prop · GT0369 · 2006-01-18 00:00:00 — Utredningens förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regering- Utredningen använder inte begreppet forskningshuvudman och utredningens lagförslag utesluter inte att en fysisk person ansöker om skydd för forskning. Remissinstanserna: () påtalar att bolaget ansvarar för och utför också sådan kontroll och styrning av raketer och ballonger samt forskningsexperiment som kan påverka forsk- ningsresultaten på ett avgörande sätt. Det kan därför vara lämpligt och praktiskt att rätten till ansökan om beslut eller föreskrifter i enlighet med lagförslaget inte strikt begränsas till den som bedriver forskningsverk- samheten eller att denna benämning inte tolkas alltför snävt. situationer kan det enligt bolaget vara praktiskt och nödvändigt att bolaget i stället svarar för en eventuell ansökan. län anser att en tydlig utmärkning eller avspärrning är en förutsättning för att förbud eller föreskrifter skall ha någon effekt. utövaren bör därför i sin ansökan precisera vilka utmärkningar eller avspärrningar den avser att utföra. En bestämmelse om detta bör tas in i Förslaget enligt utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte särskilt berört för- Skälen för regeringens förslag: De möjligheter till rättsligt skydd som lagförslaget ger bör komma ifråga i de fall då forskningens behov av skydd inte kan tillgodoses genom rimliga egna skyddsåtgärder eller genom överenskommelser i godo med den störande parten. att bedöma när en sådan situation föreligger är den i vars verksamhet Regeringens förslag innebär därför att ärenden om skydd för forskning endast skall tas upp efter ansökan från en forsk- ningshuvudman, med vilket här avses den statliga myndighet eller den juridiska person i vars verksamhet forskningen utförs (t.ex. ett universi- Prop. 2005/06:69 tet, ett forskningsinstitut eller ett företag). Detta innebär att det alltid är den i vars verksamhet forskningen utförs och inte den som enbart är upp- dragsgivare eller finansiär som är behörig att ansöka om forsknings- skydd. Utredningen om forskningsskydd använde i stället för begreppet forsk- ningshuvudman formuleringen den som bedriver forskningen och ute- slöt därmed inte att även en fysisk person skulle kunna ansöka om forsk- ningsskydd. Regeringen har i sitt författningsförslag utgått ifrån att behovet av forskningsskydd för fysiska personer är försumbart och har utformat definitionen av begreppet forskningshuvudman i enlighet med detta. Som påpekar uppstår en särskild situation när en forskningshuvudman inte själv utför alla moment i forskningen utan utnyttjar andra för t.ex. olika former av materialinsamling eller, som i rymdbolagets fall, kontroll och styrning av raket- och ballonguppsänd- ningar som skall samla in data. Det kan i sådana fall röra sig om verk- samheter som tagna var för sig knappast kan betraktas som forskning, men som är en del av ett forskningsprojekt och utgör nödvändiga förut- sättningar för den forskning som forskningshuvudmannen utför. I sådana fall bör enligt regeringens mening det organ som utför dessa uppgifter betraktas som forskningshuvudman och därmed vara behörig att skicka in ansökan om forskningsskydd. En nära samverkan med den som lämnat uppdraget får förutsättas i dessa fall. Begränsningen av lagens tillämp- ningsområde till forskning innebär också att alltid måste pröva om de aktuella verksamheterna verkligen utgör en nödvändig för- utsättning för forskningen och har en så nära anknytning till denna att fråga är om forskning i lagens mening. bedömning av ansökningar om forskningsskydd bör underlättas genom att en forskningshuvudmans ansökan om forsknings- skydd alltid omfattar en utredning som ger underlag för framför allt den intresseavvägning som myndigheten skall utföra. I utredningen bör redo- visas bl.a. forskningens värde från allmän synpunkt, forskningens stör- ningskänslighet och störningarnas konsekvenser, vilka åtgärder som vidtagits och kan vidtas för att motverka störningarna samt kostnaderna för dessa åtgärder. Som någon remissinstans anfört kan det också vara lämpligt att man i ansökan beskriver vilka utmärkningar eller avspärr- ningar forskningshuvudmannen avser att utföra om rättsligt skydd beviljas. Sådana krav på ansökan bör dock inte belasta själva lagtexten. Som framgår av nästa avsnitt bör en forskningshuvudman som beviljats skydd vara skyldig att genom skyltning eller på annat sätt tydligt till- kännage innebörden av beslutet. 10.3 Kungörelse av ansökan och information om beslut Regeringens förslag: Innan en ansökan om skydd mot störningar från utomstående prövas skall kungöra ansökan i ortstidning. Information om beslut om forskningsskydd skall kun- göras på samma sätt. Sökanden är skyldig att betala de kostnader som uppkommer för kungörelserna av ansökan och beslut. En forskningshuvudman som utför forskning inom ett område som förklarats vara forskningsområde, skall se till att innebörden av beslutet tydligt tillkännages på platsen genom skyltning eller på annat sätt. Utredningens förslag: Utredningen föreslog inte några särskilda bestämmelser om kungörelse eller information om beslut. Remissinstanserna: Flera länsstyrelser efterlyser bestämmelser om hur och av vem ansökningar och förbud, särskilt de som rör allmänheten, skall tillkännages. Ett par länsstyrelser pekar också på behovet av att klarlägga vem som skall stå för kostnaderna för tillkännagivandet. Läns- styrelsen i påpekar att en tydlig utmärkning eller avspärr- ning är en förutsättning för att förbud skall ha någon effekt. Förslaget enligt utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte särskilt berört för- slaget. Skälen för regeringens förslag Kungörelse av ärenden som rör det allmänna intresset av rörelsefrihet Det är angeläget att inför den intresseavvägning som skall föregå beslut om skydd för forskning kan fånga upp alla de relevanta intressen som berörs av beslutet. Detta bör inte innebära några särskilda svårigheter i de fall ärendena rör verksamheter i närheten, eftersom aktörerna då identifieras redan i ansökan om forskningsskydd och kan förväntas vara angelägna om att föra fram sina intressen. huvudmannen ansökt om skyddsåtgärder som kan medföra inskränk- ningar av den allmänna rörelsefriheten, kan det emellertid bli svårare för att fånga upp alla relevanta intressen. av att utnyttja ett visst markområde har inte några givna organiserade Utredningen om forskningsskydd menade att allmänhetens intresse borde gå att fånga upp genom att vände sig till berörd kommun för att få kännedom om olika områdens värde för kommun- innevånarnas fritid och rekreation. Ett par remissinstanser har även påtalat möjligheten att fånga upp allmänhetens intressen genom att kungöra ärenden om forskningsskydd, t.ex. i form av en notis i orts- Regeringen delar bedömningen att kungörelse av ärenden om forsk- ningsskydd som berör allmänheten kan fylla en viktig funktion för att ge ett gott beslutsunderlag. En berörd kommun kan inte för- väntas ha full kännedom om allmänintresset och kan rimligen inte vara ensam företrädare för allmänhetens intressen. Det bör dessutom mer principiellt vara så att allmänheten ges faktisk möjlighet att direkt till framföra synpunkter inför beslut om skydd för forskning som kan beröra allemansrätten. En förutsättning för att allmänheten skall få denna möjlighet är att den får kännedom om att en ansökan om forsk- ningsskydd är under handläggning. Detta bör säkerställas genom att en ansökan om skydd mot störningar från utomstående bör kungöras i en ortstidning. En bestämmelse om att en sådan kungörelse skall ske bör därför införas i lagen. Kravet på en kungörelse av ansökan bör endast gälla för de ärenden som avser skydd mot störningar från utomstående. Som konstaterats ovan finns det inte samma behov av kungörelse i fråga om ärenden som rör störningar från verksamheter i närheten. Regeringen behandlar nedan den angränsande frågan om information om beslut och, i avsnitt 11.4, frågan om samråd inför beslut om skydd för forskning. De beslut som meddelas med stöd av den föreslagna lagen måste komma till direkt berördas kännedom och även bli mer allmänt kända. Framför allt bör allmänheten få kännedom om beslut som rör inskränkningar i allemansrätten. Som nämnts ovan har flera remissinstanser lyft fram behovet av att föra in bestämmelser om informationsskyldighet i lagen. Regeringen instämmer i dessa synpunkter och föreslår att det i lagen förs in en bestämmelse om att skall informera om beslut om forskningsskydd genom att kungöra beslutet i ortstidning. Till skillnad mot bestämmelsen om kungörelse av ansökan, som bara avser ansök- ningar om skydd mot störningar från utomstående, bör bestämmelsen om kungörelse av beslut avse alla beslut om forskningsskydd. Detta bl.a. därför att överklagandetiden bör hänga samma med tidpunkten för kun- görandet (se avsnitt 13). I de fall beslut om forskningsskydd riktar sig till en eller flera störande verksamheter i närheten, bör självfallet huvudmännen för berörda verk- samheter, liksom forskningshuvudmannen, underrättas mer direkt om beslutet. Likaså bör de kommuner och myndigheter som deltagit i sam- rådsförfarandet (se avsnitt 11.4) underrättas om beslut. Dessa underrättelser bör följa av allmänna förvaltningsrättsliga principer. Regeringen bedömer därför att det inte är nödvändigt att föra in någon särskild bestämmelse om detta i lagen. Utöver ovan behandlade informationsinsatser måste självfallet inne- börden av de beslut om forskningsskydd som riktar sig mot störningar från utomstående tydligt tillkännages i direkt anslutning till det geo- grafiska område som beslutet avser. Genom skyltning eller på annat sätt måste allmänheten kunna förstå vilka villkor som gäller för det område som omfattas av forskningsskydd. Detta är en förutsättning för att und- vika oavsiktliga störningar och för att kunna utdöma sanktioner mot den som bryter mot ett förbud. En tydlig utmärkning av området ligger i och Prop. 2005/06:69 för sig i den berörde forskningshuvudmannens eget intresse och kan för- väntas ske även utan särskild reglering. Eftersom frågan är av stor vikt och en förutsättning för att sanktioner skall kunna utdömas, bör emeller- tid lagen ändå innehålla en bestämmelse som slår fast att den som be- viljas forskningsskydd mot störningar från utomstående skall se till att innebörden av beslutet tydligt tillkännages genom skyltning eller på annat sätt. Enligt regeringens mening bör den sökande forskningshuvudmannen vara skyldig att betala de kostnader som uppkommer för kungörandet av både ansökan och beslut. Forskningshuvudmannen kan förväntas komma i åtnjutande av bl.a. ekonomiska fördelar om beslutar om forskningsskydd. Som anges i avsnitt 15 om ekonomiska konsekvenser bör prövningen av ärenden om forskningsskydd i övrigt inte beläggas med avgifter. Regeringens förslag: Innan ett beslut fattas i ett ärende om skydd för forskning skall samråda med en kommun vars geo- grafiska område omfattas av beslutet och med de statliga myndigheter som har väsentliga intressen i frågan. Utredningens förslag: Utredningen föreslog inte några särskilda bestämmelser om samråd. Remissinstanserna: Några länsstyrelser som påtalat behovet av kun- görelse efterlyser också andra förfaranderegler. i ser ett behov av samråd med fastighetsägare och verk- samhetsutövare i närheten av forskningsanläggningen. i län menar att förslaget bör kompletteras med en regel om hand- läggningen av ärendet som tydliggör hur allmänna intressen bäst skall tillvaratas, exempelvis genom att kommunen hörs eller att kungörelse sker. föreslår att ansökningar behandlas på samma sätt som planärenden enligt , dvs. samråd mellan berörda och intressenter samt sammanställning av synpunkter på samhällsvärde från utskick till experter före bearbetning och beslut. () anser att en skyldighet bör införas för läns- styrelserna att i ärenden om störningar från radiosändare och mobil- telefoner samråda med PTS, samt underrätta denna myndighet om fattade beslut. Samråd bör även ske med andra som kan ha intresse i saken, som t.ex. operatörer, polis och räddningstjänst. menar att samråd alltid bör ske med berörd kommun innan beslut fattas. anser att ett obligatoriskt samrådsförfarande vore lämpligt när allmänheten berörs av ett beslut. I vart fall kommunen, men även andra som har intresse av området bör beredas tillfälle till samråd. En lösning skulle enligt förbundet kunna vara att kungöra ärenden i en Med hänsyn till att överträdelse av förbud eller föreskrifter föreslås bli straffbelagt bör även polisen beredas tillfälle till samråd. vill väcka frågan om det inte i vissa fall bör uppställas krav på någon form av konsekvensutredning, där bl.a. en vidare krets av berörda ges tillfälle att lämna synpunkter. Förslaget enligt utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: betonar vikten av att ett tidigt och noggrant samråd sker med verket i ärenden om forskningsskydd där det övervägs inskränkning av fiskeverksamheter. Det bästa vore om sam- rådsskyldighet med följde direkt av författningstexten i analogi med 25 a § förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. Skälen för regeringens förslag: Utredningen om forskningsskydd gjorde bedömningen att beslut om skydd för forskning med nämnvärd betydelse från allmänhetens synpunkt skulle bli sällsynta. Utredningen menade därför att det inte var berättigat att belasta ärendehanteringen med krav på något särskilt samrådsförfarande. Enligt utredningen borde emellertid en berörd kommun få yttra sig, utan att detta för den skull reglerades i lagen. Vid remissbehandlingen har flera remissinstanser lyft fram behovet av att tillämpar någon form av samrådsförfarande före beslut. Några av dessa instanser har också ansett att ett samrådsförfarande bör vara obligatoriskt. Regeringen gör i likhet med utredningen bedömningen att ärenden som berör områden av stort intresse för allmänheten bör bli sällsynta. Enligt regeringens mening räcker dock inte detta som motiv för att inte införa bestämmelser som garanterar att det finns fungerande former för att fånga upp allmänintresset. Ett sätt att säkerställa detta är den bestäm- melse om kungörelse av ansökan som föreslagits i avsnitt 11.3. Här- utöver menar regeringen att lagen bör innehålla en samrådsbestämmelse som gör det obligatoriskt för att samråda med en kommun vars geografiska område omfattas av beslutet. På så sätt kan få information om ett visst markområdes betydelse för t.ex. kommun- invånarnas friluftsliv och rekreation. Detta skapar säkrare förutsättningar för att allmänhetens intressen kan tas till vara. För ett sådant samråd talar också att kommunen genom sitt breda ansvar för kommunens allmänna utveckling och användningen av mark och vatten kan ha egna intressen som berörs av beslutet. Som några remissinstanser påtalat kan det i vissa fall också finnas behov av att samråder med statliga myndigheter som på olika sätt har intressen att bevaka i ärenden om skydd för forskning. Sådana samråd är ett naturligt inslag i många myndigheters arbete och kan i stor utsträckning förväntas ske utan att detta regleras i lagen, särskilt som länsstyrelserna är vana att hantera ärenden där samråd bör ske. I fallet med de statliga myndigheterna är inte heller hänsynen till allmänhetens intressen ett lika tungt skäl för ett särskilt krav på samråd. Regeringens bedömning är ändå att även statliga myndigheter i likhet med en kommun vars geografiska område omfattas av beslutet bör omfattas av en särskild bestämmelse om samråd. Det finns skäl att ge särskilt eftertryck åt behovet av samråd när det rör sig om lagstiftning med flera angränsande regelverk och en intresseavvägning som central Prop. 2005/06:69 del. Kravet på samråd med statliga myndigheter bör dock endast gälla i de fall myndigheterna kan antas ha väsentliga intressen i det aktuella ärendet. Regeringen ser inte skäl att närmare precisera kravet på samråd med statliga myndigheter genom att i lagtexten ange att samråd med vissa myndigheter är obligatoriskt. I de olika fall som kan aktualiseras kan det knappast komma att råda någon större oklarhet om vilka myndigheter som samrådet bör omfatta. I eventuella osäkra fall bör läns- styrelsen självfallet underhand ta kontakt med myndigheter som skulle kunna vara berörda för att närmare utröna behovet av samråd. Ett obligatoriskt samråd med vissa myndigheter skulle kunna innebära att skulle bli mindre uppmärksam på andra samrådsbehov än de i lagen angivna. I (1987:10) omfattar kravet på samråd i planären- den sammanslutningar och enskilda i övrigt som har ett väsentligt intresse av t.ex. ett detaljplaneförslag. I lagen regleras också samråds- formerna närmare i form av krav på samrådsredogörelse, utställning av planförslag m.m. Även den nu aktuella lagen om skydd för störnings- känslig forskning skulle kunna innehålla ett sådant samrådskrav och en viss reglering av formerna för samrådet i syfte att främja ett fullgott underlag för den i lagförslaget centrala intresseavvägningen. Regeringen gör dock bedömningen att det inte är motiverat att införa ett så omfatt- ande samråd. Den föreslagna lagen kommer inte på långa vägar att få den breda tillämpning och betydelse för olika intressen i samhället som kän- netecknar . Som flera remissinstanser påtalat kan också det ovan föreslagna kravet på kungörelse av ärenden om forsk- ningsskydd fylla samma funktion som ett utvidgat krav på samråd. Vidare är det självfallet så att , om detta i något fall skulle vara motiverat, har full frihet att genomföra ett fördjupat samråds- förfarande. Det bör i detta sammanhang påpekas att beslut om forsk- ningsområde enligt 3 § förutsätter att ägare och innehavare av särskild rätt har gett sitt samtycke. Regeringens förslag: Ett beslut om skydd för forskning skall gälla tills vidare eller under viss angiven tid. I beslut om forskningsskydd får förordnas att det får tillämpas även om det inte vunnit laga kraft. får återkalla eller inskränka ett beslut om skydd för forskning när det finns skäl till det. En forskningshuvudman vars verksamhet har forskningsskydd är skyldig att underrätta om förutsättningarna för skyddet Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens för- Utredningen föreslår ingen underrättelseskyldighet för forsknings- Remissinstanserna: i anser att beslut om skydd för forskning normalt bör tidsbegränsas. miljö, areella näringar och samhällsbyggande menar att ett beslut bör innehålla uppgifter om begränsning i rumslig omfattning och tid, med möjlighet till förnyad prövning. i ifrågasätter om ärenden enligt den föreslagna lagstiftningen är så betydelsefulla och brådskande att en möjlighet till ikraftträdande före det att besluten fått laga kraft är nödvändig. anser att ett obligatoriskt omprövningsförfarande skulle kunna övervägas i den föreslagna lagstift- ningen. Förslaget enligt utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: menar att besluten bör tids- begränsas med möjlighet till förlängning hellre än att gälla tills vidare med möjlighet till uppsägning. Långa förordnandetider bör bli föremål för omprövning av med lämpliga intervall. Ett alternativ vore regelbunden tillsyn, som dock kan te sig onödigt kostsamt i jäm- förelse. Skälen för regeringens förslag: Lagen bör ge utrymme för både beslut om skydd för forskning som avser viss angiven tid och beslut som gäller tills vidare. bör i samband med beslut om forsk- ningsskydd ta ställning till vad som är mest ändamålsenligt i det enskilda fallet. Normalt bör ett beslut om skydd för forskning gälla under viss angiven tid. En sådan ordning är nödvändig eftersom forskning vanligen bedrivs i projektform, men också med hänsyn till att det generellt sett inte är lämpligt att låta inskränkningar i den allmänna rörelsefriheten gälla tills vidare. Framför allt den snabba teknikutvecklingen och de för- ändringar av forskningens inriktning som kan inträffa , innebär att det vanligen är motiverat att pröva skyddsbehovet igen genom ett nytt beslut . Beslut om skydd som gäller tills vidare kan emeller- tid vara motiverade i de fall skyddsbehovet är mycket långsiktigt och det inte går att identifiera någon rimlig tidpunkt när detta upphör, t.ex. om det är frågan om en permanent forskningsanläggning för störningskänslig forskning. Lagen bör också innehålla en möjlighet för att förordna om att ett beslut om skydd för forskning kan tillämpas även om det inte vunnit laga kraft (interimistiskt beslut). En sådan möjlighet behövs för att kunna hantera de fall då forskningen är utsatt för störningar som är så allvarliga att det blir orimligt att låta störningarna fortgå fram till dess beslutet har vunnit laga kraft. Regeringen bedömer att länsstyrelserna, även utan någon särskild regel om detta, kommer att tillämpa denna möjlighet restriktivt. Under ett besluts giltighetstid kan behovet av skydd för forskningen av olika anledningar bortfalla eller kraftigt försvagas, t.ex. genom att ett forskningsprojekt avslutas eller ny och mindre störningskänslig teknik tas i bruk. Det kan också hända att de intressen som inskränkts för att ge forskningen erforderligt skydd stärks på grund av olika omständig- heter. Det bör därför vara möjligt för att när som helst åter- kalla eller inskränka ett beslut om skydd för forskning om det finns skäl till det. Även med denna möjlighet kan det finnas viss risk för att det rättsliga skyddet för forskningen och de inskränkningar i rörelsefriheten som detta innebär för allmänheten kommer att gälla onödigt . ningshuvudmannen är ofta den ende som har tillräcklig kännedom om Prop. 2005/06:69 eventuella förändringar i verksamheten och har själv inga incitament att verka för att skyddet upphör. Forskningshuvudmannen kan även om skyddsbehovet minskat kraftigt uppleva att skyddet är bra att ha. Om t.ex. ett forskningsprojekt avslutas är det också tänkbart att forskningshuvudmannen helt enkelt glömmer bort att meddela detta till . Regeringen föreslår därför att lagen bör innehålla en skyldighet för forskningshuvudmannen att underrätta om förutsättningarna för skyddet väsentligen ändras efter det att en ansökan om forskningsskydd beviljats. Härigenom ökar sannolikheten att läns- styrelsen verkligen får kännedom om förändringar i forskningshuvud- mannens verksamhet som kan motivera återkallande eller ändring av ett beslut om forskningsskydd. Regeringen bedömer att det med denna underrättelseskyldighet för forskningshuvudmannen inte finns behov av att införa ett krav på att beslut om skydd för forskning alltid bör omprövas med vissa tids- intervall. Regeringens förslag: En forskningshuvudman får bevilja en person tillstånd att trots förbud beträda ett forskningsområde med tillträdes- skydd eller använda teknisk utrustning inom ett forskningsområde får i ett enskilt fall efter ansökan besluta om undantag från förbud som rör skydd mot störningar från utomstående, om det kan ske utan risk för väsentlig störning av forsk- Utredningens förslag: Utredningen föreslog ingen bestämmelse om möjlighet till undantag från förbud. Remissinstanserna: i menar att erfarenheterna från andra rättsområden, där förbud införs mot inträde eller vissa åtgärder, visar att det uppkommer situationer där det i ett enskilt fall finns anledning att medge undantag. Även om en sådan undantagsmöjlighet inte lagregleras, kan behovet tillgodoses genom att det i ett beslut om skydd mot allmänheten anges att om det finns särskilda skäl kan medge undantag från förbudet. menar att det bör ankomma på som tillståndsmyndighet, inte på tillståndshavaren, att pröva ansökningar om dispens från meddelade beslut om skydd för forskning. Förslaget enligt utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med Remissinstanserna: Frågan har inte särskilt berörts av remissinstans- Skälen för regeringens förslag: När ett beslut om forskningsskydd