prop · GT03105 · 2006-03-17 00:00:00 — Om i ett visst fall beslutar att inte föra talan om marknadsstörningsavgift, får en enskild näringsidkare som berörs av marknadsföringen och en sammanslutning av näringsidkare väcka en sådan talan. Av 27 § framgår att en marknadsstörningsavgift faller bort, om domen inte har kunnat verkställas från det att den vann laga kraft. har i en skrivelse till regeringen (Jo2003/1882) påtalat att marknadsföringslagen (1995:450) saknar reglering av till vilken myndighet som marknadsstörningsavgiften ska betalas. Utdömda avgifter har därför ännu inte verkställts. Enligt skulle regleringen av inbetalning kunna ske i enlighet med vad som gäller för viten enligt 1 § andra stycket bötesverkställighetslagen (1979:189). föreslår även en övergångsbestämmelse, utformad i enlighet med övergångsbestämmelsen i lag (2002:1096) om ändring i radio- och TV-lagen (1996:844). Skälen för regeringens förslag: Frånvaron av regler om betalning av marknadsstörningsavgift innebär att avgifterna inte betalas. Regeringen delar uppfattningen att det i marknadsföringslagen bör införas bestämmelser om när och till vem marknadsstörningsavgift ska betalas, liksom vad som ska iakttas om avgiften inte betalas inom rätt tid. Vidare bör, såsom föreslogs i promemorian, Kammarkollegiet ges ansvaret för hanteringen av inbetalning av marknadsstörningsavgift. I promemorian föreslogs att inbetalningen av avgiften bör ske efter det att domen vunnit laga kraft. I promemorian gjordes även bedömningen att det saknades tillräckliga skäl att införa en möjlighet för domstolen att medge senare inbetalning av avgiften. , Näringslivets delegation för marknadsrätt och Företagarna har invänt mot denna bedömning och hänvisar till den möjlighet som finns för domstolen att medge en senare inbetalning av konkurrensskadeavgiften. Regeringen delar uppfattningen att det i likhet med vad som gäller för betalning av bl.a. konkurrensskadeavgift enligt konkurrenslagen (1993:20) och sanktionsavgift enligt produktsäkerhetslagen (2004:451) bör finnas en möjlighet för domstolen att besluta att inbetalningen får ske . På detta sätt bör domstolen kunna beakta även tillfälliga ekonomiska svårigheter för domen. Regeringen återkommer i författningskommentaren till vilka omständigheter som kan utgöra skäl för att medge senare inbetalning. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft och är tillämpliga på domar som vunnit laga kraft denna dag eller . Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att det bör klargöras att övergångsbestämmelserna till de nya bestämmelserna om marknadsstörningsavgift inte ska tillämpas på domar som omfattas av preskription enligt 27 § marknadsföringslagen (1995:450). , och avstyrker förslaget i den del där det innebär att reglerna om marknadsstörningsavgift ska tillämpas även på domar om marknadsstörningsavgift som vunnit laga kraft före lagens ikraftträdande. Skälen för regeringens förslag: Enligt regeringens mening är det angeläget att de nya bestämmelserna om betalning av marknads- störningsavgift kan börja tillämpas . De bör därför träda i kraft . I promemorian föreslogs att de nya bestämmelserna om betalning av marknadsstörningsavgift ska tillämpas även på domar om marknadsstörningsavgift som vunnit laga kraft före ikraftträdandet. , och har invänt mot att bestämmelserna görs retroaktivt tillämpliga. Det har framkommit att antalet lagakraftvunna domar om marknadsstörningsavgift är begränsat. Vidare har framkommit att utdömda marknadsstörningsavgifter i många fall har betalats trots avsaknaden av den nu föreslagna regleringen. Mot denna bakgrund anser regeringen att de nu föreslagna bestämmelserna bör bli tillämpliga endast på domar som vunnit laga kraft fr.o.m. dagen för ikraft trädandet. De förändringar av inriktningen på konsumentpolitiken som föreslås i propositionen kan genomföras genom omdisponeringar inom politikområdet. De ökade kostnader för KO:s verksamhet som förslaget om en utvidgning och förlängning av KO:s försöksverksamhet leder till finansieras inom ramen för förvaltningsanslag. Av utredningsrapporten framgår att arbetet med försöksverksamheten i genomsnitt har sysselsatt en kvalificerad handläggare hos /KO på heltid. Med en utvidgad försöksverksamhet gör regeringen bedömningen att det ökade resursbehovet kan komma att uppgå till en personalförstärkning i form av ytterligare en kvalificerad jurist. Vissa ytterligare utredningsinsatser som kan behövas torde kunna utföras av befintlig handläggarpersonal inom ramen för deras ordinarie arbetsuppgifter. /KO tar ställning till hur många ärenden som man avser att driva och kan därmed göra en avvägning mellan å ena sidan antalet inkomna ärenden där en prövning skulle vara av betydelse för rättstillämpningen eller där det annars finns Prop. 2005/06:105 ett allmänt konsumentintresse av att tvisten prövas och å andra sidan den allmänna arbetsbördan på myndigheten. Det finns anledning att anta att det kommer att inträffa endast en mycket måttlig ökning av de rättegångskostnader för staten som kan följa av att antalet mål i allmän domstol blir något fler på grund av KO:s utvidgade mandat. I utredningsrapporten konstateras att det är svårt att uppskatta de rättegångskostnader för staten som skulle uppkomma vid en utvidgning då det inte är lätt att beräkna hur många domstolstvister som KO kommer att delta i och hur många av fallen som kommer att föras till överinstans. De slutliga kostnaderna i detta hänseende är också beroende av utgången i de enskilda målen. delar i sitt remissvar utredarens uppfattning att förslaget för domstolarnas del kommer att ha marginell betydelse såväl för tillströmningen av mål som ur kostnadshänseende. Förslaget som berör betalning av marknadsstörningsavgift innebär en ny arbetsuppgift för Kammarkollegiet. Regeringen delar promemorians bedömning att den nya arbetsuppgiften mot bakgrund av bl.a. antalet utdömda marknadsstörningsavgifter är av en sådan begränsad omfattning att den ryms inom ramen för befintliga medel. Skulle det mot förmodan senare visa sig att det blir en markant ökning av antalet utdömda avgifter får denna bedömning omprövas. Regeringens bedömning: Regeringen avser att ge i uppdrag att genomföra regelbundna marknadsstudier för att få en helhetsbild av aktuella konsumentproblem. Där ingår att följa både prisutvecklingen och olika marknaders funktion. Regeringen avser att löpande följa upp måluppfyllelsen av de nya målen med stöd av nyckeltal och indikatorer. En samlad utvärdering genomförs 2009 och resultatet kommer därefter att rapporteras till . Bedömning i promemorian Den framtida konsumentpolitiken: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland och , uttalar sig särskilt i denna del och är positiva till den ambitionshöjning av uppföljnings- och utvärderingsarbetet som det redogörs för i promemorian. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen avser att väsentligt höja ambitionsnivån när det gäller utvärdering och måluppfyllelse jämfört med tidigare. Uppföljning är en viktig del i strategisk utveckling av styrmedel och åtgärder. Konsumentpolitiken är ett tvärsektoriellt politikområde vilket innebär att regeringen arbetar med frågor som berör konsumenter inom flera olika politikområden. Med stöd av utvärderingar beslutar regeringen vilka åtgärder som behöver vidtas för att de konsumentpolitiska målen ska nås. nödvändighet en kontinuerlig utveckling och översyn av indikatorer. Indikatorerna bör utformas så att jämförelser mellan länder underlättas. Utvärderingarna bör bestå av två delar. Den ena delen sker och omfattar generella nyckeltal om myndigheternas verksamhet, ärendestatistik, allmänhetens erfarenheter, m.m. Som ett komplement till dessa nyckeltal kommer en arbetsgrupp i att utveckla ett antal indikatorer för konsumentpolitiken. Dessa indikatorer kommer att föras in i regleringsbrev som ett komplement till den årliga uppföljningen av måluppfyllelsen inom konsumentpolitiken. Den andra delen av utvärderingen bör utgöras av regelbundna utvärderingar genom studier av enskilda marknader. Sådana studier ska ge en helhetsbild av de konsumentproblem som finns på en marknad och föreslå åtgärder för förbättringar. Studierna bör, förutom konsumentområdet, även beröra konkurrens- och näringspolitiska frågeställningar. Dessa marknadsstudier ska också kunna utgöra vederhäftigt underlag för politiska beslut inom dessa övriga politikområden. Avseende marknadsstudierna bör dessa utföras av flera myndigheter i samarbete. Det samarbete som haft med i det avseendet bör fortsätta och utvidgas. Både prisutvecklingen och olika marknaders funktion är viktiga för konsumenterna. Det tar tid för både konsumenterna och marknadens aktörer att anpassa sig inom regelreformerade områden. Regeringen avser att tillsammans med berörda myndigheter ta fram underlag som speglar utvecklingen av konsumenternas intressen både när det gäller priser och marknadssituationen på olika marknader. Prisutveckling, valmöjligheter, kvalitet och hantering av klagomål från kunder är frågor som kommer att följas. Förekomsten och behovet av konsumentinformation på konkurrensutsatta marknader analyserades . Uppdraget redovisades till och i PM 2005:13 Konsumentinformation på konkurrensutsatta marknader. Frågan om vilka återrappor- teringskrav som är lämpliga för att även fortsättningsvis kunna följa konsumenternas ställning på de regelreformerade marknaderna bereds i . En samlad utvärdering av måluppfyllelsen i konsumentpolitiken kommer att genomföras 2009 och därefter rapporteras till . 13.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1997:379) om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister I en tvist mellan en konsument och en näringsidkare får biträda konsumenten såsom ombud vid allmän domstol och kronofogdemyndighet om tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller om det annars finns ett allmänt konsumentintresse av att tvisten prövas. Paragrafen innehåller den grundläggande bestämmelsen om () medverkan i tvister. Förslaget innebär jämfört med paragrafens tidigare lydelse en utvidgning av försökslagens tillämpningsområde samt ett tydliggörande av i vilka fall, vid sidan om situationen där tvisten är av betydelse för rättstillämpningen, som KO kan medverka som ombud med stöd av lagen. I övrigt innebär inte förslaget någon ändring i förhållande till nuvarande ordning. Försöksverksamheten har varit begränsad till tvister som gäller finansiella tjänster. Genom förslaget utvidgas lagen till att gälla även andra sakområden, utan inskränkning. Detta möjliggör ingripanden på områden där konsumentproblem uppstår. Särskilt på området regelreformerade marknader torde lagen kunna bli ett instrument för att skärpa rättstillämpningen. Då lagen om grupprättegång gäller utan begränsning till något speciellt sakområde innebär förslaget att KO ges ett alternativ till grupptalan även i fall som inte rör finansiella tjänster och där prövning genom enskild tvist är ett lämpligare tillvägagångssätt. Förslaget innebär att KO får biträda konsumenten inte endast när tvisten är av betydelse för rättstillämpningen utan även då tvisten annars är av betydelse för ett allmänt konsumentintresse. De två förutsättningarna gäller oberoende av varandra, men torde i praktiken ofta sammanfalla. Att tvisten är av betydelse för ett allmänt konsumentintresse bedöms täcka alla de fall som har fallit under begreppet särskilda skäl. Ett sådant allmänt konsumentintresse befinns föreligga när det är av betydelse för en större grupp konsumenter att tvisten prövas. Så kan vara fallet när en konsument kan antas lida skada till följd av att en näringsidkare i civilrättsligt hänseende inte följer en dom där KO vunnit en talan vid om oskäliga avtalsvillkor eller där likartade skador på grund av vilseledande marknadsföring drabbar en grupp konsumenter. Försökslagen och lagen om grupprättegång kompletterar varandra och Prop. 2005/06:105 KO ges en möjlighet att välja det instrument som är mest effektivt och lämpligt i det enskilda fallet. Försökslagen kan i vissa fall vara att föredra när KO ska medverka i en konsumenttvist som rör en större eller mindre grupp konsumenter och där det föreligger ett allmänt konsumentintresse att få tvisten prövad. Om en tvist har stor ekonomisk betydelse eller inte är inte en omständighet som ska ha självständig betydelse. Lagens syfte är inte att stödja en enskild konsument i domstol rörande en tvist som inte uppbärs av något större allmänintresse från konsumentsynpunkt eller där en prejudicerande dom skulle vara av betydelse för rättsbildningen på konsumentområdet. Genom ändringen i lagtexten görs ett tydliggörande på denna punkt. Det är KO som beslutar om sitt biträde enligt lagen och ensam prövar om de i paragrafen angivna förutsättningarna är uppfyllda. 13.2Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) Marknadsstörningsavgift skall betalas till Kammarkollegiet efter det att domen vunnit laga kraft eller den som anges i domen. Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket, skall Kammarkollegiet lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Bakgrunden till paragrafen har behandlats i kapitel 10. Paragrafen, som är ny, innehåller i första stycket en bestämmelse som anger när och till vem en utdömd marknadsstörningsavgift ska betalas. Normalt ska betalning ske efter det att domen vunnit laga kraft. Domstolen har däremot en möjlighet att medge senare inbetalning. Skäl för att medge senare inbetalning kan vara att den påförda avgiften med hänsyn till sin storlek, företagets likviditetsförhållanden och liknande kan hota företagets existens om den tas ut just inom trettiodagarsperioden. Även tillfälliga ekonomiska svårigheter för domen kan härigenom beaktas. I andra stycket finns en bestämmelse som anger vad som ska iakttas för det fall marknadsstörningsavgiften inte betalas inom rätt tid. Det är Kammarkollegiets uppgift att bevaka att inbetalning sker. Sammanfattning av promemorian Den framtida konsumentpolitiken (Ds 2004:51) beslutade konsumentministern om ett projekt med uppgift att ta fram ett förslag till en ny konsumentpolitisk strategi. Den här promemorians innehåll och förslag bygger på projektgruppens arbete. Förslaget är att en ny strategi ska ha en tydlig inriktning på hållbar konsumtion och att beskriva på vilket sätt hushållens konsumtion påverkar utvecklingen i en hållbar riktning. Det är inte bara kopplingen till ekologisk, utan även till ekonomisk och social hållbar utveckling som ska tydliggöras i konsumentpolitiken. Tillgänglighet för alla berör många olika aspekter, t.ex. funktionshinder och integrationsfrågor, konkurrens samt samhällsplanering och bör beaktas i alla delar av konsumentpolitiken. Konsumentpolitiken ska bidra till tillväxt, välfärd och en hållbar utveckling. Dagens konsumtion är till stor del upplevelseinriktad vilket avspeglas i en växande tjänstesektor. De huvudsakliga utmaningarna för konsumentpolitiken är: -Alla människor i ska kunna vara konsumenter på goda villkor. Tillgängligheten för konsumenterna till varor och tjänster, information och kunskap samt råd och stöd bör öka. -Att reducera den kommersiella pressen på unga och att rusta barnen och deras föräldrar att bättre kunna möta den kommersiella påverkan som barnen utsätts för. -Att fortsatt aktivt främja konsumenternas intressen på den gemensamma inre marknaden och verka för att ett harmoniserat konsumentskydd håller hög skyddsnivå. Den europeiska konsumentpolitiken ska drivas framåt med mer samarbete mellan medlemsländerna. -Den ökande globaliseringen och en snabb teknisk utveckling är viktiga faktorer som påverkar konsumenternas vardag. Det ställer ökade krav på ett internationellt samarbete. För att möta utmaningarna föreslås att de nuvarande fem målen för konsumentpolitiken ersätts med ett mål: - Trygga konsumenter med makt agerar för välfärd och hållbar utveckling. Det övergripande målet bör kompletteras med följande nya delmål: -Konsumentskyddet är på en hög nivå och tillgängligt för alla -Medvetna konsumenter hushållar med egna och gemensamma resurser -Producenter och övriga näringsidkare är ansvarstagande gentemot konsumenterna. De nya målen ska gälla för arbetet såväl nationellt som inom EU och i andra internationella forum . De konsumentpolitiska delmålen innehåller ingen inbördes rangordning. Alla tre ska ses som stöd för det övergripande målet, att trygga konsumenter med makt bidrar till välfärd och hållbar utveckling. Åtgärderna som hänförs till de olika delmålen delas därför in i sex olika konsumentpolitiska områden. Inom vart och ett av dessa områden prioriteras vilka åtgärder som bör vidtas. De sex områdena är: -Att uppnå en hållbar konsumtion ur såväl ett ekologiskt, ekonomiskt som socialt perspektiv. Konsumtionens roll för att uppnå en hållbar utveckling uppmärksammas alltmer, i linje med rekommendationerna från Världstoppmötet om hållbar utveckling i . -Ett utvidgat konsumentskydd på tjänsteområdet. Motiven bakom en sådan utvidgning är dels att tjänsteområdet är en växande sektor, dels att konsumenttjänstlagen i sin nuvarande form är direkt tillämplig endast på hantverks- och förvaringstjänster. -Säkra varor och tjänster på marknaden. Säkra varor och tjänster är en grundförutsättning för trygghet. Men det finns fortfarande många områden där skyddet såväl som kunskapen om riskerna kan förbättras betydligt. -En trygg och säker e-handel. Förekomsten av spam, modemkapningar, ökat tryck av kommersiell påverkan och bedrägerier gör att konsumenten inte fullt trygg kan nyttja e-handel och andra elektroniska tjänster. -Ökad konsumentmakt på det finansiella området. Konsumenterna ställs inför allt större valmöjligheter på de finansiella marknaderna. är relevant information ofta komplex och svår att tolka. Ny kunskap behövs för att utforma effektiva styrmedel för konsumentpolitiken. Åtgärder inom politikområdet måste regelbundet utvärderas och utvecklingen bevakas löpande för att möjliggöra att konsumentkollektivet kan vara en motkraft till det kommersiella trycket på marknaden. Hela det konsumentpolitiska arbetet bör genomsyras av ett hållbarhetsperspektiv. Det bör göras tydligt att hushållens konsumtion har en inverkan på alla de tre dimensionerna av hållbar utveckling ekologisk, ekonomisk och social. Alla människor bör ges förutsättningar att ha konsumtionsmönster som gynnar en hållbar utveckling i form av egna förutsättningar, produktutbud och samhälleliga förutsättningar. Områdena livsmedel, boende och transporter bör fortsättningsvis prioriteras i arbetet för en hållbar konsumtion. Men även nya och expanderande konsumtionsområden inom tjänstesektorn bör prioriteras. Konsumtionsmönster kring kost och hälsa bör särskilt lyftas fram med fokus på marknadsföringens roll för matvanor hos barn och unga flickor och pojkar, där även könsrelaterade frågeställningar bör beaktas. Tillgängligheten till varor och tjänster, service samt information om konsumentfrågor bör prioriteras. Det bör utredas om det civilrättsliga konsumentskyddet på tjänsteområdet behöver utvidgas. Inom ramen för översynen bör det även ligga att om så bedöms nödvändigt föreslå möjliga lösningar för att stärka det civilrättsliga skyddet och bl.a. överväga frågan om ramlagstiftning och/eller sektorslagstiftning. För att underlätta för konsumenterna på de regelreformerade marknaderna behöver informationen och möjligheten förbättras att jämföra produktutbud och priser på ett enkelt sätt. Säkra varor och tjänster Svenska konsumenter ska kunna lita på att de varor och tjänster som erbjuds på marknaden är säkra. bör därför ha ett produktsäkerhetsarbete som ligger i framkant. På EU-nivå bör verka pådrivande för höga säkerhetskrav och stärkta samarbetsstrukturer. Barns säkerhet bör prioriteras. Fler förebyggande åtgärder för de äldres säkerhet behöver vidtas. Regeringens arbete med en tjänstesäkerhetsstrategi bör fortgå och fördjupas med en hög prioritet och med fokus på fritid, sport och turism. En god marknadskontroll bör eftersträvas, med en effektiv tillsyn, ett ökat ansvarstagande bland näringsidkare och en förbättrad organisation på lokal nivå. Representation av konsumentintressen i standardiseringsarbetet måste bli större för att råda bot på den dominans som näringslivet har . Dagens skaderegistrering behöver utvidgas, bli mer representativ och inkludera tjänsteområdet. Dess betydelse för ett effektivt säkerhetsarbete bör lyftas fram i EU-samarbetet. Trygg och säker e-handel Regeringen bör verka för att konsumenter tryggt och säkert ska kunna använda tjänster via Internet, mobila nät och digital-TV. Företeelser som spam, modemkapningar och bedrägerier som utgör hinder för konsumenterna att e-handla bör bekämpas. Konsumentmakt på det finansiella området Tillsynen på det finansiella området bör göras mer effektiv och ändamålsenlig samt vara mer inriktad på att verka förebyggande. Egenåtgärder från näringslivets sida är ett sätt att öka tillgängligheten till utomrättslig tvistlösning och är positivt för konsumenterna. Rollfördelningen mellan och bör göras tydligare när det gäller konsumentskyddet på det finansiella området. Kunskap på konsumentpolitikens område behöver prioriteras högre än . Ansvar och inriktning bör tydligare anges bl.a. genom att tilldelas huvudmannaskapet för uppgiften. kunskapsbyggande bör i huvudsak baseras på relevant forskning och de föreslagna utvärderingarna av konsumentpolitiken. Till uppgiften hör även en löpande omvärldsbevakning för att konsumentproblem inom olika sektorer på ett tidigt stadium ska kunna identifieras. Resultatet av arbetet bör kunna utgöra underlag för konsumentpolitiska prioriteringar och för utformningen av effektiva styrmedel. Det gäller inte minst utformningen av konsumentinformationen och hur den ska anpassas till mottagarna. Konsumentaspekter finns i princip inom alla politikområden och är något som ska beaktas när beslut fattas som berör konsumenter. Men det innebär inte att ansvaret för att genomföra detta ska ligga på konsumentmyndigheterna, utan också på andra berörda myndigheter. I de flesta fall fungerar det bra, men på några områden behöver konsekvenserna för konsumenterna beaktas i större utsträckning när beslut fattas. Här finns en efterfrågan på en tydligare styrning från regeringens sida. För att få ett bra underlag om de ekonomiska konsekvenserna bör en översyn genomföras av hur det konsumentpolitiska arbetet är organiserat inom statsförvaltningen. Syftet ska vara att identifiera hur statens resurser kan användas på mest effektiva sätt och identifiera hur befintliga resurser ska fördelas. Ambitionsnivån höjs när det gäller utvärdering av vidtagna åtgärder. Generella nyckeltal ska fånga in det som anses utgöra konsumentpolitikens kärna och utformas så att de möjliggör jämförelser över tiden samt i möjligaste mån mellan länder. Genom regelbundna marknadsstudier ges en helhetsbild av de konsumentproblem som finns på en marknad och möjliggör föreslag på relevanta åtgärder och förbättringar. Förteckning över remissinstanserna Departementspromemorian (Ds 2004:51) Den framtida konsumentpolitiken - Ett underlag till en ny konsumentpolitisk strategi 2006