prop · GT03171 · 2006-03-22 00:00:00 — däremot missgynnat bl.a. rödspotta och torsk. allvarligt vid återkommande långvarig eller permanent syrebrist. Andra hot kan vara spridningen av främmande arter i havet. sökning pågår om de ekologiska och ekonomiska effekterna av främ- mande fiskarter i och dess avrinningsområde. Den svart- Skr. 2005/06:171 munnade smörbulten, som förekommer längs polska kusten, nämns som exempel på en art som sprider sig längs . Ett annat problem utgör de rester av miljögifter som förekommer i havet som flamskyddsmedel, DDT, PCB, kvicksilver och dioxiner. Dessa är stabila mot nedbrytning och kommer därför att finnas kvar i miljön . Dioxinhalterna i strömming från har legat kvar på samma nivå sedan till mitten av och koncentrationerna av PCB sjunker inte heller. Som ett led i arbetet med miljömålsarbetet har regeringen uppdragit åt att förbättra kunskapsläget om miljögifternas ursprung och spridning och ge förslag på en förbättrad övervakning i samt hur gifterna kan begränsas. Dioxin och PCB är ett allvarligt hot för delar av Östersjöfisket efter- som halterna är förhöjda, vilket har lett till förbud att inom EU sälja vissa utpekade arter av fet fisk från hela eller delar av Östersjö- området, som lax, sill/strömming, nejonöga, öring, och löjrom. har ett tidsbegränsat undantag från förbudet med hänvisning till vårt system med krav på kostrekommendationer. Den ökande kemikalie- och läkemedelsanvändningen som via de kom- munala reningsverken når havet är ett ökande problem, eftersom lite är känt om dessa medels långsiktiga effekter på miljön och fiskebestånden. Som ett led i miljömålsarbetet har regeringen därför gett Naturvårds- verket i uppdrag att bl.a. undersöka dessa ämnens effekter på vatten- dragen samt hur de kan reduceras från reningsverken. En stor del av miljöarbetet inom fiskesektorn styrs av den internationella verksamheten, främst EU:s fiskeripolitik. Denna politik syftar till hållbart nyttjande av resursen, tillämpning av ekosystemansatsen och försiktig- hetsprincipen, effektiv fiskeriverksamhet och konsumenthänsyn. I grunden skiljer sig därför inte EU:s mål från våra nationella mål i strävan mot ett hållbart nyttjande av havets fiskeresurser. Kommissionen driver arbetet med integrering av miljöhänsyn i fiskeri- politiken. Som grund för kommissionens arbete har antagits en hand- lingsplan för att integrera miljöskyddskrav i den gemensamma fiskeri- politiken, KOM(2002) 186 slutlig. Genom detta det lades fast att fiskeri- politiken skall bidra till att uppnå miljömålen i EG-fördraget, utan att det påverkar de ekonomiska och sociala målen samt att fiskeripolitiken syftar till att gradvis införa en ekosystembaserad strategi, i den mån de veten- skapliga rönen gör detta möjligt. Det är av vikt att tidigt i processen tydliggöra sådana målkonflikter som kan komma att uppstå mellan miljö- och fiskeripolitiska överväganden alternativt mellan miljö- och ekonomiska överväganden i syfte att undvika oönskade effekter. Genom detta förbättras underlaget för det politiska beslutsfattandet och myndigheternas agerande. har arbetat långsiktigt med att integrera miljökvalitetsmålen i den svenska fiskeriförvaltningen. I ett internatio- nellt perspektiv har ett långt framskridet arbete på detta område. Regeringens övergripande miljöpolitiska mål är att till nästa generation lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen i är lösta. 2005/06:171 Regeringen har därefter tydligt lyft fram den ekologiska dimensionen i begreppet hållbar utveckling. I den reviderade svenska strategin för hållbar utveckling (skr. 2005/06:126) belyses närmare vad som kommer att krävas för att främja hållbar utveckling och tillväxt. Det övergripande miljömålet för våra omgivande havsområden är att och skall ha en långsiktigt hållbar produktionsförmåga och den biologiska mångfalden skall bevaras. En aktiv fiskeripolitik, som syftar till en hållbar utveckling är därför en för- utsättning för att nå de av beslutade miljömålen, Levande sjöar och vattendrag samt Hav i balans samt levande kust och skärgård. Genom beslut (prop. 2004/05:150) har flera av de miljökvalitetsmål som berör fisket dessutom skärpts. I följande kapitel tas relevanta frågeställningar för fisket upp som har behandlas inom ramen för miljöarbetet. Regeringens bedömning: Nationella mål bör utarbetas för lokala bestånd för att säkra den biologiska mångfalden och en långsiktigt Nationella förvaltningsplaner bör ut- arbetas för hotade arter och fiskstammar, där fisket utgör ett Åtgärdsprogram bör tas fram där hotet består av förändringar i Bedömning av riskerna med främmande fiskarter och bestånd bör genomföras. Regeringen avser att uppdra åt och att vidta dessa åtgärder. Bakgrund: Tekniska åtgärder är ett samlingsbegrepp fiskeripolitiska förvaltningsregleringar som främst används i syfte att värna om ett långsiktigt hållbart fiske. Utvecklingen av tekniska åtgärder, som utgår ifrån försiktighetsprincipen och ekosystemansatsen, syftar till ett mer selektivt fiske. Men tekniska åtgärder används även för att förbättra skyddet av ekosystem genom att minska påverkan på den miljön, som känsliga bottnar, däggdjur, fåglar och andra Bland de tekniska åtgärder, som allmänt används i t.ex. särskilda geografiska områden, är bl.a. minsta maskstorlek, användning av mer selektiva redskap såsom trålmodeller med s.k. flyktpaneler som minskar fångster av bl.a. ungfisk. Dessa åtgärder används ofta i samverkan med andra åtgärder som begränsning av fiskeansträngning etc. Arbetet med utveckling av tekniska åtgärder kan bedrivas såväl nationellt som inter- Ett exempel där har varit pådrivande är den internationella utvecklingen av den s.k. BACOMA-trålen, en selektiv torsktrål, som används vid trålfiske efter torsk i EU:s fiskevatten i En annan framgångsrik teknisk åtgärd som har införts under är den selektiva trålen med inbyggd rist för fisket efter Regeringen anser att såväl miljöskyddshänsyn som djurskydd bör prägla arbetet med tekniska åtgärder. Som ett led i detta har Naturvårds- verket fått regeringens uppdrag att i samverkan med fram vägledning för tillämpning av miljökonsekvensbeskrivningar inom fiskets område i både sött och salt vatten. Uppdraget skall redovisas senast . Medlemsstaterna har rätt att besluta om bevarande- och förvaltnings- åtgärder som rör alla fiskefartyg inom deras zon på , förutsatt att dessa åtgärder inte är diskriminerande, att samråd har ägt rum med kommissionen, övriga berörda medlemsstater och andra berörda stater utanför EU samt att bevarandeåtgärder på EU-nivå inte redan gäller för området. har till regeringen lämnat en delrapport om bl.a. effekterna av utflyttad trålgräns på fisk och bottenfaunan (Jo2006/731). I delrapporten lämnas preliminära resultat och generellt konstateras att de nya reglerna måste tillåtas fungera för att slutsatser skall kunna dras av uppkomna effekter. Återhämtningsförmågan för organismer varierar starkt och beträffande fisket kan effekter avläsas först när fiskemönstret fått sin mer definierade struktur. Uppdraget planeras att rapporteras . Arbetet med att se över hur hotade fiskarter och stammar, som inte regleras inom den gemensamma fiskeripolitiken, kan skyddas nationellt har inletts av en arbetsgrupp med representanter från bl.a. , länsstyrelserna och . har möjlighet att utfärda föreskrifter som omfattar särskilt hotade arter eller stammar av nationellt intresse. Som exempel har fångstförbud utfärdats för vissa arter, som sillhaj, slätrocka och knaggrocka mot bakgrund av artdatabankens rödlista 2000, EU:s art och habitatdirektiv, rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L206, 22.7.1992, s. 7), samt . Därefter har föreskrifter reviderats med utgångspunkt rödlista . Kommissionen presenterade ett förslag om åtgärder för återhämtning av beståndet av europeisk ål, KOM(2005) 472 slutlig. Som grund för åtgärderna ligger Internationella havsforskningsrådets rekommendation om att omedelbara åtgärder krävs för att återuppbygga ålbeståndet. Rekryteringen av glasål till Europas kuster har varit så låg som av tidigare nivåer och dödligheten bland vuxna exemplar som vandrar ut i havet för att leka är mycket hög. Det viktigaste inslaget i förslaget är att medlemsstaterna skall utarbeta nationella förvaltningsplaner som gör det möjligt för ålbeståndet att återhämta sig. Det föreslås att de nationella planerna skall godkännas av kommissionen. Förslaget förhandlas i rådet. Ett nationellt åtgärdsprogram för tumlare beslutades gemensamt av och 2003. De inventeringar som har genomförts efter 2003 visar inte några tecken på en återhämtning av antalet tumlare i södra , där det specifika Östersjöbeståndet nu uppskattas till ca 200 djur. Den låga tätheten gör dock att osäkerheten i skattningen av Östersjöpopulationens storlek är mycket stor. Genom ministerrådets beslut om att förbjuda drivgarnsfisket i har också införts obligatorisk användning av akustiska skrämmare vid garnfiske i delar av svensk fiskezon i södra , rådets förordning (EG) nr 812/2004 av om åtgärder när det gäller oavsiktlig fångst av valar vid fiske och om ändring av förordning (EG) nr 88/98 (EGT L150, 30.4.2004, s. 12). Driv- garnsfiske fasas ut i och kommer att vara avslutat . Åtgärdsprogram för lax (, SAP), dvs. den interna- aktionsplanen för Östersjölaxen, har målsättningen att uppnå av den potentiella produktionen av vild lax . Planen, som har varit lyckosam, har resulterat i att den totala produktio- nen av vild lax i har ökat från en nivå på ca 500 000 utvand- rande laxungar 1996 till 1,5 miljoner 2003. Det långsiktiga produk- tionsmålet på av ursprunglig nivå, har även det uppnåtts i flertalet av de större laxälvarna i , men det finns fort- farande ett antal mindre laxälvar med svaga laxstammar där bestånds- utvecklingen inte har varit lika positiv. Undersökningar för att utreda och åtgärda problemen i dessa laxälvar pågår men chansen att de skall kunna uppnå det 50 %-iga målet för dessa laxälvar är liten. Viss osäkerhet råder fortfarande om huruvida inte storleken på de ursprungliga bestånden i vissa fall underskattats och i andra fall överskattats. Inom ramen för arbetet med att utveckla ett selektivt fiske på den odlade laxen i är all odlad lax som sätts ut i från svenska laxodlingar fettfeneklippt. Genom detta förväntas förutsättningar ges för att fettfeneklippt lax skall kunna fiskas inom ett terminalfiske, ett fiske som inriktas på den odlade laxen. har till regeringen redovisat utvärdering och förslag om selektiva metoder för ett utökat selektivt fiske efter fettfenklippt lax och öring (Jo2005/604). Syftet med terminalfisket är att maximera fisket på den odlade laxen, som det kan skapas möjligheter för vilda laxar att uppsöka sina lekplatser. Det är angeläget att terminalfisket på den odlade laxen kan bedrivas utan att exploatera den vilda laxen för mycket. Därför kan finnas behov av att överväga om terminalfisken bör begränsas till områden i anslutning till älvar med odlad lax och på platser med konstaterat låg förekomst av vild lax. För att kunna bedriva ett selektivt fiske bör ske en utfasning ske av garnande fällor, som laxfällor och laxnät och fisket bör till övervägande del ske med kombifälla och push-up-fälla. Vidare framhålls att även om de senare redskapen visar på låg skadefrekvens och god överlevnad är en 100 %-ig återutsättning av oskadad, levande vild lax inte möjlig. Skälen för regeringens bedömning: För att kunna få genomslagskraft måste förvaltningsplaner upprättas i internationell samverkan för de kommersiella fiskbestånden med större geografisk spridning. Grunden för sådana svenska ställningstaganden är hållbart nyttjande och de nationella miljökvalitetsmålen. För lokala populationer påverkade av fiske är dock nationella förvalt- ningsplaner nödvändiga. Regeringen gör bedömningen att nationella mål för lokala fiskbestånd bör utarbetas inom sitt naturliga utbrednings- område i syfte att säkra den biologiska mångfalden och den långsiktiga hållbara produktionsförmågan samt att beakta behoven från fiskets näringsgrenar. I första hand bör planer tas fram till de arter som hamnar på de tre översta hotkategorierna i den nya rödlistan (dvs. akut, starkt eller sårbar) medan missgynnade arter bör hållas under uppsikt. För övriga arter där kunskap saknas bör ett arbete påbörjas med att förbättra Förvaltningsplaner för arter och fiskstammar där fisket utgör ett hot bör vidare upprättas. Särskild vikt bör läggas vid arbete med förändringar i fiskens livsmiljö och särskilt att i större omfattning säkra fria vandringsvägar för fisk. För arter där hotet främst består i att de fångas som bifångster i ett intensivt havsfiske, t.ex. sillhaj och slätrocka krävs internationella insatser inom det fiskeripolitiska området. Regeringen avser uppdra åt och att genomföra de ovan nämnda åtgärderna. bedriver ett arbete med att identifiera referensvärden för naturlig biologisk mångfald vid våra kuster och hav och att skaffa en överblick över tillståndet för den biologiska mångfalden och därmed hoten mot arter och stammar av fisk. förfogar över ett värdefullt material i form av långa tidsserier som kan ge information om hur fisksamhället har förändrats men också, genom att koppla det till andra data, varför förändringarna har skett. Analyser av detta material används till att göra förutsägelser om vad förändringar i klimat och eller fisketryck får för effekt på ekosystem. Rekryteringsskadorna hos gädda och abborre på ostkusten är inte ett isolerat problem utan verkar vara en effekt av födobrist för dessa arters yngel orsakad av att hela ekosystem är i förändring, till följd av bl.a. det nedfiskade torskbeståndet och det därmed kraftigt expande- rande skarpsillbeståndet. För att utreda orsakssambanden måste kunskapen ökas om såväl utsjöns som de kustnära ekosystemen samt utbytet däremellan. Orsaken till att vissa områden drabbats hårdare kan vara en kombination av storskaliga förändringar och lokal avsaknad och eller utslagning av de viktigaste områdena i sötvatten och avsnörda vikar. har utrett rekryteringsskador på svenska kustfiskebestånd (Jo2005/2752). Denna utredning bereds inom och regeringen har för avsikt att återkomma till frågan. Det finns indikationer på att kan ha genomgått en ekologisk förändring som lett till en ökning av skarpsill, vilket i sin tur kan hämma torskens återhämtning. Bestånden av skarpsill ligger över biologiska referensnivåer. Rekommenderade kvoter av skarpsill begränsas av hänsyn till de mer begränsade bestånden av sill som fiskas . Spridningen av främmande arter i havet är ett område där kunskaperna måste förbättras. I de flesta fall härstammar de främmande fiskarter som har eller riskerar att etablera sig i från regionen runt Kaspiska och och antas ha spridit sig dit med ballastvatten eller kanaler. Fartygstrafik och byggandet av nya fartygsleder från dessa områden bör därför minimeras och åtgärder för att rena ballastvatten vidtas. Etableringen av svartmunnad smörbult i kan ha gynnats av att området innan etableringen var påverkad av bl. a. förore- ningar, intensiv båttrafik och överutnyttjande av fiskbestånden. Rege- ringen anser att spridningen av och antalet främmande arter och bestånd i svenska vatten skall minimeras och avser att uppdra åt att genomföra en bedömning av riskerna med främmande fiskarter och bestånd. För all utsättning av främmande arter bör beaktas att åtgärden inte medför att ursprungliga arter eller den biologiska mångfalden i området skadas. skyddade områden och fredade områden Inom ramen för miljökvalitetsmålet för Hav i balans och levande kust och skärgård har regeringen ökat ambitionsnivån för delmålet om skydd av miljöer och kust och skärgårdsområden (prop.2004/05:150). skulle fem naturreservat inrättas, vilket också skett, och 2010 skall ytterligare fjorton naturreservat vara inrättade. I syfte att skapa ett bredare underlag för utvärderingen skall ytterligare tre områden med permanent fiskeförbud, såväl kustnära som utsjöområden, inrättas till 2010 i vardera och för utvärdering till 2015. Detta delmål syftar till att stärka bevarandet av biologisk mångfald genom att skydda livsmiljöer i havet. har ett internationellt åtagande att inrätta naturreservat i marin miljö och har redan inrättat ett flertal sådana områden. Men antalet kommer att öka och har inom ramen för Natura 2000-arbetet anmält till Europeiska kommissio- nen ca 400 områden med marin naturtyp. Havsområden kan skyddas genom inrättande av naturreservat i marin miljö enligt men även, helt eller delvis, genom föreskrifter enligt annan lagstiftning. Som exempel kan nämnas att ansvarar för att genomföra de regleringar av fisket som kan behövas för att ta till vara både fiskevårdens och naturvårdens intressen i dessa områden. kan stänga områden för fiske för att bevara eller restaurera hotade fiskbestånd eller så kan bottentrålning förbjudas i områden för att skydda känsliga bottnar. är ett exempel på att områden med ett trålfiskeförbud kan bevara relativt intakta fiskbestånd och att inte totalförbud behöver vara den enda lösningen. är genom en överenskommelse med allt trålfiske och snörpvadsfiske i förbjudet. Förbudet kom till i första hand för att underlätta sjöfarten i det trånga och med tät fartygstrafik frekventerade sundet men har även betytt mycket för fiskbestånden. Fiskbestånden, såväl av torsk som många andra arter, är här fortfarande mycket goda trots att närmare 100 yrkesfiskare, 25 turistfiskebåtar och ett stort antal fritidsfiskare fiskar i bara på den svenska sidan. Det fiske som bedrivs är ett selektivt fiske med lågeffektiva redskap jämfört med de fisketrålar och snörpvadar som används i omgivande havsområden. har länge arbetat med fredning av lekområden, främst kring å- och älvmynningar med bl.a. vandrande lax och öring. Längs de svenska kusterna är ca 250 områden fredade under delar av året. Därtill kommer lekområden för torsk i både , och samt lekområden för gädda och abborre i Kalmarsundsområdet. har till regeringen avrapporterat arbetet med att analysera effekterna av fredningsområden på fiskbeståndens status (Jo2006/732). Av redovisningen framgår att flera olika typer av fredningsområden har använts inom den svenska fiskeriförvaltningen, som fiskefria områden, områden med redskapsbegränsningar året om samt lekfredningsområden. Antalsmässigt utgör lekfredningsområden den vanligaste fredningsformen, och dessa har använts som fiskevårdande åtgärd. Lekfredningsområden, som förekommer både i sjöar, vattendrag och hav, är sett till area den mest utbredda formen av fredningsområden och utgörs av områden med olika typer av redskapsbegränsningar som gäller året om. De största av dessa områden finns i kustzonen, där det råder förbud mot trål- och vadfiske. har fokus riktats mot helt fiskefria områden som en ny förvaltningsåtgärd. Det finns ett fåtal mindre områden i svenska vatten som är fiskefria men dessa har inte inrättats med fiskeriförvaltning som främsta syfte. Skillnaden mellan dessa typer av fredningsområden och andra skyd- dade områden, som naturreservat i marin miljö, där fisket regleras ur ett naturvårdsperspektiv är främst att syftet med fredningsområden är att vårda vissa arter eller bestånd av fisk utifrån fiskets behov. Därför är det av stor vikt att åtgärd väljs mot bakgrund av det aktuella syftet. I den nämnda översynen av fiskelagen skall övervägas hur områden i ökad utsträckning skall kunna skyddas av miljöhänsyn även via fiskelagen. har till regeringen avrapporterat uppdraget att införa fiskestopp i ett skyddat marint område (Jo2006/730). Detta är bakgrunden till att beslutat om ett fiskefritt område kring . I enlighet med den skärpning som gjordes miljömålsproposition (prop.2004/05:150), har , i samråd med och länsstyrelserna, därefter fått en komplettering av uppdraget som innebär att föreslå ytterligare tre områden med permanent fiskeförbud, såväl kustnära som utsjöområden, i vardera och . Dessa områden skall inrättas till 2010 och effekterna utvärderas till 2015. Riksintressen för yrkesfisket har har reviderats (Jo2006/726). Arbetet som genomförts av i samråd med länsstyrelserna och berörda intressenter syftar till att fastställa områden av riksintresse för yrkesfisket, vilket bl.a. innebär att viktiga lek- och rekryteringsområden för kommersiellt viktiga fiskarter har pekas ut. Dessa områden skall beaktas i de pågående arbetena med naturreservat i marin miljö. 7.4 Utkast av fisk Regeringens bedömning: Utkast av fisk måste minimeras. avser att införa ett förbud mot utkast av sådan fisk som kan landas i överensstämmelse med gällande EU-regler. Skälen för regeringens bedömning: Inom ramen för miljömålsarbetet har delmålet för minskning av bifångster skärpts så att bifångster av icke- målarter skall inte ha mer än försumbara negativa effekter på populationerna eller ekosystemen. I fisket fångas inte bara de arter som är de direkta målarterna utan också betydande bifångster av småfisk och oönskade arter, vilka ofta kastas överbord och sällan överlever. är omfattningen av utkast av oönskad fisk så omfattande att de till- sammans med de höga uttagen medför en så hög fiskedödlighet att de i flera fall innebär ett direkt hot mot fiskbestånden. Svenska fiskare kastar av all torsk som de fångar, av havskräftan, av vitlingen samt av rödspotta, rödtunga och kolja. delen kastas för att den är för liten, ger ett för lågt pris eller för att kvoten är slut. Av den torsk som landas i har varit av minsta storleksklass 5, dvs. 0,3 1 kilo, och av storleksklass 4, vilket motsvarar fiskar på . Kommissionen konstaterade 2003 att det fanns svårigheter med att åtgärda problemet med utkast av fisk eftersom det har sin grund i utformningen av förvaltningspolitiken. Detta medför bl.a. att utkast av fisk måste genomföras när fisken är för liten, understiger fastställt minimimått och när den nationella fiskekvoten är slut. Därför prioriterade kommissionen att minimera utkasten genom att reglera fisket med hjälp av tekniska åtgärder och begränsningar av fångst och fiskeansträngning. Inom Internationella havsforskningsrådets arbetsgrupper och kommit- téer arbetar man bl.a. med att utvärdera effekter av fiske på arter som tas som bifångst i fisken riktade mot andra arter och som landas eller kastas tillbaka om de saknar kommersiellt värde. Internationella havsforsk- ningsrådet har emellertid inte gjort någon mer omfattande sammanställ- ning över var, när och i vilka fisken som bifångster förekommer. Problemet grundar sig historiskt på otillräckliga uppgifter om utkast i yrkesfisket. är emellertid EU:s medlemsstater skyldiga att samla in uppgifter över utkast av målarter. Dessutom finns det en brist- fällig tillgänglighet på motsvarande uppgifter om vilka bifångstarter som kastas tillbaka. bör därför internationellt verka för att få till stånd en förbättrad tillgänglighet av bifångstinformation. har på regeringens uppdrag utrett förutsättningarna för ett dumpningsförbud såväl ur nationellt som ur EU-perspektiv samt har belyst de biologiska och ekonomiska konsekvenserna av ett sådant förbud (Jo2003/641). I uppdraget, som avrapporteras , redovisades orsaker och effekter av utkast av fisk med kommersiellt värde. Ett arbete har påbörjats av , som syftar till förbud mot utkast av sådan fisk, inklusive skaldjur, som är tillåten att landa enligt gällande regelverk. Det diskuteras också alternativa förvaltningssystem för begränsning av uttaget av fisk som skulle kunna minska utkasten. Den regionala råd- givande nämnden för har t.ex. föreslagit att en begränsning av fiskeansträngningen, i stället för nuvarande kvotsystem, skulle kunna användas för fisket efter torsk i . I syfte att utvärdera effekterna av ett sådant system diskuteras ett vetenskapligt försök i mellan kommissionen och berörda länder, , och samt den regionala rådgivande nämnden för . Regeringen gör bedömningen att omfattningen av den fisk som kastas ut nu är så stor att åtgärder måste vidtas. Utkast av fisk, som därmed ökar fiskedödligheten, måste på alla sätt minimeras.