prop · GT03204 · 2006-05-24 00:00:00 — I debattskriften framhålls att kostnaderna för utveck- lingsländerna att anpassa sig till i-ländernas sanitära och fytosanitära standarder är små i förhållande värdet av att kunna exportera till de rikare marknaderna. Exempel: export av paranötter Paranötter växer runt de stora floderna i urskogar. Det före- kommer ingen egentlig odling av nötterna, men lokalbefolkningen försör- jer sig på att samla in nötterna i deras naturliga växtområden. Förekomsten av giftet aflatoxin, som är det mest levercancerframkal- lande ämne man känner till, lägger dock hinder i vägen för exporten av pa- ranötter. I många länder (bland annat inom EU) kontrolleras aflatoxinhal- ten rutinmässigt i olika vegetabilier och detta har resulterat i att export av paranötter i skal har i det närmaste upphört, då gränsvärdena för aflatoxiner inte kunnat hållas. Detta har i sin tur lett till att inkomsterna för de tusentals familjer som lever av att plocka paranötter i regnskogarna har försämrats, liksom deras incitament att vårda, snarare än avverka skogen. Eftersom de aflatoxinframkallande mögelsvamparna förekommer na- turligt i omgivningen och klimatet i tropiska områden är gynnsamt för mögelbildning är det svårt helt undvika aflatoxinbildning i vegetabilier från tropikerna. Dock kan problemet minskas om förvaring av vegetabili- erna efter skörd sker på ett sätt som inte gynnar fortsatt mögelbildning. Så har inte varit fallet med paranötterna, vilka förvaras i anslutning till skör- deområdet tills uppköpare anländer. Förvaringen kan på grund av klimatet innebära mögeltillväxt. För att handeln med paranötter skall kunna återupptas, utan att konsu- mentskyddet åsidosätts, har EU inlett ett samarbete med och andra producentländer för att öka kunskapen om de krav som EU ställer och vad som kan göras för att komma tillrätta med problemen med afla- toxin i nötter. har påbörjat ett arbete för att utveckla ett hållbart system för att förebygga aflatoxiner i paranötter. arbetar man även med gränsvärden och riktlinjer för att begränsa före- komsten av aflatoxiner i trädnötter inom (WHO och FAO:s program för livsmedelsstandarder). Genom arbetet hoppas EU kunna bidra både till att lindra fattigdomen bland de som livnär sig på nötplockande, skydda regnskogen från sköv- ling och de inhemska konsumenterna från överexponering av gifter. 2.2.2Handels- respektive jordbrukspolitik för global hälsa Ohälsa är en del av det bredare fattigdomsbegreppet. Ökade möjligheter att få tillgång till läkemedel för att bekämpa akuta folkhälsosituationer kan förbättra de fattigaste människornas situation i de minst utvecklade länderna. Det är därför viktigt att möjliggöra förbättrad tillgång till ex- empelvis bromsmediciner mot hiv/aids i världens minst utvecklade län- der (se det handelspolitiska exemplet nedan) och att världen tidigt och kraftfullt agerar mot hälsohot som riskerar att undergräva utvecklingen i många av världens allra fattigaste länder (se det jordbrukspolitiska ex- emplet). Att ta fram nya läkemedel kräver omfattande forskning och utveckling och är förknippat med mycket stora kostnader. (bland annat patent) är viktigt för utveckling av nya läkemedel. Företag måste ha incitament att investera i forskning och utveckling för att bättre och säkrare produkter därmed skall kunna utvecklas. är beho- vet av redan existerande läkemedel, som exempelvis bromsmediciner mot hiv/aids, mycket stort bland befolkningen i länder där betalningska- paciteten inte räcker till för att betala det pris ett patentbelagt läkemedel betingar. Dessa frågor hanteras inom ramen för (Trade Related Aspects of Intellectual Property Rights), som är en del av WTO:s regel- verk och som utöver åtaganden om likabehandling fastställer minimi- standarder för det immaterialrättsliga skyddet. Exempel: TRIPs och hälsa Inför i nåddes en viktig överenskommel- se avseende frågan om och fattiga länders tillgång till läke- medel. Överenskommelsen gällde hur man skall införa det beslut om TRIPs- och hälsa som togs , vilket ger möjligheter till tillverkning och export av läkemedel med hjälp av tvångslicensiering. Länder som saknar tillverkningskapacitet för läkemedel kan i händelse av allvarliga folkhälsoproblem (särskilt hiv/aids, tuberkulos, malaria och andra epide- mier), efter att ha notifierat sitt behov till , utan patenthavarens samtycke få lov att importera billiga kopior av patenterade läkemedel som är tillverkade med stöd av tvångslicens i ett annat land. Detta visar att gör det möjligt att ta hänsyn till alla WTO-medlemmars rätt att skydda folkhälsan och att genomförandet särskilt skall främja tillgång till läkemedel för alla. har varit drivande i denna fråga då beslutet är viktigt utifrån ett utvecklingsperspektiv eftersom bestämmelser som bidrar till ökade möj- ligheter för utvecklingsländer att bekämpa folkhälsosjukdomar nu införs i . Det syftar särskilt till att förbättra tillgången till läkeme- delsprodukter till överkomliga priser och utgör en insats för att lösa folk- hälsoproblemen i utvecklingsländerna. Överenskommelsen bekräftar att WTO:s medlemmar vill försäkra sig om att handelssystemet bidrar till humanitära mål och utvecklingsmål. Beslutet är därför positivt och visar på flexibilitet i regelverket för de specifika behov som utvecklingsländerna har. Det är första gången som man har ändrat i ett och detta för att tillgodose utvecklingsländernas behov. Beslutet förväntas möjliggöra både att målet om rätten till hälsa och det globala målet att bekämpa fattigdom kan främjas. Människor som lever i fattigdom är mer utsatta för konsekvenserna av smittsamma sjukdomar än andra. De har i allmänhet sämre förutsättning- ar att vidta åtgärder för att skydda sig mot hälsohot och deras tillgång till hälsovård är begränsad. Därutöver är deras marginaler för att kunna han- tera de ekonomiska konsekvenserna av ohälsa mindre än andras. Det gäller vare sig orsaken är minskad försörjningskapacitet i familjen till följd av ohälsa eller sämre förutsättningar att sälja produkter till följd av krav från köpare på certifierat smittfria produkter. Effekterna av en farsot som fågelinfluensan slår därför mycket hårt mot fattiga människor i många länder, även utan att viruset muterat till sprid- ning mellan människor. Befolkningen i vissa regioner i framförallt flera är i mycket hög grad beroende av hållning av fjäderfän för sin försörjning. Trots åtgärder, som 150 miljoner avlivade kycklingar i , , och , har fågelinfluensan fortsatt att sprida sig. Utbrott har rapporterats från såväl som . Enligt FAO kan spridningen till framförallt östra innebära en ökad risk för att viruset muterar och börjar smitta mellan människor med en pan- demi som följd. Orsakerna är flera; dels bor djur och människor mycket nära varandra i denna del av , dels råder brist på veterinär samord- ning vilket försvårar snabb utslaktning av smittade fåglar. Därutöver saknas välfungerande system för sjukdomsövervakning. En sådan ut- veckling skulle slå mycket hårt i , framförallt mot redan fattiga och utsatta människor, vilka bor trångt och har svårt att vidta skyddsåtgärder. På samma vis drabbar de ekonomiska aspekterna av fågelinfluensan framförallt småbrukare, vars alternativ till utkomstmöjligheter är begrän- sade. Exempel: Insatser för att motverka spridning av fågelinfluensan och dess negativa inverkan på den globala utvecklingen WHO, FAO och Nätverket för internationella livsmedelssäkerhetsmyn- digheter, organisationer där är medlem och aktivt bidrar till arbetet och policybesluten, har gemensamt tagit fram rekommendationer om livsmedelssäkerhet i samband med utbrotten av fågelinfluensa. Ambitio- nen är att begränsa och få kontroll över spridningen av influensan, vilket skulle vara av yttersta vikt för den långsiktiga utvecklingen i utvecklings- länderna och även för möjligheterna att minimera risken för en global pandemi. På kort sikt kan dock de ekonomiska effekterna av ytterligare försämrade exportmöjligheter för småbrukare i länder som redan i dagslä- get har svårt att leva upp till i-ländernas standarder för säkra livsmedel, bli svårhanterliga. Man har därför från svensk sida valt att arbeta dels med de långsiktiga, dels med de kortsiktiga aspekterna av fågelinfluensan. Inom ramen för jordbrukspolitiken verkar för att de internatio- nella regelverken för livsmedelssäkerhet skall harmoniseras mellan länder så att de blir så lätta som möjligt för utvecklingsländerna att leva upp till. Genom tydlighet på detta plan ökar möjligheterna för utvecklingsländerna att utveckla en djurhållning som minskar risken för framtida utbrott av djurburna smittor. Detta sker i nära samverkan med utvecklingssamarbe- tet, inom ramen för vilket verkar för att förbättra produktionsbe- tingelserna i utvecklingsländerna, genom institutionsuppbyggnad, kapaci- tetsutveckling, utbildning och teknisk rådgivning, och därigenom främja utvecklingsländernas exportmöjligheter. För att mildra konsekvenserna på kort sikt kommer att ge ett multilateralt stöd till i första hand FAO och WHO, för att begränsa sprid- ningen och effekterna av fågelinfluensan. I dessa fora verkar för att småbrukare skall få ekonomisk kompensation för förluster orsakade av sjukdomen, vilket ökar benägenheten att rapportera sjuka djur. stödjer också aktivt FAO:s informationskampanj i drabbade länder om hur Skr. 2005/06:204 sjukdomen smittar och hur goda hygienrutiner kan reducera exponeringen för viruset och spridningen av virus genom livsmedel. Fågelinfluensan är exempel på en fråga där svenska konsumenters in- tressen av säkra livsmedel skulle kunna stå i motsatsförhållande till möj- ligheterna för producenter från utvecklingsländer att livnära sig. För att undvika att arbetet för målet om säkra livsmedel och målet om att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling skall hamna i motsatsförhållande till varandra sker en samverkan mellan jordbrukspolitiken, socialpolitiken och utvecklingssamarbetet. I takt med att kontakterna mellan länder, genom utbyte av varor, tjänster och idéer, intensifieras ökar också mängden människor som söker sig över landgränser. Det handlar om människor som flyttar från fattigare länder till rikare länder, men också mellan fattiga länder, för bättre för- sörjningsmöjligheter eller en tryggare tillvaro. Sambanden mellan migration och utveckling är positiva. Människor som flyttar bidrar till utveckling både i ursprungslandet och i värdlandet. Idéer sprids och överföring av kunskap och resurser ökar. Människor återvänder med värdefull kompetens. För flera utvecklingsländer utgör utlandsarbetares privata överföring av pengar en stor del av kapitalinflö- det. Migrationen riskerar dock även att leda till kompetensflykt från ut- vecklingsländer. arbetar inom migrationspolitiken för en rättvis och hållbar global utveckling genom att aktivt medverka i det globala samarbetet för bättre former och regelverk för ordnad migration, under- lättande av tillfällig arbetskraftsinvandring, att stärka utvecklingseffek- terna av de pengar som migranter skickar hem till sina ursprungsländer och om ökad kapacitetsuppbyggnad i och ett bättre fungerande partner- skap med dessa länder. Regeringen har låtit ta fram ett antal studier för att öka kunskapen om sambandet mellan migration och ut- veckling att använda som beslutsunderlag för att kunna etablera ett mer ambitiöst förhållningssätt till frågorna. Migrationspolitikens bidrag till en rättvis och hållbar global utveckling exemplifieras med ansträngningar att inom EU stärka utvecklingseffek- terna av remitteringar, det vill säga migranternas hemsända medel, och återvandring. har uppskattat det sammanlagda värdet av de medel som utlandsarbetande personer sände hem till sina hemländer via formella Det motsvarar mer än dubbelt så mycket som det globala biståndet . om ett stort mörkertal av informella transaktioner när det gäller remitte- Även om remitteringar kan medföra negativa effekter, som ensidiga beroendeförhållanden, passivisering, inflation, och en risk för ökade in- terna klyftor och spänningar är den generella bilden att de bidrar till län- ders utveckling. De bidrar till ökade valutareserver, ökad konsumtion av inhemska varor och tjänster och ökade produktiva investeringar. I områ- den som genomgått konflikter kan remitteringar bidra till att upprätthålla betalningssystem och finansiera återuppbyggnad. För enskilda individer är vikten ännu större, då inte sällan hela familjer och släkter är beroende av medel som sänds hem från en utlandsarbetande familjemedlem. Kol- lektiva remitteringar från migrantgrupper kan på ha en bety- dande inverkan på ett lands utveckling. Invandrarorganisationer upprätt- håller sociala, kulturella och ekonomiska band till hemländerna, vilket skapar transnationella nätverk som ger upphov till utökade handelsrela- tioner mellan ursprungs- och destinationsländer. Dessutom är migrant- grupper ofta starkt engagerade i hemlandets utveckling genom att bidra med humanitär hjälp efter katastrofer, deltagande i återuppbyggnadspro- cesser, finansierandet av infrastruktursatsningar och sociala projekt. Exempel: EU-arbete kring remitteringar Avgifterna för remitteringar till vissa länder kan vara mycket höga, upp emot . De informella kanalerna är ofta billigare eller mer effek- tiva. Nackdelen med informella system är att de är svårkontrollerade och därmed kan underlätta illegala transaktioner. Detta problem har uppmärk- sammats inte minst i arbetet med att strypa terroristgruppers finansierings- källor. Remitteringar via informella kanaler kan på samma gång dels fun- gera som en drivkraft för utveckling och främjandet av de mänskliga rät- tigheterna och dels riskera att bidra till finansiering av väpnade konflikter och internationell terrorism. När de informella kanalerna stryps hamnar fattiga människor i kläm. Inom EU har kommissionen, i linje med det har arbetat för, därför beslutat att samla kunskap om betalningsflödena. Ambitionen är att kunna bidra till ökad konkurrens och mer kostnadseffektiva betalsystem, vilka underlättar och uppmuntrar överföringen av medel via formella kanaler. Detta skulle ytterligare stärkas om medlemsländernas nationella lagar för remitteringar harmoniserades. Det svenska arbetet är således inriktat på att stärka möjligheterna att kombinera den positiva utvecklingsdimensionen av remitteringar med ett effektivitets- och säkerhetstänkande. Frågor som annars riskerar att hamna i konflikt med varandra. Kommissionen har även anammat arbete för att öka de positi- va utvecklingseffekterna av de pengar som migranter skickar till sina ur- sprungsländer. fördjupades EU-samarbetet på området mi- gration och utveckling där remitteringar har belysts som en viktig del. EU- kommissionens meddelande (KOM (2005) 390 slutlig) berör bl.a. hur re- mitteringar påverkar utvecklingen i ursprungslandet och hur dessa utveck- lingseffekter kan förstärkas. I meddelandet belyses specifika områden för att förbättra utvecklingseffekten av remitteringar, vilket inkluderar ökad öppenhet, harmoniserat regelverk för överföringar, ökad tillgång till finan- siella tjänster för migranter, samt förbättring av insamlingen av data för att få bättre insikt i omfattningen av migranternas resursöverföringar. Man överväger även att ge finansiellt stöd till pilotprojekt som främjar använd- ningen av ny teknik i syfte att tillhandahålla billiga, lättillgängliga och konkurrenskraftiga överföringstjänster som kan ge nya ekonomiska möj- ligheter i utvecklingsländerna. Initiativ för att förbättra tillgången till bank- Skr. 2005/06:204 tjänster och finansiella tjänster i utvecklingsländerna, med tonvikt på mik- rofinansieringsinstitut, samt kompletterande åtgärder betonas också. Kommissionens meddelande antogs av . Det kan innebära en stor förlust för ett land om den utbildade arbetskraf- ten väljer att emigrera. Kompetensflykt är dock inte en given effekt av migration. Även om många som flyttar från utvecklingsländer till rikare länder för att söka arbete aldrig återvänder till sina hemländer är den glo- bala trenden att temporär och cirkulär migration ökar. Forskning visar att migranters återvändande har en mycket positiv ef- fekt på humankapitalet i ursprungslandet. Genom utvecklingsinsatser som ökar möjligheterna och gör det mer attraktivt för människor att stu- dera och arbeta i sitt ursprungsland ökar förutsättningarna för en positiv migration, där människor återvänder till hemländerna med nya kunskaper och perspektiv. De positiva effekterna av cirkulär migration bör också uppmärksammas och studeras vidare där migranter kan röra sig legalt mellan ursprungslandet och värdlandet och på så sätt bidra med kunska- per och utveckling på lång sikt. Exempel: EU-arbete för att befrämja återvandring Inom ramen för migrationsarbetet på EU-nivå verkar för att un- derlätta och öka omfattningen av återvändande och cirkulär migration. Den Europeiska kommissionen publicerade , 2005 ett meddelande om migration och utveckling (KOM(2005) 390 slutlig). Det behandlar bl.a. hur cirkulär migration, kunskapscirkulation och kunskaps- flykt påverkar utvecklingen i ursprungsländerna och hur dessa effekter kan förstärkas eller undvikas. Kommissionen betonade vikten av att med- lemsstater utbyter erfarenheter av program som hjälper migranter att åter- vända till sina hemländer, och vikten av stöd till ursprungsländernas för återanpassning av hemvändande migranter. Kommissionen har även sagt att den kommer att undersöka åtgärder på områden som överföringar av pensionsrättigheter och erkännande av kva- lifikationer. Även mekanismer för att garantera att forskare och personer med högre utbildning kan hålla kontakten med sina tidigare kollegor i EU är viktiga för att underlätta återvändande. Detta är ett arbete stöd- jer. Väpnade konflikter utgör det allvarligaste hotet mot utveckling i många fattiga länder. Bristfällig social och ekonomisk utveckling, be- gränsade miljötillgångar, ohållbar naturresurshantering samt bristande respekt för de mänskliga rättigheterna kan skapa instabilitet och utgör orsaker till många av världens pågående konflikter. Bristen på utveckling i kombination med förtryck och andra orättvisor utgör i många fall en grogrund för konflikter, terrorism och andra hot. Insatser inom politiken för global utveckling handlar således inte bara om att bidra till utveckling i sig utan kan även bidra till konfliktförebyggande, ett perspektiv som finns med inom ramen för exempelvis internationella handelsförhand- lingar och internationellt miljösamarbete. Nya och förändrade hot liksom det ömsesidiga sambandet mellan sä- kerhet och utveckling ställer krav på att fortsatt använda de instrument som står till buds inom utrikes-, säkerhets-, försvars-, jämställdhets- och utvecklingspolitiken på ett samordnat och samstämmigt sätt. Internationellt samarbete för att möta de nya hoten är också viktigt som ett led i genomförandet av politiken för global utveckling. Internationellt samarbete för att hantera kriser och väpnade konflikter (exempelvis sam- arbete mot terrorism, för nedrustning, mot okontrollerad spridning av små och lätta vapen, och för stärkande av icke-spridningsregimen), bidrar till säkerheten internationellt och för . Det handlar såväl om vår säkerhet, som om säkerhet för fattiga människor i olika delar av världen. Möjligheterna är således goda att identifiera insatser som främjar såväl den nationella säkerheten som en rättvis och hållbar global utveckling. Våra olika bidrag till stabilitet och fred i , på och i olika bidrar exempelvis till måluppfyllelse såväl ut- vecklingspolitiskt som säkerhetspolitiskt. Ett aktivt deltagande i internationell konflikthantering, det vill säga att förebygga, dämpa och lösa konflikter samt återuppbyggande åtgärder, är ett viktigt verktyg för svensk utrikes- och säkerhetspolitik. har ett starkt engagemang för kris- och konflikthantering inom FN, EU, Nato/Partnerskap för Fred (PfF), Organisationen för säkerhet och samar- bete i () och och bidrar aktivt till konkreta in- satser och till att stärka och utveckla dessa organisationers förmåga att möta de nya hoten. I politiken för global utveckling lyfts särkskilt fram vikten av ett integrerat synsätt på konflikt och utveckling i arbetet med att förebygga och dämpa konflikter, liksom samverkan mellan olika poli- tikområden i hanteringen av kriser och väpnade konflikter. har regeringens låtit genomföra en omfattande studie av sambandet mel- lan säkerhet och utveckling, i vilken följande slutsatser lyftes fram: be- hovet av att komplettera millennieutvecklingsmålen med mål på säker- hetsområdet; vikten av att öka engagemanget i sviktande stater; nödvän- digheten av att investera mer i konfliktförebyggande åtgärder, vilket ock- så bekräftas i generalsekreterarens om mänsklig säkerhet; samt vikten av att utveckla nya konflikthanteringsmetoder där koppling- en mellan säkerhet och utveckling tydliggörs. Studiens resultat ligger till grund för ett fortsatt arbete för att stärka samverkan och samstämmighe- ten mellan olika politikområden för en rättvis och hållbar global utveck- ling. Nedan beskrivs säkerhetspolitikens bidrag till en rättvis och hållbar global utveckling med exempel på svenskt deltagande i multifunktionella insatser för att förebygga och hantera konflikter, arbete för avväpning och återanpassning samt arbete för att tydliggöra och stärka kvinnors roll och deltagande i konflikthantering. Konflikters komplexitet och höga förväntningar från det internationella samfundet på snabbare ingripande och uppföljning medför behov av en bredare typ av insatser. Regeringen verkar fortsatt för en kvalitativ och kvantitativ förbättring av militära och civila förmågor. Regeringen verkar likaså för att fortsatt förbättra rutinerna kring beredningen av deltagande i insatser både beträffande den långsiktiga planeringen och beredskapen att ställa upp med personal och resurser. De så kallade multifunktionella mandaten har visat sig vara framgångs- rika och en naturlig utveckling för att kunna hantera komplexa konflikter. Gapet mellan omedelbar krishantering och det långsiktiga fredsbygg- nadsarbetet kan dock ytterligare minskas och samarbetet mellan de olika aktörerna; nationella övergångsregeringar, militär, civila experter, inter- nationella organisationer, biståndsarbetare och civila samhället förbättras betydligt. I olika internationella organisationer pågår ett arbete för att förbättra samordningsformerna inför, under och i slutskedet av freds- främjande insatser. Det krävs också ökat fokus på vikten av nationellt och lokalt ägarskap och samarbete med regeringar, organisationer och representanter för det civila samhället i konfliktområden. Om lokalbe- folkningen inte känner sig delaktig i eller främjad av fredsbyggnadsarbe- tet kan det ta sig uttryck i dels en försämring av säkerhetssituationen, inklusive för kvinnor och barn, dels protester mot den internationella närvaron, som i sin tur medför oroligheter och en ny instabilitet. Inom ramen för den förda svenska politiken och befintliga resurser strävar regeringen efter att förbättra den internationella kris- och kon- flikthanteringsförmågan över hela skalan av uppgifter, såväl civilt som militärt. I detta ingår att förverkliga ambitionerna om bättre multifunk- insatser, förbättra samverkan i fält mellan civila och militära ak- törer, skapa möjlighet till bättre övergångar från fredsfrämjande till fredsbyggande insatser, från akut krishantering till långsiktig återupp- byggnad. De grundläggande förutsättningarna för utveckling; säkerhet, demokra- ti, försörjningsmöjligheter, tillgång till utbildning och sjukvård måste förbättras efter ett fredsavtal. Därför arbetar inom ramen för FN, , EU och andra internationella sammanslut- ningar för att när så krävs på ett tidigt stadium involvera utvecklingsex- pertis i de fredsfrämjande insatserna i syfte att göra en behovsanalys och inleda de dialoger som behövs för det långsiktiga återuppbyggnadsarbe- tet.