prop · GT03212 · 2006-06-07 00:00:00 — Detta skall då inte kunna leda till att hamnen inte behöver genomföra åtgärderna i lagen om hamnskydd. Inte heller det fallet att en hamnanläggnings skyddsplan har återkallats på grund av att hamnanläggningen t.ex. missköter sitt sjöfartsskydd skall innebära att den kringliggande hamnen inte behöver genomföra bestäm- melserna om hamnskydd. Förutom denna skillnad överensstämmer tillämpningsområdena i direktivet och lagen. Bestämmelsen i första stycket andra meningen innebär att en hamn, vars gränser har fastställts till desamma som hamnanläggningens, inte skall tillämpa denna lag utan regelverket om sjöfartsskydd i stället, dvs. EG-förordningen om sjöfartsskydd och lagen om sjöfartsskydd. Om det i en hamn finns områden som inte ingår i hamnanläggningen skall lagen om hamnskydd enbart tillämpas på det område som ligger utanför hamn- anläggningens gränser. Bestämmelsen genomför artikel 2.4 i direktivet och har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. gränser skall fastställas i hamnskyddsutredningen och godkännas i samband med att hamnskyddsutredningen godkänns, se bestämmelserna i 3 kap. och kommentaren till dessa. Detta innebär i praktiken att för att avgöra om lagen är tillämplig på hamnen måste åtminstone den del av en hamnskyddsutredning som innebär att hamnens gränser fastställs genom- föras. Se därvid kommentaren till 6 kap. 1 § andra stycket. I paragrafens andra stycke finns en begränsning att lagen inte skall gälla militära anläggningar i en hamn. Bestämmelsen genomför artikel 2.2 andra meningen. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.1.2 och 5.1.5. Paragrafen innehåller definitioner. Definitionerna på hamn och hamn- skyddsorgan har införts från artikel 3.1 respektive 3.5 i direktivet och har behandlats i avsnitt 5.1.23. Skyddsnivå definieras i artikel 8.2 i direktivet, men den definitionen har förts till 2 kap. 1 § andra stycket. I stället har en mer generell definition införts. Övriga definitioner har inte någon motsvarighet i direktivet. Erkänd skyddsorganisation har definierats med förebild i regel 1.16 i bilaga 1 till EG-förordningen 725/2004 om sjöfartsskydd och har behandlats i avsnitt 5.1.11. När det gäller definitionen på hamn bör noteras att definitionen endast ur en funktionell synvinkel klargör vad som är en hamn. När det gäller de geografiska gränserna för hamnen fastslås dessa i samband med att hamnskyddsutredningen godkänns, se kommentaren till 3 kap. 13 §§ och 6 kap. 1 § andra stycket. En definition på hamninnehavare har införts som en följd av att denna person också är hamnskyddsorgan enligt 3 kap. 1 §. Vem som har det avgörande inflytandet över hamnens drift beror på hur den enskilda hamnen är organiserad och hur verksamheten rättsligt är reglerad mellan dess olika aktörer. Det är t.ex. möjligt för en att vara hamninnehavare. I en hamn med flera hamnanläggningar och hamn- anläggningsinnehavare utgörs hamninnehavaren av den person som har det avgörande inflytandet över hela hamnen. Hamninnehavaren behöver inte ha inflytande över den dagliga driften av dessa hamnanläggningar, men bör ha möjlighet att förfoga över området som hamnanläggningen ligger inom eller på annat övergripande sätt styra verksamheten. Det är att notera att även om en hamnanläggning inom en hamn drivs på ett mycket långt hyres- eller arrendeavtal kan i många fall det avgörande inflytandet över driften ändå anses ligga på någon annan person, beroende på bl.a. utformningen av villkoren för arrendet. Faktorer som är avgörande för bedömningen är t.ex. möjligheten för arrendatorn att utforma sin egen verksamhet, beroendet av omkringliggande verksam- heter och infrastruktur, uppsägningstid m.m. Skulle något sådant avgörande inflytande hos någon annan inte kunna konstateras blir följden att den aktuella hamnanläggningen i stället är att betrakta som en egen hamn för vilken hamnanläggningsinnehavaren också blir hamninne- havare. Enbart ett ägande av marken som hamnanläggningen ligger inom torde normalt inte vara tillräckligt för att ett avgörande inflytande över driften föreligger. Denna definition har behandlats i avsnitt 5.1.3. Definitionerna på hamnskyddsutredning och hamnskyddsplan är all- mänt hållna och anger inte uttömmande vad dessa dokument skall inne- hålla. Begreppen har behandlats i avsnitt 5.1.5. Paragraferna reglerar proceduren kring sättandet av skyddsnivå. Terminologin när det gäller beslut om förändring av skyddsnivån i 2 § tredje stycket har utformats efter förslag från Hovrätten för Nedre Norr- land för att klargöra att det är samma situation som avses i paragrafens andra stycke. Skyddsnivåerna har enligt 1 § andra stycket samma inne- börd som enligt regel 2.1.92.1.11 i bilaga 2 till förordning (EG) nr 725/2004. Denna bestämmelse genomför delvis artikel 8.2 i direktivet. Proceduren kring sättandet av skyddsnivån är också densamma, även om terminologin avviker något, som i 3 § lagen (2004:487) om sjöfarts- skydd, dock med den skillnaden att skall höras enligt sjöfartsskyddet. Artikel 8.4 i direktivet föreskriver att gällande skyddsnivå och even- tuella ändringar av denna skall meddelas till lämplig person eller lämp- liga personer. Det är hamnskyddsorganet som ansvarar för att vidta de åtgärder som är stadgade i hamnskyddsplanen för varje skyddsnivå, jfr definitionen på hamnskyddsplan i 1 kap. 2 § och hamnskyddsorganets uppgifter i 2 kap. 4 §. Beslutet om förändrad skyddsnivå meddelas hamninnehavaren och andra berörda i enlighet med sedvanliga förvalt- ningsbestämmelser, bl.a. förvaltningslagen (1986:223), föreskrifter på lägre nivå som kommer att meddelas med stöd av lagen samt eventuella anvisningar från berörda myndigheter. Enligt 3 § finns en möjlighet att besluta om ytterligare åtgärder, utöver de som anges i hamnskyddsplanen. Det kan t.ex. vara fråga om ytter- ligare övervakning med kamera eller vakter, extra kontroll av gods eller personer, stängning av tillfarter, skyddande av information, avbrytande av hamnarbete och evakuering av personer. Det är i första hand hamnskyddsorganet som kan vara skyldigt att genomföra krav och åtgärder enligt 4 § första stycket, men även t.ex. hamnskyddschefen kan komma att få uppgifter. Fördelningen av upp- gifterna inom hamnen skall anges i hamnskyddsplanen (jfr bilaga II till direktivet). I promemorian föreslogs i motsvarande bestämmelse (3 kap. 4 §) att skyldigheten att uppfylla kraven och åtgärderna skall inträda . Att beslut gäller om inte annat beslutas följer dock av bestämmelsen i 8 kap. 1 § och behöver inte anges särskilt i detta avseende. Det är också möjligt att hamnskyddsplanen, ett beslut om för- höjd skyddsnivå eller ett beslut om ytterligare åtgärder innehåller villkor om att åtgärderna eller vissa av dessa inte skall vidtas utan t.ex. om en viss situation uppstår. De ytterligare åtgärder som hamnskyddsorganet enligt 4 § andra stycket får besluta om avser samma typ av åtgärder som kan beslutas med stöd av 3 §. Bestämmelserna, som genomför artikel 8.13, har behandlats i avsnitt 5.1.4. 3 kap. Skyddskrav för hamnar Hamnskyddsorgan, hamnskyddsutredning och hamnskyddsplan Systemet innebär följande. Inledningsvis skall hamninnehavaren göra en hamnskyddsutredning (2 §). Vem som är hamninnehavare framgår av 1 kap. 3 § och diskuteras i kommentaren till den paragrafen. Vad hamn- skyddsutredningen skall innehålla har i 6 kap. 1 § första stycket 4 dele- gerats till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om. I 7 § finns dock särskilt angivet att hamn- skyddsutredningen skall innehålla uppgift om vem som är hamnskydds- chef. Huvudkraven framgår dock av bilaga I till direktivet. Eftersom lagen enligt 1 kap. 2 § över huvud taget inte skall tillämpas på de områden inom vilka hamnens och hamnanläggningens gränser samman- faller kan i tveksamma fall i princip endast frågan om hamnens och hamnanläggningens gränser anges i hamnskyddsutredningen (jfr 6 kap. 1 § andra stycket). Om man i hamnskyddsutredningen kommer fram till att lagen i dess helhet skall tillämpas skall för varje hamn finnas ett hamnskyddsorgan (1 §). Hamninnehavaren är hamnskyddsorgan. Av 1 § framgår också att flera hamnar kan ha samma hamnskyddsorgan. Detta kräver dock att hamninnehavaren är densamma för samtliga dessa hamnar. Vem som är hamnskyddsorgan är en av de uppgifter som skall anges i hamnskyddsutredningen. Därefter skall hamnskyddsutredningen godkännas (5 §). Vem som skall godkänna utredningen och hur detta närmare skall gå till kommer att framgå av föreskrifter på lägre nivå, jfr 6 kap. Godkännandet innebär att alla de komponenter som ingår i hamn- skyddsutredningen blir fastställda, dvs. bl.a. hamnens gränser, namnet på hamnskyddsorganet och på hamnskyddschefen. Hamnskyddsorganet ansvarar därefter för att en hamnskyddsplan utarbetas, upprätthålls, upp- dateras och genomförs för varje hamn (3 §). Av definitionen på hamn- skyddsplan i 1 kap. 3 § framgår att hamnskyddsplanen skall baseras på hamnskyddsutredningen. Vad hamnskyddsplanen skall innehålla har i 6 kap. 1 § första stycket 5 delegerats till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om. Huvudkraven framgår dock av bilaga II till direktivet. Hamnskyddsplanen skall god- kännas av den myndighet som regeringen bestämmer (jfr 6 kap. 2 §). Bestämmelserna, som genomför artiklarna 5.1, 5.2, 6.1 och 7.1 i direktivet, har behandlats i avsnitt 5.1.3 och 5.1.5. I paragrafen anges att när det gäller hamnar som ägs eller förvaltas av kommunen eller av ett av kommunen helägt företag skall hamnskydds- organet samråda med kommunen vid utarbetandet av hamnskyddsplanen. När det gäller övriga hamnar skall samrådet ske med i det län där hamnen är belägen. Bakgrunden till denna bestämmelse är följande. Kommuner och länsstyrelser meddelar med stöd av 1 och 4 §§ förordningen (1993:1632) med bemyndigande för kommuner och läns- styrelser att meddela lokala föreskrifter enligt ordningslagen (1993:1617) lokala föreskrifter om ordningen och säkerheten i hamnar. Hamnskydds- planerna kan komma att innehålla krav på åtgärder som i sin tur kräver att föreskrifter enligt ordningslagen meddelas. Samråd skall därför hållas för att dessa föreskrifter skall bli så effektiva och ändamålsenliga som möjligt. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.1.5. Paragrafen genomför artiklarna 6.4 (godkännande av hamnskyddsutred- ning) och 7.5 (godkännande av hamnskyddsplan) och har behandlats i avsnitt 5.1.5. Enligt första stycket skall en hamnskyddsplan förvaras på ett sådant sätt att obehöriga inte får tillgång till den. Hamnskyddsplanen får enligt andra stycket upprättas och förvaras i elektronisk form. Paragrafen genomför artikel 9 i direktivet. En viss skillnad mellan direk- tivets lydelse och den svenska bestämmelsen föreligger i det att direk- tivet talar om att hamnskyddschefen skall fungera som kontaktpunkt medan den svenska bestämmelsen använder begreppet kontaktperson. Någon skillnad i sak är dock inte avsedd. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.1.6. Paragrafen genomför artikel 7.7 i direktivet. I motsvarande bestämmelse i promemorian (4 kap. 10 §) föreslås att övningarna skall vara regel- bundna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kommer dock att kunna meddela närmare föreskrifter om dessa övningar, jfr 6 kap. 1 § 6. Dessa föreskrifter kan t.ex. reglera hur ofta övningarna skall ske. Det finns därför inte någon anledning att i denna bestämmelse ange att övningarna skall ske regelbundet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.1.7. Undersökning och kontroll m.m. Undersökning samt kontroll av identitet Bestämmelsen i 1 § första stycket innebär att väskor, bagage och gods får undersökas och att identitetskontroller får göras utan att någon misstanke om brott föreligger. transporträtt vid universitet efterfrågar hur undersökningarna och identitets- kontrollerna är relaterade till de olika skyddsnivåerna och vid har konstitutionella invändningar mot den föreslagna möjligheten att reglera undersökningar och identitets- kontroller i en hamnskyddsplan. Omfattningen av dessa undersökningar och kontroller skall enligt 2 § första stycket anges i hamnskyddsplanen. Vad som avses är inte på vilket sätt undersökningarna och kontrollerna skall ske utan hur ofta. I hamnskyddsplanen skall bl.a. anges hur ofta dessa åtgärder skall vidtas på de olika skyddsnivåerna, t.ex. om det är fråga om stickprovskontroller eller en kontroll av en viss andel av personerna, bagaget och godset. I 3 § anges vem som har rätt att utföra undersökningarna respektive identitetskontrollerna. Att undersökningar och kontroller får ske, hur de skall gå till och vilka befogenheter som de personer som genomför åtgärderna har, regleras uteslutande i bestämmel- serna i detta kapitel och i bestämmelser om polismans m.fl. befogenheter i polislagen (1984:387) och enligt föreskrifter meddelade med stöd av den lagen. Det är således inte fråga om att ytterligare reglera hur under- sökningarna och kontrollerna skall gå till genom några bestämmelser i hamnskyddsplanerna. Enligt 1 § andra stycket samt 4 § andra meningen finns möjligheter att avvisa eller avlägsna personer från hamnen. Detta får enligt 5 § ske endast av polisman, tjänsteman vid eller person som enligt 3 § har förordnats att utföra undersökning. En av hamnskydds- organet utsedd person som enligt 3 § får utföra identitetskontroller får alltså inte avvisa eller avlägsna en person som inte kan identifieras. Begreppet polismans ledning i 3 § har i detta sammanhang samma innebörd som inom sjöfarts- och luftfartsskyddet, nämligen följande. Den som utsetts särskilt har i utförandet av undersökningarna såväl en avrapporteringsskyldighet som ett lydnadsförhållande till polisen. Polisen har därmed ansvaret för de fortsatta rättsliga förfaranden som en under- sökning kan föranleda, vilket bl.a. kan innebära åtgärder som inte ingår i den särskilt utseddes befogenheter. Polisen måste vidare finnas till- gänglig för att kunna göra vissa bedömningar och ge den särskilt utsedde anvisningar och stöd liksom även direktiv i undersökningsarbetet vilka denne har att följa. Kontaktkanaler måste därför utarbetas. Polisen skall även kunna överta undersökningen eller åtgärder som undersökningen föranlett. I normalfallet kan ledningen ske på distans och så länge under- sökningarna inte avviker från rutinerna finns det ingen anledning att kontakta polisen. Paragraferna, som genomför vissa delar i bilaga II i direktivet, har behandlats i avsnitt 5.1.8. Förbudet gäller de avgränsade områden för vilka det tydligt har angetts att tillträde är förbjudet. En motsvarande reglering för hamnanläggningar och fartyg finns i 20 § lagen (2004:487) om sjöfartsskydd, för tunnel- bane- och spårvägsområde i 4 kap. 5 § ordningslagen (1993:1617) och för järnvägsområde i 25 § järnvägssäkerhetslagen (1990:1157). För att förbudet skall gälla bör krävas att avgränsningen mellan det område som får beträdas och det som inte får beträdas är permanent. Den omständig- heten att ett område som annars får beträdas tillfälligt avspärras, t.ex. genom att vägbommar fälls, bör således inte medföra att området anses förbjudet att beträda i den mening som avses i denna paragraf. Det skall också noteras att förbudet är riktat mot allmänheten, dvs. regleringen omfattar inte myndigheter m.m. som i sin tjänsteutövning behöver till- träde till hamnområdet. Vidare måste försvarsmaktens personal i sin tjänst kunna passera hamnens område för att nå en militär anläggning. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.1.9. I paragrafen anges att tillsyn om det är möjligt skall samordnas med den tillsyn av hamnanläggningar som sker med stöd av förordning (EG) nr 725/2004 och föreskrifter meddelade med stöd av lagen (2004:487) om sjöfartsskydd. Det kan dock tänkas att en samordning av tillsynen i ett enskilt fall inte har något mervärde. Det bör då inte krävas att en sam- ordning då måste ske. Eftersom hamnskyddet dessutom skall införas då sjöfartsskyddet redan är genomfört kan tillsyn enligt de båda regelverken behöva ske innan en samman- jämkning av tillsynen kan ske. Bestämmelsen, som genomför artikel 7.6 i direktivet, har behandlats i avsnitt 5.1.10. 2 och 3 §§ Rätten till tillträde till hamnen m.m. gäller endast den som utövar den aktuella tillsynen och inte tillsynsmyndigheten generellt. Den som åberopar sin rätt till tillträde m.m. bör kunna styrka sin rätt genom ett uppdrag att utföra den aktuella tillsynen eller t.ex. genom en förhands- anmälan. Paragraferna har behandlats i avsnitt 5.1.10. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.1.10. Enligt första meningen i paragrafen skall statens kostnader för hamn- skyddet täckas av avgifter. De avgifter som avses är dels avgifter för till- synen av hamnar, dels avgifter för ansökan om förordnande av personer som enligt 4 kap. 3 § skall få genomföra undersökningar av väskor, bagage och gods samt för tillhörande utbildning. Paragrafen har behand- lats i avsnitt 5.1.14. Paragrafen, som genomför artikel 13.2 i direktivet, har behandlats i avsnitt 5.1.12. Kapitlet har placerats i den senare delen av lagen efter förslag från I första stycket finns bemyndiganden till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om bl.a. hamn- skyddsutredningar (punkt 4), hamnskyddsplaner (punkt 5), hamnskydds- övningar (punkt 6) och erkända skyddsorganisationer (punkt 8). Dessa föreskrifter kommer att genomföra bilagorna IIV i direktivet. I direk- tivet benämns dock hamnskyddsövningar skyddsutbildningsövningar. Dessa bestämmelser har behandlats i avsnitten 5.1.5, 5.1.7 respektive 5.1.11. Övriga bemyndiganden har behandlats i avsnitt 5.1.10 (punkt 1), 5.1.14 (punkt 2), 5.1.4 (punkt 3), 5.1.6 (punkt 7), 5.1.5 (punkt 9) och 5.1.8 (punkt 10). I andra stycket finns en bestämmelse som tillåter föreskrifter om hamnskyddsutredningar som innebär att en begränsad hamnskyddsutred- ning får göras. Vad som åtminstone skall omfattas av en hamnskyddsut- redning framgår av bilaga I till direktivet samt 3 kap. 7 §. Lagen, inklusive dess bestämmelser om hamnskyddsutredning, skall dock inte tillämpas om en hamn och en hamnanläggnings geografiska gränser är desamma, jfr avsnitt 5.1.2 och 5.1.5. I sådant fall skall i stället EG- förordningen nr 725/2004 om sjöfartsskydd och lagen (2004:487) om sjöfartsskydd tillämpas. För att konstatera huruvida denna lag eller sjö- fartsskyddets bestämmelser skall tillämpas måste dock åtminstone gräns- dragningsfrågan avgöras, vilket måste ske i en hamnskyddsutredning. Denna utredning kan dock begränsas till denna enda fråga. Bestämmel- sen i andra stycket medger således att föreskrifter om hamnskyddsutred- ningen, trots minimikraven i bilaga I till direktivet, kan begränsas till de uppgifter som krävs för att avgöra om hamnen skall omfattas av lagen. I första stycket finns bemyndiganden till regeringen att bestämma vilken myndighet som skall utöva tillsyn i olika former. Samma myndighet behöver inte utses att utföra samtliga tillsynsuppgifter. I andra stycket anges att den som godkänner en hamnskyddsplan får föreskriva särskilda villkor för att den skall gälla. Det kan t.ex. handla om att verksamheten eller andra förutsättningar inte får ändras på ett sätt som innebär att hamnskyddsplanen är ändamålsenlig jämfört med de omständigheter som låg till grund för planen eller att föreskriven tillsyn genomgås. Paragrafen, som genomför artiklarna 6.4 (godkännande av hamn- skyddsutredning), 7.5 (godkännande av hamnskyddsplan) samt 7.6 och 13.1 (annan tillsyn), har behandlats i avsnitt 5.1.5 och 5.1.10. Bestämmelsen, som genomför artikel 6.3, 7.4 och 11 i direktivet, har behandlats i avsnitt 5.1.11. I 1 § finns en straffbestämmelse med böter eller fängelse i straffskalan och i 2 § finns en straffbestämmelse med endast böter i straffskalan. Bestämmelsen i 1 § har, tillsammans med förslaget till lag om ändring i lagen (2006:000) om hamnskydd (se författningskommentaren till denna lag), utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. I 3 § finns en hänvisning till bestämmelser om ansvar för brott mot tystnadsplikt. I 4 § finns en bestämmelse om att för det fall gärningen är belagd med strängare straff i skall inte dömas till ansvar enligt lagen om hamnskydd. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 5.1.13 respektive 5.1.16. 8 kap. Övriga bestämmelser I paragrafen klargörs att utgångspunkten är att beslut som har meddelats enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen gäller . Om det i ett visst ärende finns behov av det, får dock något annat beslutas. Beslut som gäller kan enligt 28 § för- valtningsprocesslagen (1971:291) inhiberas av allmän förvaltnings- domstol. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.1.15. För beslut gäller den allmänna bestämmelsen om överklagande i 22 § förvaltningslagen (1986:223), dvs. att beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom eller henne emot. Någon inskränk- ning av vilka beslut enligt lagen som kan överklagas finns inte. Över- klagbarheten kan dock vara begränsad enligt i praxis fastslagna allmänna förvaltningsrättsliga principer (jfr , , Allmän förvalt- ningsrätt, 22 uppl. 2003, s. 188). Detta innebär t.ex. att möjligheterna att överklaga beslut som avses i 4 kap. kan vara beskurna eftersom dessa åtgärder i praktiken sker genom ett faktiskt handlande (jfr och , Förvaltningslagen med kommentarer, 2003 s. 250). Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.1.15. Paragrafen innehåller bestämmelser om tystnadsplikt och har behandlats i avsnitt 5.1.16. skall hamnskyddet börja tillämpas enligt artikel 18 i direktivet. skall således hela det operativa systemet för hamnskydd vara på plats. Detta innebär att de bestämmelser som om- fattar de förberedelseåtgärder som måste vidtas för att hamnskyddet skall kunna vara på plats nämnda datum, måste träda i kraft dessför- innan. Regeringen och den myndighet som regeringen bestämmer måste före kunna meddela de kompletterande föreskrifter som lagen förutsätter varför erforderliga bemyndiganden måste finnas. Hamn- skyddsutredningar och hamnskyddsplaner måste kunna genomföras och godkännas och vara möjliga att överklaga. Hamnskyddsorgan måste vara utsedda. Tystnadsplikt måste gälla och vara sanktionerad. De bestämmelser som behandlar bl.a. dessa moment träder således i kraft medan den övriga lagen träder i kraft . Bestämmelserna har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2006:000) om hamnskydd 7 kap. 2 § Genom denna ändring kompletteras straffbestämmelsen i 7 kap. 2 § lagen om hamnskydd med ytterligare två straffbestämmelser som träder i kraft än den som föreslagits i lagen om hamnskydd. Bestämmelsen i första punkten har utformats med beaktande av Lag- rådets synpunkter. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 5.1.13. Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen 5 kap. 2 § Genom ändringen kommer sekretess att gälla även för uppgift som lämnar eller kan bidra till upplysning om säkerhets- eller bevaknings- åtgärd med avseende på hamnskyddet om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs. Bestämmelsen, som genomför artikel 16 i direktivet, har behandlats i avsnitt 5.2.1. 8.4Förslaget till lag om ändring i ordningslagen (1993:1617) 3 kap. 10 § Genom ändringen införs en upplysning om att lagen om hamnskydd innehåller vissa bestämmelser om ordningen och säkerheten inom hamnar. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.2.2. Förslag till lag om hamnskydd Härigenom föreskrivs1 följande. 1 kap. Allmänna bestämmelser 1 § Denna lag innehåller bestämmer om hur hamnskyddet skall organiseras och bedrivas. Med hamnskydd avses åtgärder som skall vidtas i hamnar i syfte att skydda människor, infrastruktur och utrustning i hamnarna mot allvarliga olagliga handlingar. Åtgärder som vidtas med stöd av denna lag skall samordnas med åtgärder som vidtas med stöd av och rådets förordning (EG) nr 725/2004 av om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanlägg- ningar2 (förordning (EG) nr 725/2004).