prop · GT0386 · 2006-02-16 00:00:00 — Då det är mer rimligt att den fortsatta äganderätten till en omärkt ren bestäms av om det framgår vem som äger renen än av den tidpunkt då renmärkning skall ske instämmer regeringen i kommitténs förslag i denna del. framgår det direkt av lagtexten att samebyn skall sälja eller slakta omärkta renar som tillfallit samebyn enligt 84 § rennäringslagen och felmärkta renar som samebyn skall omhänderta enligt samma stadgande. Att i lag reglera hur samebyn skall förfara med sådana renar framstår som en onödig detaljreglering. Dessa bestämmelser bör därför upphävas. Som framgått ovan bör bemyndigas att meddela de verkställighetsföreskrifter som behövs beträffande märkning av ren. Regeringen avser vidare göra den ändring i rennäringsförordningen som krävs för att i stället för skall bemyndigas att meddela föreskrifter om renmärkens utformning. Som kommittén påpekar innehåller renmärkesregistret sådana personuppgifter att personuppgiftslagen (1998:204) är tillämplig på registret. Då registret lagreglerats bör även syftet med registret framgå av lagen. Vidare bör framgå vilka uppgifter som får registreras. I övrigt bör personuppgiftslagen tillämpas för behandlingen av personuppgifter i registret. Detta bör gälla även beträffande när uppgifter skall av- identifieras eller utplånas ur registret. Några ytterligare bestämmelser om gallring är därmed inte nödvändiga. Handläggning av stöd och ersättningar Regeringens bedömning: bör överta förvaltningen av anslaget 45:1 Främjande av rennäringen och Statens jordbruksverks uppgifter i enlighet med det befintliga regelverk som reglerar anslaget. bör överta arbetsuppgifter när det gäller bygdemedel. Rennäringspolitiska kommitténs förslag: Överensstämmer i huvud- sak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. De företrädare för samiska intressen som yttrat sig är överlag positiva. Flera remissinstanser har synpunkter på innehållet i de stödordningar som flyttas över, bl.a. beträffande rennäringens katastrofskadeskydd. i , och kommun, konstaterar att en närmare analys och förslag om den framtida utformningen av stöden saknas i kommitténs betänkande. Samernas utbildningscentrum anser att staten bör ta hela ansvaret för skolans ekonomi samt att statsanslaget skall kanaliseras via . i avstyrker att annat än själva medelsadministrationen flyttas till . Länsstyrelserna i och instämmer i kommitténs förslag till mål för stödet till rennäringen, men anser att det är viktigt att långsiktiga målsättningar om optimalt betesutnyttjande och hållbar utveckling betonas. anser att särskilda stödmål som inriktar sig på samiska ungdomar, samiska kvinnor samt äldre samer bör övervägas och att stödformer bör utvecklas för andra samiska näringar. anser att behovet av stöd för enskilda skogsägare också bör beaktas. () påpekar att såväl förändring av stödformer som administrationen måste ske i ett fast regelverk och att det måste finnas utvecklade former för de överläggningar som skall hållas mellan och näringens företrädare. kommun föreslår att i skall administrera alla stöd och ersättningar till koncessionssamebyarna. När det gäller förslaget om att ansvaret för hanteringen av bygdemedel som används för främjande av rennäringen skall flyttas från till anser Länsstyrelserna i , och , och kommun att , i egenskap av regional rennäringsmyndighet, skall ha beslutanderätten över bygde- medlen. fjällbygd anser att ansökningar ur bygdemedel för rennäringsändamål skall behandlas lika med övriga ansökningar. tillstyrker dock förslaget. SSR vill uppmärk- samma möjligheten att använda bygdemedel som nationell med- finansiering av EU-projekt. Skälen för regeringens bedömning Stödet till rennäringen och andra samiska näringar utgår i form av dels helt nationella stöd, dels genom stöd som medfinansieras av EU genom olika program inom ramen för den gemensamma jordbruks- politiken och regionalpolitiken. Vissa av stöden administreras Detta gäller insatsområdet för samerna inom mål 1. administrerar vidare rovdjursersättningarna enligt viltskade- förordningen (2001:724) och delar av medlen ur Samefonden enligt bestämmelser i rennäringsförordningen. I rennäringsförordningen reg- leras även stöd för att främja rennäringens rationalisering, liksom katastrofskadeskydd som utgår av anslaget 45:1 Främjande av ren- näringen. Kommittén föreslår att mål för stödgivningen till rennäringen skall ställas upp och att stöden till rennäringen bör utgå från en helhetssyn på de samiska näringarna. De mål som föreslås för stödgivningen är att stöd bör främja samernas egna strävanden att utveckla sin näring, främja ett optimalt betesutnyttjande, förbättra det ekonomiska resultatet inom renskötseln samt främja en hållbar utveckling av fjällen och renskötsel- området i övrigt med beaktande av natur- och kulturmiljövärden. Regeringen instämmer i att det är lämpligt att de mål som kommittén föreslår används som utgångspunkter för stödhanteringen. Vi anser också, liksom kommittén, att det är viktigt att initiativ från näringen tas tillvara när staten finansierar olika typer av projekt. Det är vidare naturligt att stöden skall ligga i linje med de utgångspunkter för ren- näringspolitiken som behandlats i avsnitt 5. Det är som kommittén påpekar lämpligt att stöden så långt det är möjligt administreras av samma myndighet. Stöden bör vidare utformas på så sätt att samerna själva får ett stort inflytande över stöd- användningen. Detta möjliggörs genom att ansvaret för administrationen av stöden så långt det är möjligt flyttas över till . Likaså bör överta den föreskriftsrätt som har enligt viltskadeförordningen (2001:724) vad gäller bidrag och ersätt- ningar inom renskötselområdet. Genom att ansvaret för administrationen av stöden koncentreras till en myndighet bör stödhanteringen vidare kunna samordnas och förenklas. Rennäringen får även del av andra stöd än de som särskilt riktas till denna näring, t.ex. startstöd och andra stöd inom ramen för det svenska Miljö- och landsbygdsprogrammet. Beslutsfattandet beträffande samma stödform bör som huvudregel inte splittras på olika beslutsfattare. Rennäringsutövare bör vidare söka sådana stöd under samma förut- sättningar som andra. Ansvaret för stöd som inte enbart riktar sig till rennäringen och andra samiska näringar bör därför inte överflyttas till . Särskilt angående anslaget 45:1 Främjande av rennäringen Som anges i budgetpropositionen för , prop. 2005/06:1, belastas anslaget 45:1 Främjande av rennäringen av utgifter för följande ända- mål. Underhåll eller rivning av vissa riksgränsstängsel och renskötsel- anläggningar för vilka staten har underhållsansvaret. Medlen anvisas till som i beslut fördelar ramar till berörda länsstyrelser. Statens del av kostnaderna för redovisning av markanvändningen, riksintressen och marker som är värdefulla eller känsliga för renskötseln, eller för natur- och kulturmiljövården. Även dessa medel fördelas av som ramar till länsstyrelserna. Pengarna används av länsstyrelserna för att i samarbete med samebyarna redovisa ren- näringens markanvändning. Av dessa medel finansieras t.ex. arbetet med databasen , som vi återkommer till i avsnitt 6.1.7. Utveckling av företagsregistret för rennäringen. Prisstöd till rennäringen enligt förordningen (1986:255) om pristillägg på renkött. Enligt dagens förordning beslutar om vilka stödformer pristillägget skall användas till efter överläggning med . Frågor om pristillägg prövas av , som också meddelar närmare föreskrifter för tillämpningen av förordningen. Vid utbetalningen biträds, enligt förordningen, av läns- styrelsen. Ersättning enligt förordningen (1994:246) om ersättning för vissa merkostnader och förluster med anledning av . Även frågor om denna ersättning prövas av , eller efter verkets bemyndigande av . får också meddela ytterligare föreskrifter om ersättning enligt förordningen. Kostnader för medling m.m., enligt ett särskilt förfarande, i tvister mellan samebyar och jordbrukare när det gäller konflikter på grund av renbetning på , och Övriga åtgärder för främjande av rennäringen. Dessa beslutas efter överläggningar mellan och och kan avse t.ex. samfinansiering av EU-projekt för utveckling av rennäringen. De stöd som belastar anslaget Främjande av rennäringen är i huvudsak sådana som enbart riktas till rennäringen, vilket talar för att anslaget bör överlämnas till att besluta om. Utnyttjandet av stöden styrs dock till stor del av regeringsförordningar och flera av stöden har godtagits av ur statsstödssynpunkt i enlighet med det svenska anslutningsfördraget till EU. En ändring av stöden måste därmed utformas i enlighet med och godkännas av innan de betalas ut. Frågan om kan ges ett större inflytande över hur medlen får användas måste därför utredas närmare. Tills vidare bör därmed överta förvaltningsansvar och föreskriftsrätt för samtliga dessa stödformer i enlighet med det befintliga regelverket. Bygdeavgifter regleras i 6 kap. 14 §§ lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Den som har tillstånd till vattenverksamhet skall betala en årlig bygdeavgift, som bestäms av miljödomstolen, om verksamheten innebär drift av vattenkraftverk, vattenreglering som avser års- eller flerårsreglering, vattenöverledning för något annat ändamål än kraftändamål, eller ytvattentäkt. Bygde- avgifternas syfte är att förebygga, minska eller gottgöra för skador som vattenverksamheten medför och att tillgodose allmänna ändamål för den bygd som berörs. Bygdeavgiften betalas före varje kalenderårs utgång till i det län där verksamheten huvudsakligen bedrivs. Den närmare regleringen av bygdeavgifterna finns i förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter. Av 8 § i denna förordning framgår att avgiftsmedel för allmänna ändamål skall användas till investeringar för ändamål som främjar näringsliv eller service i bygden eller annars är till nytta för denna. Medel till investeringar kan lämnas som lån eller bidrag. Enligt 9 § i förordningen görs ansökan om lån eller bidrag hos i det län där medlen skall användas. Om ansökan gäller lån eller bidrag till främjande av rennäringen skall med eget yttrande överlämna ärendet till för avgörande. Storleken av de medel som skall stå till omedelbara förfogande för främjande av rennäringen fastställs i samråd mellan och . Om myndigheterna inte kan enas om storleken av dessa medel eller om behov av ytterligare medel uppkommer vid prövningen av en ansökan avgörs frågan av regeringen. Bygdeavgifter har enligt kommittén använts t.ex. för investeringar i slakterier, inköp av vågar, inköp av GIS-utrustning, investeringar i stängsel m.m. Bygdeavgifter har även använts som nationell medfinansiering av EU-projekt. Kommittén föreslår att ansvaret för att i samråd med fastställa storleken av de medel som skall stå till förfogande för att främja rennäringen skall överföras från till samt att beslut i enskilda ärenden om ansökan avser lån eller bidrag till rennäringen skall fattas av i stället för av . Regeringen instämmer i att detta är en uppgift som bör beslutas av samerna själva. Regeringen avser därför att göra en ändring av förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter i enlighet med kommitténs förslag. 6.1.7Sametinget som central förvaltningsmyndighet i frågor som rör rennäringen och roll i samhällsplaneringen Regeringens bedömning: bör överta Statens jordbruks- verks uppgift att vara central förvaltningsmyndighet för rennärings- frågor samt bemyndiganden att meddela föreskrifter om renräkning, renlängd, företagsregister för rennäringen och om den hänsyn som vid renskötsel skall tas till naturvårdens och kultur- miljövårdens intressen. bör överta huvudansvaret för databasen och föra företagsregistret för rennäringen. Någon bestämmelse om en generell skyldighet för andra myndig- heter att höra i frågor som rör samiska förhållanden bör inte införas i sametingslagen. Några bestämmelser om att alltid skall höra innan beslut fattas angående förlängning av vinterbetes- tiden eller i annat fall bör inte införas. Rennäringspolitiska kommitténs förslag: Kommittén föreslår att skall vara central förvaltningsmyndighet för rennäringen och överta Statens jordbruksverks samtliga uppgifter i detta hänseende. Kommittén föreslår också att medverkan i samhälls- planeringen skall stärkas genom att får ansvar för den databas som finns med uppgifter om markanvändningen i renbetesområdet och genom att regeringen föreskriver att skall vara skyldig att Prop. inhämta yttrande från innan beslutar eller yttrar sig i ärenden som rör markplaneringen. Kommittén föreslår även att en bestämmelse om att alltid skall höra innan beslut angående förlängning av vinterbetestiden fattas skall införas. Remissinstanserna: Som redogjorts för och bemötts i avsnitt 6 är flertalet remissinstanser allmänt kritiska mot att ge utökade , och Svenska Samernas tillstyrker dock förslagen om att skall vara central förvaltningsmyndighet för rennäringen och att roll i samhällsplaneringen skall stärkas. remissvar över betänkande att det är tveksamt om det är förenligt med syftet för ett riksintresse att , som företrädare för såväl rennäringen som samerna, också kan företräda det nationella perspektivet och vara den som definierar riksintresset. föreslår i stället att skall höras som remissinstans i frågor om rennäringens riksintressen. menar att även skall vara övergripande sektorsmyndighet för rennäringen. och liksom instämmer i att samerna själva bör ta större ansvar för tillhandahållandet av samhälls- och planeringsdata och menar att kommunikationen mellan , länsstyrelserna och allmänt sett behöver förbättras. Dessa remissinstanser anser att övertagandet av ansvaret bör ske stegvis och att det kan krävas någon form av regional organisation. i menar att kommittén inte tillräckligt uppmärksammat vare sig den kommunala rollen eller markanvändnings- frågor gentemot andra näringar än skogsbruket. När det gäller förslaget att skall höra menar kommun att de negativa konsekvenserna för den kommunala planeringen och plan- beredskapen kan bli stora om förslaget genomförs. kommuner menar att förslaget är ofullständigt då det t.ex. inte framgår hur stor tyngd yttrande skall ha i t.ex. enskilda Liknande synpunkter framförs av Lantbrukarnas , som avvisar tanken på att skall ges en mer dominant ställning i markanvändningsfrågor inom renskötselområdet än bedömning: Överensstämmer i huvudsak Remissinstanserna: Är i huvudsak positiva. anser att intressemotsättningar mellan samer och andra måste lösas på lokal och regional nivå i enskilda ärenden och att roll som remissinstans snarare bör ske på nationell nivå vid lagstiftningsarbete och liknande. konstaterar att ett skäl till försummelser i hörandet av varit att det finns osäkerhet kring vilka frågor som skall inrymmas i sfären Flera remissinstanser påpekar att gett samhällsplaneringsfrågorna låg prioritet. Skälen för regeringens bedömning: Som anmärkts inledningsvis i avsnitt 4 är central förvaltningsmyndighet inom bl.a. Utöver verksförordningens (1995:1322) bestäm- melser om samrådsskyldighet med andra myndigheter innan föreskrifter antas och förvaltningslagens bestämmelser om samråd med andra myndigheter finns det inte några uttryckliga bestämmelser som garanterar samiskt inflytande i beslutsfattande. föreslår att samernas inflytande över frågor som berör dem bör stärkas även när det gäller centrala förvaltningsfrågor. Detta bör enligt kommittén ske genom att övertar uppgift att vara central förvaltningsmyndighet för rennäringen. Regeringen instämmer i kommitténs bedömning att samernas inflytande över centrala förvaltningsfrågor som rör dem bör stärkas. Det är inte lämpligt att detta sker genom att samer deltar i beslutsprocess. Uppgiften att vara central förvaltnings- myndighet för rennäringen bör i stället flyttas över till . kommer därför att hädanefter vara den myndighet som skall följa, utvärdera och hålla regeringen informerad om utvecklingen inom näringen samt bistå regeringen och medverka i det internationella arbetet med rennäringsfrågor. När blir central förvaltningsmyndighet för rennäringen är det naturligt att tar över ansvaret för databasen . Ren2000 är en databas som innehåller geografisk kartinformation om rennäringens markanvändning. Den ägs och förvaltas av Jordbruks- verket, samt länsstyrelserna i , och . Den fysiska databasen finns på i . Databasen är även tillgänglig via Internet. Den praktiska skötseln av Ren2000 sköts av Rendatagruppen, vari ingår representanter från de berörda länsstyrelserna. Databasen och Rendatagruppen finansieras med medel ur anslaget 45:1 Främjande av rennäringen. ansvarar för att producera och tillhandahålla den geografiska information som skall ligga i databasen. Det är t.ex. kartor över samebyarnas fastställda gränser, flyttleder, anläggningar och områden av riksintresse för rennäringen. Rendatagruppen arbetar även med s.k. omvärldsfaktorer. Dessa består av kartdata över konkurrerande markanvändning inom samebyarna, t.ex. grustäkter, vägar, gruvor och vindkraftverk. Där ingår även annan kartinformation som t.ex. snödjup och rovdjurstryck. Uppdraget att sammanställa omvärldsfaktorer har tilldelats Rendata- gruppen genom länsstyrelsernas inblandning i Projekt . Databasen är det viktigaste verktyget för att sprida information om rennäringens markanvändning. Arbetet med Ren2000 är inte avslutat. Teknikutvecklingen inom geografiska informa- tionssystem, GIS, samt IT-teknologin är ständigt pågående och upp- dateringar kommer kontinuerligt att krävas. påpekar bl.a. att ett överflyttande av uppgiften att vara central förvaltningsmyndighet för rennäringen innebär att kommer att överta ansvar för utpekande av de områden som anses vara av riksintresse för rennäringen enligt 3 kap. 5 § miljö- balken. Mot bakgrund bl.a. av den information kommer att ha tillgång till genom databasen kommer enligt vår uppfattning att vara den myndighet som är bäst lämpad att peka ut vilka områden som kan anses vara av riksintresse för rennäringen. har genom rennäringsförordningen bemyndigats att meddela föreskrifter bl.a. om den hänsyn som skall tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen, om hur renräkning skall genomföras, om hur renlängd skall upprättas samt om företagsregistret för rennäringen. När inte längre skall handha rennärings- frågor framstår det som naturligt att även föreskriftsrätten i dessa delar flyttas över till . Förutom föreskrifterna om företagsregistret berör nu nämnda föreskrifter dock i viss mån även andra än samer. I avsnitt 6.2 föreslår vi därför att tillsynen över att föreskrifterna efterlevs även fortsättningsvis skall utövas av länsstyrelserna. Ett överförande av föreskriftsrätten medför inte att kommer att utöva någon myndighetsutövning enligt föreskrifterna i enskilda fall. Regeringen ser därför inte något hinder mot att flytta över föreskriftsrätten till . När blir central förvaltningsmyndighet för rennäringsfrågor bör tinget vidare överta ansvaret för det företagsregister för rennäringen som enligt 68 § rennäringslagen jämförd med 12 § rennäringsförord- ningen skall föras och förvaras hos . Bland uppgifter ingår enligt 2 kap. 1 § 4 sametingslagen att medverka i samhällsplaneringen och bevaka att samiska behov beaktas, däribland rennäringens intressen vid utnyttjande av mark och vatten. har tidigare framfört att man i flera fall inte beretts tillfälle att yttra sig i ärenden som rör samerna och som handläggs av andra myndigheter. har därför sett över frågan om medverkan i samhällsplaneringen ytterligare kan förstärkas. Enligt utredningen tillgodoses roll i samhällsplaneringen bäst genom att myndigheter i speciallagstiftningen åläggs att inhämta yttrande från i de konkreta frågor som på förhand bedömts vara relevanta. En alltför långtgående skyldighet för andra myndigheter att inhämta yttrande från skulle nämligen innebära ett merarbete både för den inhämtande myndigheten och för . Det kan befaras att detta arbete inte alltid skulle vara proportionerligt i förhållande till frågornas vikt. Ett slentrianmässigt inhämtande av yttrande i många frågor skulle också kunna medföra en risk för att värdet av ett sådant yttrande urholkades. Regeringen instämmer i utredningens bedömning av att en bestämmelse om en allmän skyldighet för andra myndigheter att höra skulle föra för långt. Enligt 7 § förvaltningslagen skall alla myndigheter som faller inom lagens tillämpningsområde vidare beakta möjligheten att själv inhämta yttranden från andra myndigheter om sådana behövs. Enligt 6 § samma lag skall myndigheterna också lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten. I fråga om myndigheternas skyldighet att lämna varandra uppgifter gäller vidare 15 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100). Andra myndigheter har således redan en allmän skyldighet enligt förvaltningslagen att inhämta de yttranden som behövs vid handläggning av ärenden. Regeringen har vidare möjlighet att föreskriva särskilt om en sådan skyldighet inom ramen för regeringens restkompetens. Det är därför mindre lämpligt att i lag särskilt ange i vilka fall yttranden skall inhämtas. Kommitténs förslag om att bestämmelser skall införas om att alltid skall höra innan beslut angående förlängning av vinterbetestiden fattas bör därför inte genomföras. För att skall få kännedom om planerade åtgärder föreslår Prop. 2005/06:86 vidare att , som företräder statens intressen i frågor om markplanering enligt och enligt , skall bereda tillfälle att yttra sig i samband med att den får in ett ärende angående markanvändning i renskötselområdet. Enligt regeringens uppfattning kan det dock förut- sättas att i enlighet med bestämmelserna i förvaltningslagen kommer att inhämta yttrande i fall då rennäringens intressen berörs. Likaså förutsätter regeringen att samarbetet beträffande upp- dateringar av databasen kommer att fortsätta. Någon särskild lagreglering i detta avseende är därför inte nödvändig. Övriga förslag angående uppgifter Regeringens bedömning: Frågor som rör markanvändningen i renskötselområdet bör alltjämt hanteras av . relserna skall således alltjämt bestämma det högsta renantal som får hållas på bete inom samebys betesområde samt utöva tillsyn vid renräkning, över att renlängd upprättas och över att samebyarna tar den hänsyn till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen som Någon bestämmelse om att samebyarna skall upprätta betesmarks- redovisning bör inte införas i rennäringslagen. Frågan om upphörande av Styrelsen för samefonden, om fondens överförande till samt om fondens inkomster bör behandlas i särskild ordning. Frågor kring de miljöstöd inom ramen för EU:s jordbrukspolitik som särskilt avser rennäringen bör bedömas i samband med övervägandena kring kommande landsbygdsutvecklingsprogram. Rennäringspolitiska kommitténs förslag: Kommittén föreslår att skall överta uppgift att fastställa högsta renantal, de tillsynsuppgifter har vid renräkning och upp- rättande av renlängd samt uppgiften att utöva tillsyn över att rennäringen tar hänsyn till natur- och kulturmiljövården och till andra allmänna Kommittén föreslår vidare att en ny bestämmelse införs enligt vilken samebyarna skall upprätta en redovisning som anger tillståndet för betesmarkerna och vilka natur- och kulturmiljövärden som finns i området samt redovisa detta för tillsynsmyndigheten. också bl.a. att Styrelsen för samefonden skall upphöra och fonden överföras till samt att samtliga intrångsersättningar bör tillfalla berörd sameby och inte som delas mellan samebyn och Kommittén föreslår dessutom att skall bli central tillsynsmyndighet för de miljöstöd inom ramen för EU:s jordbrukspolitik som riktar sig särskilt till rennäringen. Remissinstanserna: Som anges i avsnitt 6 är ett stort antal remiss- instanser kritiska till att till överlämna uppgifter som rör även Ett antal remissinstanser, t.ex. , och Skogsindustrierna avstyrker därför förslagen om att skall utöva tillsyn över att bestämmelser som rör förvaltningen av betesresurserna efterlevs.