prop · GT03215 · 2006-09-15 00:00:00 — Regeringen anser därför att skall ansluta sig till IHR 2005 fullt ut. uppfyller redan i många avseenden åtagandena enligt IHR 2005. För att fullt ut kunna genomföra dessa åtaganden är dock vissa lagstiftningsåtgärder nödvändiga. Förslag till sådana nödvändiga lagstift- ningsåtgärder behandlas i avsnitten 6.26.16. Karantänslagen upphävs och ersätts av en ny lag Regeringens förslag: Karantänslagen (1989:290) upphävs och ersätts av en ny lag, lagen om skydd mot internationella hot mot människors Lagen syftar till att skydda mot internationella hot mot männi- En definition av vad som avses med ett internationellt hot mot män- niskors hälsa införs i den nya lagen. Med ett internationellt hot mot människors hälsa avses en risk för att smittämnen eller andra ämnen som utgör eller kan utgöra ett allvarligt hot mot människors hälsa förs in i landet eller sprids till andra länder. I lagen anges att de sjukdomar på vilka bestämmelserna om samhällsfarliga sjukdomar i smitt- skyddslagen (2004:168) är tillämpliga alltid skall anses utgöra ett internationellt hot mot människors hälsa. Regeringen, eller den myn- dighet regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om vilka andra sjukdomar och ämnen som skall anses utgöra ett internationellt hot mot människors hälsa. Regeringen får meddela bestämmelser till skydd för liv och hälsa som avviker från lagen om det behövs med hänsyn till överenskom- melser med , eller . I den nya lagen införs en uttrycklig bestämmelse att de begräns- ningar som följer av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser skall Promemorians förslag: Överensstämmer till stora del med regering- I promemorian föreslås att den nya lagen skall benämnas lagen om skydd mot internationella hot mot folkhälsan samt att den före- slagna definitionen skall benämnas ett internationellt hot mot folkhälsan. I promemorians förslag är bemyndigandet till regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer begränsat till ett bemyndigande att meddela föreskrifter om vilka andra sjukdomar som skall anses utgöra ett hot. promemorians förslag finns vidare ett bemyndigande till regeringen om möjligheten att meddela bestämmelser till skydd för liv och hälsa som avviker från den föreskrivna lagen om det behövs med hänsyn till bestämmelser som har antagits inom den Europeiska unionen och som syftar till att underlätta tillämpningen av hälsoreglementet. rians förslag innehåller inte någon uttrycklig bestämmelse att de be- gränsningar som följer av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser skall Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller har inte haft någon erinran mot promemorians förslag att karantänslagen (1989:290) skall upphävas och ersättas med en ny lag. I stort sett samt- liga remissinstanser som har yttrat sig har tillstyrkt eller har inte haft någon erinran i sak mot lagens syfte eller mot definitionen av vad som skall anses vara ett internationellt hot mot folkhälsan. kommuner och landsting och an- stalt anser att ansvarsfördelningen mellan den föreslagna lagen och annan lagstiftning måste klargöras. skulle vara betydligt enklare om lagen delas upp på så vis att olika sorters hot delas upp för sig. kommuner och landsting har haft språkliga synpunkter på lagens och definitionens benämning och har påpekat att begreppet folkhälsa inte är ett bra begrepp i detta sammanhang. När det gäller övriga förslag som berörs i detta avsnitt har remiss- instanserna inte haft några invändningar i sak mot promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag: Den nuvarande karantänslagen (1989:290) har tillkommit mot bakgrund av bestämmelserna i det nu gällande internationella hälsoreglementet (det nu gällande IHR). Karantänslagen är på samma sätt som det nu gällande IHR upp- byggd kring ett antal kända sjukdomar, s.k. karantänssjukdomar, vilka är gula febern, kolera och pest. Karantänslagens bestäm- melser om karantänssjukdomar omfattar även de sjukdomar på vilka be- stämmelserna om samhällsfarliga sjukdomar i smittskyddslagen (2004:168) är tillämpliga, dvs. smittkoppor och svår akut respiratorisk sjukdom (sars). Karantänslagen utgör ett komplement till främst smitt- skyddslagen och innehåller huvudsakligen bestämmelser om de ytter- ligare åtgärder som erfordras i karantänssyfte. Det nya internationella hälsoreglementet som antogs (IHR 2005) har ett helt annat tillämpningsområde än karantänslagen eftersom det omfattar samtliga allvarliga hot mot människors hälsa som oavsett ursprung och källa riskerar att få en internationell spridning (se artiklarna 1, 2, 6 och bilaga 2 i IHR 2005). Tillämpningsområdet för de svenska karantänsbestämmelserna behöver därför utvidgas så att de omfattar samtliga sådana allvarliga hot mot människors hälsa. Mot bakgrund av de förändringar som krävs anser regeringen att det är befogat och lämpligt att föra över relevanta bestämmelser från karantänslagen till en ny lag. , kommuner och landsting och närmedicinska anstalt anser att ansvarsfördelningen mellan den före- slagna lagen och annan lagstiftning måste klargöras. uppfyller redan i många avseenden åtagandena i IHR 2005. För att fullt ut kunna genomföra dessa åtaganden är dock vissa lagstift- ningsåtgärder nödvändiga. Regeringen anser att den nya lagen, på mot- svarande sätt som karantänslagen, bör utgöra ett komplement till redan befintlig lagstiftning. Det innebär att i den nya lagen bör tas in de kom- pletterande bestämmelser som behövs för att förhindra att smittämnen och andra ämnen som kan utgöra allvarliga hot mot människors hälsa förs in i landet eller sprids till andra länder. Detta innebär att det t.ex. behövs vissa bestämmelser, s.k. karantänsbestämmelser vid ankomst till svensk hamn eller svensk flygplats. Eftersom den nya lagen föreslås få ett vidare tillämpningsområde än karantänslagen kommer den nya lagen att utgöra ett komplement till redan befintlig lagstiftning inom olika områden som rör skydd mot människors hälsa. Förutom smittskyddslagen (2004:168) som innehåller bestämmelser om smittskyddsåtgärder som riktar sig till människor finns även bestämmelser om smittskyddsåtgärder som rör djur och livsmedel och andra objekt i t.ex. , livsmedelslagen (2006:804), lagen (2006:806) om provtagning på djur, m.m., epizootilagen (1999:657) och zoonoslagen (1999:658). Eftersom åtagandena i IHR 2005 också omfat- tar andra ämnen än smittämnen, exempelvis kemikalier och radioaktiva ämnen, kommer den nya lagen att utgöra ett komplement till annan lag- stiftning inom områden som rör andra åtgärder för att skydda människors hälsa än smittskyddsåtgärder. Som exempel kan lagen (2003:778) om skydd mot olyckor nämnas. Lagrådet anför i sitt yttrande att det inte är motiverat att i lagtexten erinra om lagstiftning inom olika områden som rör skydd för människors hälsa och anser inte heller att det behövs någon särskild bestämmelse för att klargöra ansvarsfördelningen mellan den föreslagna lagen och annan lagstiftning. Lagrådet förordar därför att uppräkningen av lagstiftning som rör skydd mot människors hälsa utgår. Regeringen ansluter sig till Lagrådets bedömning. Ett par remissinstanser har haft språkliga synpunkter på lagens och definitionens benämning och har påpekat att begreppet folkhälsa inte är ett bra begrepp i detta sammanhang. anser att den föreslagna lydelsen av lagen Skydd mot internationella hot mot folkhäl- san kan misstolkas och föreslår att lagen benämns Skydd mot interna- tionell spridning av smitta och andra skadliga ämnen eller Skydd mot internationellt spridd smitta eller skadligt ämne. kommuner och landsting och anser att begreppet folkhälsa bör ersät- tas med befolkningens hälsa. Regeringen delar dessa remissinstansers synpunkter att begreppet folkhälsa inte är ett bra begrepp i detta sam- manhang. Med folkhälsa avses inte endast människors hälsotillstånd utan också skillnader i hälsa mellan olika grupper. Regeringen anser dock att befolkningens hälsa kan vara missvisande eftersom det inte krävs att en hel befolkning utsätts för hot. Eftersom IHR 2005 omfattar hot mot män- niskors hälsa och eftersom människors hälsa är det begrepp som bl.a. används i föreslår regeringen att lagen skall benämnas lagen om skydd mot internationella hot mot människors hälsa och att följakt- ligen definitionen bör benämnas ett internationellt hot mot människors hälsa. Som nämnts ovan har IHR 2005 ett helt annat tillämpningsområde än karantänslagen och det nu gällande IHR eftersom IHR 2005 omfattar samtliga allvarliga hot mot människors hälsa som oavsett ursprung och källa riskerar att få en internationell spridning (se artiklarna 1, 2, 6 och bilaga 2 i IHR 2005). Ett internationellt hot mot människors hälsa bör, för att uppfylla åtagandena i IHR 2005, definieras som en risk för att smittämnen eller andra ämnen utgör eller kan utgöra ett allvarligt hot mot människors hälsa förs in i landet eller sprids till andra länder. Häri inne- fattas smittämnen som kan orsaka smittsamma sjukdomar som smittar mellan människor eller från djur eller livsmedel till människor. Även andra ämnen än smittämnen bör omfattas av definitionen, exempelvis kemikalier, biologiska och radioaktiva ämnen. För att uppfylla åtagan- dena i IHR 2005 bör såväl oavsiktlig som avsiktlig spridning av smitt- ämnen och andra ämnen omfattas. De sjukdomar på vilka bestämmelserna om samhällsfarliga sjukdomar i smittskyddslagen (2004:168) är tillämpliga, dvs. smitt- koppor och svår akut respiratorisk sjukdom (sars), bör alltid anses utgöra ett internationellt hot mot människors hälsa. Dessa sjukdomar omfattas av karantänslagens bestämmelser. I artikel 57.1 i IHR 2005 anges att bestämmelserna i 2005 inte skall inverka på en stats rättigheter och skyldigheter enligt andra interna- avtal. Enligt artikel 57.2 skall ingenting i reglementet, dvs. IHR 2005, hindra parter som har gemensamma intressen beroende på sanitära, geografiska, sociala eller ekonomiska förhållanden från att ingå särskilda överenskommelser eller arrangemang för att underlätta tillämpningen av reglementet. I artikel 57 i IHR 2005 anges också att parter som är medlemmar i en regional organisation för ekonomisk integration, utan att det skall inverka på deras skyldigheter enligt reglementet, i sina ömsesidiga förbindelser skall tillämpa de gällande gemensamma reglerna i organisationen i fråga (57.3). Europeiska gemenskapen är ett exempel på en sådan organisation. Detta innebär att Europeiska gemenskapen kan tillämpa gemensamma regler som går längre men att staterna är skyldiga att uppfylla åtagandena enligt IHR 2005. I 1 § andra stycket karantänslagen anges att regeringen får meddela be- stämmelser, som avviker från karantänslagen, om det behövs med hänsyn till överenskommelse med , eller . Bakgrunden till bestämmelsen är att ingick överenskommelser med , och . Dessa överenskommelser finns i kun- görelsen (1955:105) om tillämpning av en mellan , och träffad överenskommelse rörande underlättande av den sanitära kontrollen över trafiken mellan länderna och kungörelsen (1959:464) angående anslutning till en mellan , och träffad överenskommelse rörande underlättande av den sanitära kontrollen över trafiken mellan länderna. Överenskommelserna mellan de nordiska länderna är obsoleta efter- som de, enligt uppgift från , inte längre tillämpas i prakti- ken. Lagrådet anför i sitt yttrande att de nordiska överenskommelserna alltjämt är gällande och att det framstår som mindre lämpligt att genom- föra en lagstiftning som kan komma i konflikt med de nordiska överens- kommelserna. Lagrådet föreslår att det i den föreslagna lagen på mot- svarande sätt som i karantänslagen ges ett bemyndigande till rege- ringen att meddela de avvikande bestämmelser som behövs med hänsyn till träffade överenskommelser med , och så att dessa överenskommelser och på dem grundade författningar kan fortsätta att gälla utan att nu omprövar saken, vilket, enligt Lagrådet, i stället bör ske sedan de nordiska överenskommelserna i förekommande fall, omförhandlats. Regeringen ansluter sig till Lagrådets bedömning. Frågan om att omförhandla de nordiska överenskommelserna har inte aktualiserats. Det är däremot relativt troligt att det inom Europeiska gemenskapen kommer att vidtas åtgärder för att underlätta tillämpningen av reglementet. Frågan om länderna inom Europeiska gemenskapen skall behandlas som ett och samma karantänsområde har väckts men några förhandlingar har ännu inte inletts. I avvaktan på att så sker gör rege- ringen bedömningen att det inte bör införas något bemyn- digande till regeringen om möjligheten att meddela bestämmelser till skydd för liv och hälsa som avviker från den föreslagna lagen om det behövs med hänsyn till bestämmelser som har antagits inom Europeiska gemenskapen. Bemyndigandet till regeringen att meddela bestämmelser till skydd för liv och hälsa som avviker från den föreslagna lagen bör således i enlighet med Lagrådets förslag begränsas till att gälla över- enskommelser med , eller . Det är en etablerad folkrättslig regel att en främmande stat i vissa avseenden åtnjuter immunitet, dvs. att en stat inte kan in- stämmas till annat lands domstolar eller göras till föremål för ingripande Prop. 2005/06:215 från annat lands myndigheter. Immuniteten avser också exekutiva åtgär- der i form av verkställighet av dom eller säkringsåtgärder eller andra in- grepp av myndighet mot främmande stat avseende egendom. I lagen föreslås flera åtgärder som riktas mot fartyg och luftfartyg. I den utsträckning sådana fartyg utgör statsfartyg eller statsluftfartyg är möjligheterna att vidta åtgärder med hänsyn till vad som nämnts ovan begränsade. En erinran om detta bör intas i lagen, genom en bestämmelse om att sådana begränsningar som följer av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser skall beaktas vid vidtagande av åtgärder enligt lagen eller föreskrifter som meddelas med stöd av lagen. Liknande bestämmelser finns i andra författningar, se t.ex. 10 § lagen (1992:1140) om ekonomiska zon och 1 kap. 1 § första stycket fartygssäkerhetslagen (2003:364). 6.3Ansvarsfördelning och organisatoriska bestämmelser Regeringens förslag: skall vara nationell kontakt- punkt enligt hälsoreglementet och ansvara för de uppgifter den är skyldig att fullgöra enligt denna lag, eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Kommunen skall i enlighet med vad som gäller enligt karantäns- lagen svara för att åtgärder till skydd för människors hälsa en- ligt den föreslagna lagen vidtas i fråga om transportmedel, bagage och annat gods samt djur. skall i enlighet med vad som gäller smittskyddsläka- ren enligt karantänslagen svara för smittskyddsåtgärder riktade mot människor. Den skyldighet som smittskyddsläkaren har enligt karantäns- lagen att samordna smittskyddskontrollen vid karantänshamnar och karantänsflygplatser skall föras över till den nya lagen. Smittskydds- läkarens skyldighet att biträda kommunen i dess uppgifter enligt karantänslagen utvidgas till en skyldighet att hjälpa även andra ansva- riga myndigheter när de utför uppgifter enligt den nya lagen. Om ett område inom eller utom landet har drabbats av ett inter- nationellt hot mot människors hälsa skall förklara området vara drabbat av ett sådant hot. Området skall anses vara drab- bat till dess förklarar området fritt från hotet. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens för- I promemorians förslag anges dock inte uttryckligen i lagtexten att det är som skall vara nationell kontaktpunkt. Remissinstanserna har tillstyrkt eller har inte haft någon erinran mot promemorians förslag att regeringen skall utse en myndighet som skall vara nationell kontaktpunkt. anser dock att man bör över- väga om den föreslagna kontaktpunkten eller någon annan organisation, även skall ha en roll som nationell koordinator av alla de åtgärder som ska genomföras i samband med hot mot människors hälsa. Stad anser att även bör utses till en nationell kontakt- Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot ansvarsfördel- ningen mellan kommunen och landsting. Remissinstanserna har inte heller några invändningar mot att smittskyddsläkaren på samma sätt som skall samordna smittskyddskontrollen vid karantänshamnar och karantänsflygplatser. , kommuner och landsting och närmedicinska anstalt anser att ansvarsfördelningen mellan den före- slagna lagen och annan lagstiftning måste klargöras. Remissinstanserna har inte några invändningar mot att smittskydds- läkarens skyldighet att biträda kommunen i dess uppgifter enligt karan- tänslagen utökas till en skyldighet att hjälpa även andra ansvariga myn- digheter när de utför uppgifter enligt den nya lagen. Remissinstanserna har inte heller haft några invändningar mot att det i den nya lagen införs en skyldighet för den nationella kontaktpunkten och andra ansvariga myndigheter, kommuner och landsting att samverka med varandra, med () och med ansvariga myndigheter i andra länder. Skälen för regeringens förslag: I artiklarna 4, 5, 13, 44 samt bilaga 1 till det nya internationella hälsoreglementet (IHR 2005) finns bestäm- melser som rör ansvarsfördelning och organisation. Varje medlemsstat skall och senast efter reglementets ikraftträ- dande för medlemsstaten i fråga ha kapacitet att upptäcka, bedöma, an- mäla och rapportera hot mot människors hälsa som kan spridas inter- nationellt i enlighet med bilaga 1 till IHR 2005. Medlemsstaterna skall utse eller inrätta en nationell kontaktpunkt, s.k. IHR-kontaktpunkt, med nationellt ansvar för att rapportera hot mot människors hälsa till Världs- hälsoorganisationen (WHO) och därutöver ansvariga hälsomyndigheter på lokal nivå. Varje medlemsstat skall kunna rapportera till WHO vilket hot som har inträffat och fortgående rapportera om ut- vecklingen, vilka problem som tillstöter och eventuella behov av hjälp. Varje medlemsstat skall ha en plan för hur detta ska gå till. Medlems- staterna och WHO åtar sig enligt IHR 2005 att så långt det är möjligt samarbeta med varandra. I har olika myndigheter ansvar för övervakning och tillsyn av olika delar av de områden som omfattas av IHR. Myndigheternas ansvarsområden finns reglerade i en mängd olika lagar och förordningar. Det finns övervaknings- och rapporteringssystem inom respektive om- råde som skall säkerställa att ansvariga myndigheter får kännedom om hot mot människors hälsa som inträffar inom deras ansvarsområden. Inom de områden som omfattas av IHR finns det således redan, som re- dovisats i avsnitt 5, övervakningssystem i befintlig lagstiftning. Några remissinstanser anser dock att ansvarsfördelningen mellan den föreslagna lagen och annan lagstiftning måste klargöras. Som redogjorts för i avsnitt 6.2 anser regeringen att den nya lagen, på motsvarande sätt som karan- tänslagen, skall utgöra ett komplement till redan befintlig lagstiftning. uppfyller de flesta åtaganden i IHR 2005 genom be- fintlig lagstiftning. De övervaknings- och rapporteringssystem som de olika myndigheterna har finns redan i en mängd olika lagar och förordningar och skall således inte ändras. Det som dock saknas för att fullt ut skall kunna leva upp till bestämmelserna i 2005 är en skyldighet för ansvariga myndigheter att, inom sina respektive ansvarsområden, rapportera till en nationell kontaktpunkt när de får kännedom om något som kan utgöra ett interna- tionellt hot mot människors hälsa. Regeringen bör därför utse en natio- nell kontaktpunkt som ansvarar för de uppgifter som åligger den natio- nella kontaktpunkten enligt IHR 2005. är den myndighet i som på nationell nivå ansvarar för smittskyddet och har tillsyn över karantänsreglerna. Regeringen anser att det därför är lämpligt och naturligt att utse till nationell kontaktpunkt när det gäller internationella hot mot människors hälsa enligt den nya lagen. I lagråds- remissen anges dock inte uttryckligen i lagtexten att skall vara nationell kontaktpunkt. Mot bakgrund av att det i lagrådsremissen framhålls att det framstår som naturligt att utse som nationell kontaktpunkt och då begreppet nationell kontaktpunkt framstår som något främmande för svenskt språkbruk förordar Lagrådet att det direkt i lagtexten anges att det är som skall fullgöra upp- giften som nationell kontaktpunkt och att anges även i övriga berörda paragrafer. Regeringen ansluter sig till Lagrådets bedöm- ning. Enligt 3 § första stycket karantänslagen (1989:290) är det miljö- och hälsoskyddsnämnden som ansvarar för att sanitära åtgärder vidtas beträf- fande laster, bagage och annat gods, transportmedel och djur. För andra smittskyddsåtgärder i karantänslagen ansvarar smittskyddsläkaren. Regeringen anser att ansvarsfördelningen som följer av karantänslagen huvudsakligen bör behållas i den nya lagen om skydd mot internationella hot mot människors hälsa. Eftersom det inte längre finns något krav på att kommuner skall ha just miljö- och hälsoskyddsnämnder bör det begreppet bytas ut mot kommuner för att motsvara den terminologi som används i 9 kap. . Vidare bör smittskyddsläkaren bytas ut mot . är enligt smittskyddslagen (2004:168) huvudman för smittskyddet med undantag för objektinriktade åtgärder och för sådana konkreta åtgärder som åvilar de enskilda läkarna enligt smittskyddslagens bestämmelser (se 1 kap. 8 §). I varje landsting skall enligt smittskyddslagen finnas en smittskyddsläkare som utses av den nämnd som inom utövar ledningen av hälso- och sjukvården. I frågor som inte gäller smittskyddsläkarens myndighetsutövning skall smittskyddsläkaren verka under nämnden (se 1 kap. 9 §). Detta innebär att har det övergripande ansvaret för att smittskyddet planeras och organiseras samt avgör vilka resurser som skall avsättas för verk- samheten. Den direkta ledningen av smittskyddsarbetet, verksamhetspla- nering och organisation av smittskyddsarbetet i detalj ligger däremot på smittskyddsläkaren. För att ansvarsfördelningen skall överensstämma med smittskyddslagen anser regeringen att bör ha det över- gripande ansvaret för smittskyddsåtgärder som riktar sig mot människor (se prop. 2003/04:30 s. 163 f). Enligt 6 § karantänslagen har smittskyddsläkaren skyldighet att sam- ordna smittskyddskontrollen vid karantänshamnar och karantänsflygplat- ser. Genom den föreslagna lagen om internationella hot mot människors hälsa föreslås, som beskrivits ovan i avsnitt 6.2, att tillämpningsområdet utvidgas till att omfatta hot mot människors hälsa inom olika myndig- heters ansvarsområden som regleras av annan lagstiftning. Det är dock huvudsakligen på smittskyddsområdet som det går att förutse att IHR 2005 kan bli tillämpligt eftersom t.ex. utsläpp av kemikalier, radioaktiva eller andra farliga ämnen normalt inte förhindras av åtgärder som vidtas vid gränskontroller mot människor eller objekt. Det är därför angeläget att i den nya lagen behålla skyldigheten för smittskyddsläkaren att sam- ordna smittskyddskontrollen. Däremot bör smittskyddsläkarens samord- ningsansvar inte utökas till att avse samtliga internationella hot mot människors hälsa som föreslås omfattas av lagen. På samma sätt som bör hot mot människors hälsa inom övriga områden samordnas av den myndighet som har det i uppgift enligt befintlig lagstiftning på respektive område. Eftersom de hot som skulle kunna falla inom IHR:s tilllämpningsområde sträcker sig över ett stort antal områden anser regeringen att något samordningsansvar för övriga hot inte bör regleras särskilt i lagen om internationella hot mot människors hälsa. Den skyldighet för smittskyddsläkaren som finns i karantänslagen att bistå kommunens miljö- och hälsoskyddsnämnd i dess uppgifter enligt lagen bör behållas i den nya lagen och utvidgas till att omfatta bistånd även till berörda myndigheter när de utför uppgifter enligt den nya lagen. IHR 2005 innehåller också vissa bestämmelser om samverkan. I artikel 44 stadgas en skyldighet för stater att så långt möjligt samverka med var- andra inom ramarna för IHR. Staterna skall så långt som möjligt samar- beta bl.a. i fråga om att upptäcka, bedöma och ingripa mot hot enligt IHR.