel om att nämndemannauppdragen skall cirkulera bland medborgarna torde dessutom kunna medverka till en föryngring av nämndemannakåren. Mot bakgrund av det anförda delar regeringen kommitténs bedömning att någon övre åldersgräns inte bör återinföras. Regeringen kan inte heller se att det skulle finnas någon anledning att höja den nedre åldersgränsen. Regeringens bedömning: För att underlätta arbetet med att rekrytera en allsidigt sammansatt nämndemannakår är det angeläget att utforma ersättningsvillkoren så att de nämndemän som är yrkesverksamma likställs med dem som inte förlorar arbetsinkomst och att sammanträdes- arvodet höjs. Ersättningen för inkomstförlust bör således utgå utöver arvodet. Ersättningen bör dock endast täcka den faktiska inkomst- förlusten. Arvodet bör höjas från till . De nya ersättnings- villkoren bör gälla . Kommitténs förslag: I fråga om ersättning för inkomstförlust och sammanträdesarvodets storlek överensstämmer kommitténs förslag med regeringens bedömning. Vidare föreslår kommittén att nämndemän som förlorar pensions- och semesterförmåner till följd av uppdraget skall få en schabloniserad ersättning för denna förlust. Dessutom skall ett särskilt inställelsearvode om utgå till nämndemän vars resväg överstiger enkel väg. Slutligen föreslår kommittén att det skall införas en möjlighet till ersättning för barntillsynskostnader liksom en möjlighet till ersättning för merkostnader i nämndemans näringsverksamhet (avsnitt 5.2.25.2.8). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker i stort kommitténs förslag till ändrade ersättningsvillkor. I princip samtliga remissinstanser invänder dock mot kommitténs finansieringsförslag och anser att rättsväsendet måste tillföras resurser som motsvarar kostnaderna för reformen. , , , , Länsrätten i , Länsrätten i län och föreslår att kommitténs förslag finansieras genom att antalet nämndemän i tingsrätt och länsrätt minskas från tre till två. och Länsrätten i län föreslår även att möjligheten att avgöra mål utan nämndemän utvidgas. Skälen för regeringens bedömning: Ersättningsvillkoren nämns ofta som en orsak till den bristande representativiteten i nämndemannakåren. Enligt gällande ordning har nämndemän rätt till ett sammanträdesarvode om per dag, reseersättning och traktamente. Ersättning för inkomstförlust utgår för den del av inkomstförlusten som inte täcks av sammanträdesarvodet. För att underlätta arbetet med att rekrytera en allsidigt sammansatt nämndemannakår anser regeringen att det är angeläget att utforma ersättningsvillkoren så att de nämndemän som är yrkesverksamma likställs med dem som inte förlorar arbetsinkomst och att sammanträdesarvodet höjs. Ersättningen för inkomstförlust bör således utgå utöver arvodet. Ersättningen bör dock endast täcka den faktiska inkomstförlusten. Arvodet bör höjas från till . Regeringen anser att det inte finns tillräckliga skäl att göra några ytterligare förändringar av ersättningsvillkoren. De nya ersättningsvillkoren bör gälla . Regeringens förslag: Ett lämplighetskrav för nämndemän införs. detta bör endast den utses till nämndeman som med hänsyn till omdömesförmåga, självständighet, laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget. Kommitténs förslag: Kommittén föreslår att det införs en regel enligt vilken en nämndeman skall vara en omdömesgill, självständig, rättrådig och i övrigt lämplig man eller kvinna (avsnitt 8.2.2 i betänkandet). Remissinstanserna: I princip samtliga remissinstanser som yttrar sig i denna fråga tillstyrker kommitténs förslag att införa ett lämplighetskrav. Endast Kammarrätten i är tveksam till förslaget eftersom den föreslagna regeln inte skall utgöra ett valbarhets- eller behörighetskrav. anser att det föreslagna lämplighetskravet inte bör likställas med de valbarhets- och behörighetskrav som domstolen skall anser att man bör använda ett modernt språkbruk i den föreslagna regeln och undvika oklara ord som omdömesgill och rättrådig. Skälen för regeringens förslag: uppställs inte några formella kvalifikationskrav för att tjänstgöra som nämndeman. för nämndemännens lämplighet ligger i att valförsamlingen endast väljer sådana personer som är lämpade för uppdraget (prop. 1969:44 s. 378). Statsmakterna har också uttalat sitt förtroende för att valförsamlingarna utan formella regler endast nominerar betrodda, erfarna och kunniga personer till uppdrag som nämndeman. I det sammanhanget har man också pekat på det förhållandet att formella kvalifikationskrav skulle vara mindre förenliga med principen om att nämndemännen inte har till uppgift att tillföra domstolen någon särskild sakkunskap utan att representera åsikter och synsätt som är allmänt företrädda bland medborgarna (prop. 1975/76:153 s. 50). För jurymän finns emellertid ett lämplighetskrav. jurymän vara kända för omdömesgillhet, självständighet och rättrådighet (12 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen). Som framgår av avsnitt 6.2.1 anser regeringen att de politiska partiernas rekryteringsarbete bör breddas. De nominerande och väljande organen skulle med ett lämplighetskrav som utgångspunkt ges förbättrade möjligheter att genomföra en ändamålsenlig lämplighets- prövning av kandidater om vilka de inte har någon personkännedom. Regeringen föreslår därför att det införs ett lagfäst lämplighetskrav för uppdrag som nämndeman. En nämndeman skall i sin tjänstgöring bl.a. ta ställning till om den som åtalats har gjort sig skyldig till brott. Det är därför naturligt att en nämndeman bör vara en god förebild i fråga om allmän laglydnad. Nämndemännens deltagande i rättskipningen skall vidare bl.a. bidra till att stärka medborgarnas förtroende för den dömande verksamheten. att vara lämplig som nämndeman bör man således besitta sådana egenskaper som allmänt sett är förtroendeingivande. anser regeringen att lämplighetskravet bör utformas så att endast den som med hänsyn till omdömesförmåga, självständighet, Prop. 2005/06:180 laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget får utses Det föreslagna lämplighetskravet skall endast tjäna som utgångspunkt för en ändamålsenlig lämplighetsprövning vid utseende av nämndemän. I likhet med anser således regeringen att lämplighetskravet inte bör likställas med de formella valbarhets- och behörighetskrav som gäller för uppdraget som nämndeman. 7.2Entledigande och avstängning av nämndemän Den som uppfyller de generella valbarhets- och behörighetsvillkoren för uppdraget som nämndeman är formellt sett skyldig att tjänstgöra som sådan. I praktiken torde det dock inte förekomma att någon utses till nämndeman mot sin vilja.