prop · GT03125 · 2006-04-18 00:00:00 — Renhållnings- skyldigheten innefattar med andra ord även hushållsavfall som omfattas av producentansvar, men som inte sorterats ut. Fossilt kol i sistnämnda avfall är således skattepliktigt. Den föreslagna konstruktionen gör den praktiska hanteringen av förbränningsskatten enkel. För att inte skapa skattedrivna och avfallspolitiskt oönskade avfalls- strömmar bör fossilt kol i avfall som förts in till från ett annat land också vara skattepliktigt, om avfallet är jämförligt med det inhem- ska hushållsavfallet. En sådan beskattning är icke-diskriminerande och får anses tillåten enligt artikel 90 i EG-fördraget. Det bör noteras att be- skattningen endast avser avfallets användning som bränsle för uppvärm- ning, inte dess eventuella egenskap som vara i något annat sammanhang. Avgränsningen av det skattepliktiga avfallet innebär att fossilt kol i faktiskt utsorterat hushållsavfall som omfattas av producentansvar och i övrigt avfall, t.ex. industriavfall, inte är skattepliktigt. Schablonen för fossilt kolinnehåll Av avsnitt 5.5.2 framgår att en schablon är nödvändig, avseende avfallets innehåll av fossilt kol, för att undvika mätproblem. Utredningens förslag till schablon utgår från att blandat kommunalt av- Prop. 2005/06:125 fall (hushålls- och industriavfall) innehåller 14 viktprocent fossilt avfall. Man antar dessutom att det fossila avfallet består till av kol, dvs. det fossila kolinnehållet är 12,6 viktprocent. I regeringens förslag är enbart visst hushållsavfall skattepliktigt. Det finns plockanalyser som tyder på att den fossila andelen i sådant avfall är något högre, cirka 15,5 viktprocent. Det förekommer även uppgifter om att den vanligaste plasten har ett något lägre kolinnehåll än vad utredningen antar, . Vidare har RVF anfört att schablonen bör ta hänsyn till avfallets fukthalt. SÖRAB och Återvinningsindustrierna har dessutom framhållit att avfallets fossila kolinnehåll varierar över landet, varför en nationell schablon är olämplig. En schablon är till sin natur inte exakt. Härav följer bl.a. att en liten del av det förnybara avfallet kommer att beskattas. Under förutsättning att schablonens kolvärde inte avviker alltför markant från verkligheten upp- vägs emellertid sådana olägenheter mer än väl av att en schablonbeskatt- ning är lätthanterlig. Vid en samlad bedömning finner regeringen, att utredningens uppskattning om 12,6 viktprocent fossilt kol, framstår som ett rimligt schablonvärde för det skattepliktiga hushållsavfallet. Vad RVF, SÖRAB och Återvinningsindustrierna anfört medför därför inte någon annan bedömning. Avfallets vikt är sammanfattningsvis den enda beräkningsgrunden för dess fossila kolinnehåll. har ifrågasatt om en schablon, som får avgörande betydel- se för hur mycket skatt som tas ut på en viss mängd avfall, bör beslutas i form av rekommendationer. Regeringen anser att ifråga- sättande har fog för sig. Mot bakgrund av vad som föreskrivs i 8 kap. 3 § andra stycket regeringsformen bör schablonen regleras i lag. Förbränning av olika slags bränslen Det förhållandet att flera olika bränslen förbränns torde inte utgöra några problem för beskattningen av avfall som förbränns. Den som förbränner bränslena behöver enbart känna till vikten på hushålls- avfallet för att kunna redovisa förbränningsskatten. Tidpunkten då skatt- skyldigheten inträder för andra bränslen än det fossila kolet i hushålls- avfall, regleras i andra bestämmelser i lagen (1994:1776) om skatt på energi. 6.3Vilka skatter skall tas ut på det skattepliktiga avfallet? Regeringens förslag: Både energiskatt och koldioxidskatt skall tas ut på de fossila avfallsfraktionerna. Någon svavelskatt skall däremot inte tas ut. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag För att åstadkomma en likformigare beskattning av de fossila bränslena genom tillämpning av lagen (1994:1776) om skatt på energi, LSE, krävs att avfallets fossila del beläggs med såväl energiskatt som koldioxidskatt. En naturlig utgångspunkt är att låta till fullo omfatta avfal- let. Svavelskatten infördes för att minska svavelutsläppen vid förbrän- ning. Utsläppen beräknas utifrån det aktuella bränslets svavelinnehåll. Avfall innehåller dock generellt sett små mängder svavel. Vid en sche- matisk beräkning uppgår svavelskatten på ett ton blandat avfall till i jämförelse med för ett ton torv och för samma vikt kol. Mot bakgrund av avfallets måttliga bidrag till svavel- utsläppen kan det antas att enbart kostnaderna för skattens administration m.m. överstiger dess effekt. Det ställs dessutom höga miljökrav på utsläppen från avfallsförbränningsanläggningar. De försurande ämnena, inbegripet svaveldioxid, binds i stor utsträckning vid rening. Samman- taget saknas det tillräckliga miljöskäl för att svavelskatten skall omfatta avfallet. Regeringens förslag: Koldioxidskatten skall uppgå till per ton fossilt kol. Energiskatten skall uppgå till per ton Utredningens förslag: Överensstämmer i princip med regeringens. Utredningens föreslagna koldioxidskattesats har dock i regeringens för- slag indexuppräknats för på det sätt som föreskrivs enligt 2 kap. 10 § lagen (1994:1776) om skatt på energi. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens förslag Dagens koldioxidskatt är beräknad efter per kg koldioxid i res- Beräkningen följer de principer som lades fast för varje bränsleslag av inför införandet av koldioxid- Samma principer bör följas även för de fossila avfalls- Regeringen delar utredningens bedömning att det är mest rättvisande att låta koldioxidskattesatsen utgå från avfallets faktiska fossila kol- Därmed kan skattesatsen räknas ut enligt följande. gångspunkt i den gällande skattesatsen om per kg koldioxid (per ton) kan andelen kol i koldioxid räknas fram genom att använda atomvikterna för kol- och syreatomerna, vilka är 12 respektive Kolandelen är då (12/[12 + 2 x 16] = 0,2727). Skattesatsen beräknas då till per ton fossilt kol (per Prop. 2005/06:125 ton koldioxid dividerat med 0,2727). Till skillnad från koldioxidskatten har energiskatten för olika bränslen ingen enhetlig bas i emissioner eller energivärde. Plasters kemiska sam- mansättningar ligger mycket nära eldningsoljans. En möjlighet skulle därför kunna vara att beskatta dessa på samma sätt som eldningsolja, vilket skulle innebära en energiskatt på per ton för plast. Vid bestämmandet av energiskattesatsen måste dock beaktas att energiskatten i huvudsak är en fiskal skatt medan koldioxidskatten är den styrande skatten. När ett nytt bränsleslag introduceras i energibeskattningen finnas det anledning att tona ned det fiskala inslaget och åtminstone inlednings- vis sätta energiskattesatsen på en förhållandevis låg nivå. Skattesatsens nivå är i mycket en skälighetsbedömning som den måste ta hänsyn till vad som krävs i statsstödshänseende, dvs. att den lägre beskattningen för vissa användningsområden måste uppgå till en betydande del av den totala generella skattenivån (se vidare avsnitt 6.1). Mot denna bakgrund delar regeringen utredningens mening att skatte- satsen bör vara per ton fossilt kol. Nivån kan jämföras med vad som gäller för eldningsolja (per kubikmeter), gasol (per ton) och kol (per ton). En låg nivå relativt andra fossila bränslen är även attraktiv ur ett nationellt energiförsörjningsper- spektiv. En sådan nivå kan också underlätta införandet av eventuella kompletterande styrmedel efter en framtida utvärdering. Enligt Lagrådet bör det, efter modell av 2 kap. 1 § tredje stycket lagen (1994:1776) om skatt på energi (LSE), i den föreslagna 2 kap. 4 a § LSE tillföras en erinran om att omräkning av de i paragrafens tredje stycket angivna skattebeloppen skall ske med början för . I 2 kap. 10 § LSE bör, enligt Lagrådet, omräkningen av skatten på för- bränning av hushållsavfall regleras i ett särskilt stycke, där det till en början anges att omräkningen skall börja ske när det gäller och vidare att utgångspunkten för omräkningen inte skall vara densamma som för övrig omräkning utan skall vara . Som följd av detta förslag bör, enligt Lagrådet, punkt 2 i de föreslagna övergångs- bestämmelserna utgå. Regeringen har följt Lagrådets förslag. 6.5Skattskyldigheten och dess inträde Regeringens förslag: Den som förbrukar fossilt kol i visst hushållsav- fall skall vara skattskyldig. Skattskyldigheten skall inträda när det fos- sila avfallet förbrukas för uppvärmning. Skattskyldigheten skall dock förutsätta att det fossila kolet förbrukas i yrkesmässig verksamhet. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. 2005/06:125 Regeringens förslag innehåller dock en begränsning av skattskyldigheten till förbrukning i yrkesmässig verksamhet. Remissinstanserna: Kammarrätten i påpekar att ordalydel- sen i förslaget till 4 kap. 14 § lagen (1994:1776) om skatt på energi är mindre väl vald, då den täcker även privatpersoner som förbrukat bränslet för uppvärmning. Skälen för regeringens förslag: Skatteplikten för det fossila kolet i hushållsavfallet är knuten till dess användning som bränsle. Detta inne- bär att endast den som tar avfallet i anspråk för uppvärmning bör vara skattskyldig, dvs. den som hanterar avfallet omfattas inte av skattskyldigheten. Detta kan anses vara den mest ändamålsenliga lösningen, eftersom avfallet kan hanteras på andra sätt än som bränsle. Mot denna bakgrund är det också lämpligt att låta skattskyldigheten inträda som avfallet förbrukas för uppvärmning. Något förenklat kan man säga att avfallet hanteras skattefritt fram till dess det används som bränsle. Kammarrätten i har framfört att bestäm- melsen om skattskyldighet bör formuleras så att den inte omfattar privat- personer. Regeringen delar kammarrättens bedömning. I lagrådsremissen föreslogs därför att skattskyldigheten bör förutsätta att minst ett ton fos- silt kol förbrukas under en kalendermånad. Lagrådet anför följande. Skattskyldighet avses enligt den föreslagna 4 kap. 14 § inträda vid en viss minsta förbrukning, angiven som ett ton bränsle per kalendermånad. Det är oklart om härmed avses det faktiska bränslet, hushållsavfallet, eller den skattepliktiga beståndsdelen, det fossila kolet enligt schablonberäkningen i 2 kap. 4 a § andra stycket. Vid föredragningen har upplysts att det är det senare som avses. Detta bör tydliggöras i det fortsatta beredningsarbetet. Regeringen konstaterar att syftet med inskränkningen i skattskyldig- heten i allt väsentligt är att den inte skall omfatta privatpersoner. Detta löses lämpligen lagtekniskt genom att inskränka skattskyldigheten till den som i yrkesmässig verksamhet förbrukar fossilt kol i visst hushålls- avfall för uppvärmning. Lagrådets påpekande faller därmed. Antal skattskyldiga förväntas bli omkring 30 stycken. Befrielse från beskattning i vissa fall m.m. Regeringens bedömning: Reglerna om skattebefrielse i 6 a kap., de särskilda nedsättningsreglerna i 9 kap. 9 § och övergångsbestäm- melserna samt möjligheten till återbetalning i 9 kap. 4 § i lagen (1994:1776) om skatt på energi, är i relevanta delar tillämpliga även för det skattepliktiga avfallet. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i denna del. Skälen för regeringens bedömning: En av de stora fördelarna med att inkludera den fossila delen av avfallet i energibeskattningen är att det redan finns ett färdigt regelsystem för att t.ex. skydda konkurrensutsatt industri och premiera elproduktion. Vid ett stegvis införande av avfalls- förbränningsskatten kommer endast främjandet av elproduktion att De särskilda bestämmelserna om beskattning av bränslen vid samtidig framställning av el och värme (kraftvärmeproduktion) be- handlas i avsnitt 6.7. Industrin förbränner endast i marginell omfattning sådant hushålls- avfall, vars andel av fossilt kol i detta lagstiftningsärende föreslås bli skattepliktigt. Av hänsyn till den allmänna uppbyggnaden av energi- skattesystemet bör dock den fossila delen av visst hushållsavfall söka jämställas med andra skattepliktiga bränslen. Detta innebär att olika be- stämmelser i lagen (1994:1776) om skatt på energi (LSE) formellt, men såvitt kan bedömas endast i praktiken undantagsvis, görs tillämpliga också för fossilt kol i visst hushållsavfall. Genom att fossilt kol i visst hushållsavfall görs skattepliktigt följer automatiskt att en följd bestäm- melser blir tillämpliga vid beskattningen av detta bränsle. Detta gäller främst bestämmelserna i 6 a kap. 1 § LSE. Där regleras ett antal olika situationer när skatt inte skall tas ut, helt eller delvis. Det gäller t.ex. att ingen energiskatt och koldioxidskatt tas ut på bränslen som förbrukas inom tillverkningsindustrin samt inom jordbruks-, skogsbruks- och vattenbrukssektorerna. Utöver de mer allmängiltiga reglerna om skattebefrielse finns i LSE även två särskilda nedsättningsregler, 0,8- respektive 1,2-procents- reglerna. Syfte med dessa regler är att begränsa skatteuttaget för särskilt energiintensiva företag inom vissa sektorer. Även dessa regler blir for- mellt tillämpliga för de avfallsfraktioner som föreslås bli skatteplik- tiga. Såvitt framkommit förbränner dock inte de företag som får skattelättnader med stöd av de särskilda reglerna sådant avfall. Som nämnts inledningsvis bedöms dock inte industrin och följaktligen inte heller de särskilda nedsättningsreglerna beröras av det förslag som regeringen lägger fram. Detta gäller särskilt den energiintensiva process- industrin. Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen (1994:1776) om skatt på energi skall anpassas till kraftvärmedirektivets (2004/8/EG) termi- Begreppet kraftvärmeanläggning skall bytas ut mot en enligt direktivet mer närliggande beskrivning genom att begreppet kraft- Vidare skall måttstocken för effektivitet vara elverkningsgrad och inte som alfavärdet (förhållandet mel- lan el- och värmeproduktionsförmågan). momentant och inte som en konstruktivt högsta möjliga effektivitet. Koldioxidskattelättnaden, för den del av bränslet som förbrukas för framställning av värme, skall vara beroende av elverkningsgraden vid För befrielse krävs en elverkningsgrad om Vid den nivån medges befrielse av Om elverkningsgraden är högre än ökar befrielsen successivt för att vid nivån eller högre uppgå till 79 pro- När det gäller energiskatten medges full befrielse för en elverk- Utredningens förslag: Regeringens förslag är mer fördelaktigt än utredningens vid kraftvärmeproduktion. I regeringens förslag är elverk- ningsgraden måttet på kraftvärmeproduktionens effektivitet, i stället för det s.k. alfavärdet. Förändringen utgör inte någon skillnad i sak, eftersom maximal skattelättnad från koldioxidskatten erhålls vid en elverknings- grad om lägst , vilket motsvarar ett alfavärde om 0,2 i ett kraft- värmeverk med totalverkningsgraden . också mer förmånligt än utredningens för kraftvärmeproducenterna, eftersom skattelättnad även medges vid lägre elverkningsgrader. Remissinstanserna: kommun, och Svensk Fjärrvärme anser att kraftvärmekriteriet bör anpassas till kraftvärme- Svensk Fjärrvärme framhåller också att om det över huvud taget skall införas någon ytterligare begränsning för hur mycket bränsle som kan få skattereduktion i relation till elproduktionen bör denna vara () anser att avfallsförbränning, beroende på bränslets karaktär, inte kan omfattas fullt ut av samma kraftvärmekrav som andra bränslen. RVF menar att det angivna alfakravet riskerar att diskriminera befintlig kapacitet för kraft- värme, vilket både skapar en ojämlik konkurrenssituation och försvårar RVF föreslår i stället att nedsättningsreglerna skall gälla för all värmeproduktion enligt någon form av nedtrappningsmodell, t.ex. en linjär skala från 0 upp till alfavärdet 0,2. RVF menar också att kraven bör baseras på den verkliga produktionen av el och värme. framhåller att alfavärden motsvarande EU:s kraftvärmedirektiv , såvitt känt, utnyttjas fullt ut och att trappstegs- effekter på grund av gränsvärden bör undvikas. kraven på alfavärde måste sänkas och nya regler få genomslag först i samband med reinvesteringar i nya förbränningsanläggningar. karnas anser att skattenedsättningen bör vara proportionell till hur mycket el som produceras, inte till kraftvärmeverkens förmåga. finner att kraven bör vara i enlighet med prestanda för den teknik som tillämpas vid nybyggda kraftvärmeverk i (ca 1/3 el och 2/3 värme). anför att många befintliga anläggningar inte kommer att kunna konverteras till elproduktion och leva upp till angett alfavärde. anser att skattesatsen bör vara glidande och knuten till alfavärdet. Skälen för regeringens förslag: Vid beskattning av fossilt kol i visst hushållsavfall aktualiseras möjligheten till skattelättnad vid kraftvärme- produktion. Kraftvärmedirektivet (och rådets direktiv /8/EG av om främjande av kraftvärme på grundval av efterfrågan på nyttiggjord värme på den inre marknaden för energi och om ändring av direktiv /42/EEG, EUT L 52, 21.2.2004, s. 50) definierar kraftvärme i artikel 3 a. Därmed skall förstås samtidig framställning i en och samma process av värmeenergi och elenergi och/eller mekanisk energi. Enligt regeringens mening bör bestämmelser- na i lagen (1994:1776) om energi, LSE, anpassas till denna terminologi. Begreppet kraftvärmeanläggning bör därför bytas ut mot en enligt direktivet mer närliggande beskrivning genom att begreppet kraftvärme- produktion införs. Någon ändring i sak är dock inte avsedd genom begreppsbytet. Förslaget föranleder redaktionella ändringar i 2 kap. 11 § och 6 a kap. 3 § LSE. I likhet med utredningen anser regeringen att en skatt som syftar till miljöförbättring genom effektivare användning av råvaror och energi inte bör premiera tekniska lösningar som innebär större värmeförluster, t.ex. via rökgaserna. Härtill kommer att endast högeffektiv kraftvärme bör kunna bli föremål för stöd enligt kraftvärmedirektivet. Avfallsförbrän- ningsanläggningens förmåga att omvandla bränsle till el är ett effektivi- tetsmått som är entydigt, relevant och lätt att verifiera. Utredningen fann det lämpligt att inledningsvis lagfästa vad som fram- går av allmänna råd (RSV 2002:18) om beskattning av bränslen enligt lagen (1994:1776) om skatt på energi, eftersom man vid beskattningen använder sig av alfavärdet som effektivitetsmått. För skattelättnad skulle således krävas att alfavärdet uppgår till minst 0,2. Värdet avser det konstruktivt högsta möjliga alfavärdet och inte vad som produceras momentant. Regeringen delar utredningens bedömning att elverkningsgrad är ett bättre mått på effektiviteten än alfavärdet vid kraftvärmeproduktion. Regeringen har också i ett annat sammanhang föreslagit att elverknings- grad används som måttstock (prop. 2005/06:1 s. 140). Även i det nu aktuella sammanhanget bör därför elverkningsgrad användas. Bytet av måttstock utgör dock inte någon ändring i sak när det gäller den effek- tivitet som krävs för befrielse om , eftersom en elverknings- grad om motsvarar ett alfavärde om 0,2 i ett kraftvärmeverk med en totalverkningsgrad om . Om beskattningen skall med- föra en reell miljö- och energipolitisk styrning är det dock viktigt att skattelättnaden är kopplad till den momentana effektiviteten och inte en konstruktivt högsta möjliga effektivitet. Ett antal remissinstanser har påtalat att skattelättnaden från koldioxid- skatt, för den del av bränslet som förbrukas för framställning av värme, bör vara proportionell i förhållande till elproduktionen. inte som vara beroende av ett fast effektivitetsvärde. 2005/06:125 regeringen anser att en sådan konstruktion av förhållandet mellan skatte- lättnad och effektivitet är fördelaktig. Härigenom ges ett incitament till produktion av högeffektiv kraftvärme. beaktas de existerande anläggningarnas förutsättningar för att konvertera befintlig produktion till att även omfatta el eller till en effektivare elproduktion. Det tas även hänsyn till att nybyggnad av eller ombyggnad till elproduktion tar förhål- landevis . För att bibehålla en tydlig styrning bör dock en minimi- gräns för skattebefrielse fastställas. Sammantaget ger en sådan utform- ning av regelverket en uttrycklig styrning mot högeffektiv kraftvärme som onödiga tröskeleffekter och ekonomiska kostnader und- viks. Konstruktionen tar även hänsyn till att avfall bl.a. är ett mer hetero- gent bränsle än andra bränslen. Lagrådet menar att 6 a kap. 3 § andra stycket LSE blir mera lättläst om skattebefrielserna för energiskatt och koldioxidskatt anges var för sig i särskilda stycken samt om befrielsen avseende koldioxidskatt anges med utgångspunkt i den lägsta elverkningsgrad vid vilken befrielse medges, i stället för som i förslaget den högsta graden i intervallet. Regeringen har följt Lagrådets förslag. För befrielse krävs en elverk- ningsgrad om . Vid den nivån medges befrielse av skatten. Om elverkningsgraden är högre bör befrielsen öka med sex gånger det antal procentenheter som verkningsgraden överstiger till dess den uppgår till . Detta innebär t.ex. att en kraftvärmeanläggning med en elverkningsgrad om medges skattebefrielse (19 + 4 x 6) av koldioxidskatten. Maximal skattelättnad, dvs. koldioxidskattebefrielse, bör enbart komma i fråga för kraftvärmeproduktion som har en elverkningsgrad om , vilket alltså motsvarar dagens krav på ett alfavärde om 0,2. När det gäller energiskatten bör full befrielse medges för en elverk- ningsgrad om . Regeringen föreslår vidare att vissa andra ändringar och tillägg av redaktionell karaktär görs i 6 a kap. 1 och 35 §§ LSE. Dessa tillägg innebär ingen ändring i sak utan avser förtydliganden av vad som är gällande rätt. Moderna kraftvärmeanläggningar kan uppnå förhållandevis höga elverkningsgrader. Regeringen utesluter, mot den bakgrunden, inte att reglerna om skattelättnader vid kraftvärmeproduktion kan behöva ändras för att ge ett tydligt incitament till högeffektiv kraftvärmeproduktion. Exempelvis kan elverkningsgraden för maximal skattelättnad komma att höjas. Regeringens bedömning: Särskilda regler om farligt avfall behövs inte så länge enbart fossilt kol i hushållsavfall som omfattas av den kommunala rehållningsskyldigheten är skattepliktigt. Utredningens förslag: Farligt avfall som förbränns i en anläggning vars huvudsakliga syfte är att destruera farligt avfall skall anses ha tagits i anspråk för annat ändamål än uppvärmning. I enlighet härmed skall vare sig energiskatt eller koldioxidskatt tas ut vid förbränning. I motsats Prop. 2005/06:125 till utredningens förslag innehåller regeringens inte några regler om far- Remissinstanserna: (numera E.ON) tillstyrker förslaget att farligt avfall som förbränns i en anläggning vars huvudsyfte är att dest- ruera farligt avfall skall anses ha tagits i anspråk för annat syfte än upp- värmning. framhåller att någon definition av farligt avfall inte ges. anför att alla anläggningar som förbränner farligt avfall måste behandlas lika. menar att det föreslagna undantaget för farligt avfall måste generaliseras. finner att undantaget för farligt avfall är oacceptabelt och anpassat för en specifik anläggning. Bolaget menar att undantaget bör vara generellt och överensstämma med avfallsförordningen. och Återvinningsindustrierna påpekar att det är fel att befria en anläggning för förbränning av farligt avfall utifrån dess syfte, efter- som energiproduktion alltid sker. Skälen för regeringens bedömning: Några särskilda regler för att undanta farligt avfall från beskattning behövs inte, mot bakgrund av hur det skattepliktiga avfallet avgränsas i regeringens förslag, se avsnitt 6.2 och författningskommentaren till 2 kap. 4 a § lagen (1994:1776) om skatt på energi, avsnitt 11. Regeringens förslag: En bestämmelse skall införas i skattebetalnings- lagen (1997:483) om registrering av den som är skattskyldig för för- bränning av fossilt kol i visst hushållsavfall. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har yttrat sig i detta av-