prop · GT03177 · 2006-03-20 00:00:00 — Rätten kan, om det finns synnerliga skäl, meddela eller en polismyndighet tillstånd enligt 27 kap. till hemlig teleavlyssning eller, om det är tillräckligt, hemlig teleövervakning. Förutsättningen är dock att åtgärden är av betydelse för att utröna om utlänningen eller en organisation eller grupp som han eller hon tillhör eller verkar för planlägger eller förbereder terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott (20 §). Lagen uppställer inte något krav på brottsmisstanke eller att förundersökning skall vara inledd för att tvångsmedel skall få användas. Förutsättningarna för att få använda tvångsmedel enligt lag avviker således från vad som gäller enligt och Prop. 2005/06:177 tvångsmedelslag, eftersom reglerna i och lag inte tillåter åtgärder i förebyggande syfte. Denna principiella skillnad mellan lagarna hänger samman med att åtgärder enligt lagen om särskild utlänningskontroll syftar till att förebygga terroristbrott medan åtgärder enligt och lag endast får användas för att utreda redan begångna brott. För hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning enligt lag krävs synnerliga skäl (20 §). Ett tillstånd enligt 20 § skall meddelas att gälla som inte överstiger en månad (21 §). Om tiden är otillräcklig, får en ny ansökan göras. Frågan om tillstånd prövas av på yrkande av eller en polismyndighet. Rättens beslut om tillstånd gäller . I fråga om förfarandet tillämpas i övrigt 27 kap. på motsvarande sätt (21 § andra stycket). Enligt 22 § skall en upptagning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig teleavlyssning granskas möjligt. Granskningen får utföras endast av rätten, , en polismyndighet eller en åklagare. Ett regeringsbeslut om anmälningsplikt eller ett förordnande om befogenhet att tillämpa tvångsmedelsbestämmelserna är giltigt i högst . Efter treårsfristens utgång skall frågan prövas av allmän domstol (12 §). antog en proposition om ny instans- och processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden (prop. 2004/05:170). Enligt lagstiftningen, som skall träda i kraft , skall beslut om utvisning enligt lagen om särskild utlännings- kontroll fortsättningsvis meddelas av som första instans. När det gäller de delar av lagen om särskild utlänningskontroll som här är av störst intresse, dvs. utrymmet för att kunna använda tvångsmedel mot utlänningen enligt lagens 1922 §, innebär den nya lagstiftningen inte några ändringar. En ändring av betydelse görs emellertid i 18 §. Ändringen innebär att även , förutom allmän domstol och regeringen, skall kunna fatta beslut om att bestämmelserna om tvångsmedel i 1922 §§ skall kunna tillämpas på utlänningen. är det som tidigare nämnts allmän domstol eller regeringen som bestämmer om detta. 5.6Parlamentarisk kontroll av viss tvångsmedelsanvändning 5.6.1Parlamentarisk kontroll av hemliga tvångsmedel vid förundersökning i brottmål En parlamentarisk kontroll av tillämpningen av reglerna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt hemlig kamera- övervakning vid förundersökning i brottmål utövas av på grundval av en årlig skrivelse från regeringen (bet. 1981/82:JuU54, rskr. 1981/82:298 och prop. 1995/96:85 s. 37). Regeringen får sina uppgifter om tillämpningen från och , som Prop. 2005/06:177 lämnar en gemensam redovisning för användningen av hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning under föregående år. Regeringen lämnade en skrivelse till för tvångsmedelsanvändningen vid förundersökning i brottmål (skr. 2005/06:53). Skrivelsen är riksdagsbehandlad (bet. 2005/06 JuU12, rskr 2005/06:161). har gjort två tillkännagivanden, dels om redovisningens innehåll, dels om stärkt parlamentarisk kontroll. Beträffande redovisningens innehåll uppges att en tydlig och snar förändring av redovisningens innehåll är nödvändig för att skall kunna utföra sin granskningsuppgift. efterfrågar bl.a. en fylligare redovisning av åtgärdernas resultat. Beträffande stärkt parlamentarisk kontroll har tillkännagivit att regeringen skyndsamt bör återkomma till med ett förslag om hur tillämpningen av hemliga tvångsmedel kan underställas en ökad parlamentarisk kontroll. Åtgärder har vidtagits i för att, i samråd med berörda myndigheter, förbättra redovisningen i skrivelsen på olika sätt. Dessutom beslutade chefen för att ge en sakkunnig person i uppdrag att se över frågan om hur den parla- mentariska kontrollen när det gäller de brottsbekämpande myndig- heternas användning av hemliga tvångsmedel lämpligen kan förstärkas. Uppdraget redovisades (se vidare avsnitt 10.8). 5.6.2Parlamentarisk kontroll av tillämpningen av lagen om särskild utlänningskontroll utövar kontroll även av tillämpningen av lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Också denna kontroll utövas på grundval av årliga skrivelser från regeringen. Regeringens senaste redogörelse till om tillämpningen av bestämmelserna i lagen om särskild utlänningskontroll (1991:572) lämnades till (skr. 2005/06:61). Av skrivelsen framgår att regeringen till fattade två beslut enligt lagen. Det ena beslutet gällde en ansökan av Säkerhetspolisen om utvisning enligt lagen som regeringen biföll. Det andra beslutet gällde en ansökan om upphävande av ett tidigare meddelat utvisningsbeslut, vilken regeringen avslog. lagen varit i kraft har den tillämpats vid sammanlagt 32 tillfällen. Skyddet för den personliga integriteten En grundläggande bestämmelse om skydd för den enskildes personliga integritet finns i 1 kap. 2 § tredje stycket andra meningen regerings- formen. Där föreskrivs att det allmänna skall värna den enskildes privatliv och familjeliv. Bestämmelsen har inte karaktären av en rättsligt bindande föreskrift utan anger ett mål för den samhälleliga verk- samheten. I regeringsformen föreskrivs vidare att varje medborgare gentemot det allmänna är skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång och mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande (2 kap. 6 §). Det skydd som avses i 2 kap. 6 § regeringsformen kan begränsas endast genom lag och i övrigt enligt vad som föreskrivs i 2 kap. 12 §. I det sistnämnda lagrummet anges att begränsningen får göras endast för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får heller aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. De straffprocessuella tvångsmedlen är exempel på lagreglerade undantag från det skydd mot intrång som medborgarna ges i regeringsformen. Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna () gäller som lag här i landet (se SFS 1994:1219). Enligt artikel 8:1 i har var och en rätt till skydd för sitt privatliv och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rätten till skydd för privatlivet enligt är av mycket allmän art och omfattar skydd mot en mängd åtgärder. Med korrespondens avses olika former för att överföra meddelanden mellan individer. Överföring av meddelanden med hjälp av telefon, telefax, radio och datorer, såsom elektronisk post, omfattas av konventionens skydd för korrespondens (se , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2002, s. 270). Av artikel 8:2 följer att inskränkningar får ske i dessa rättigheter under vissa förutsättningar. En inskränkning i rättigheten måste ske med stöd av lag. Den måste vidare vara ägnad att tillgodose något av de i artikel 8:2 uppräknade allmänna eller enskilda intressena, däribland statens säkerhet, den allmänna säkerheten och förebyggande av oordning eller brott. Inskränkningen måste även anses vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle för att tillgodose detta intresse. Detta kan i huvudsak sägas innebära att det måste finnas ett angeläget samhälleligt behov av Prop. 2005/06:177 inskränkningen och att den måste stå i rimlig proportion till det syfte som skall tillgodoses genom ingreppet (jfr s. 263). Det lagstiftade undantaget måste vara utformat med sådan precision att inskränkningen av rättigheten är förutsebar i rimlig utsträckning. I praxis har slagits fast att hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning utgör intrång i såväl privatliv som korrespondens som skyddas enligt artikel 8. Sådana inskränkningar har ansetts godtagbara då det är strängt nödvändigt för att skydda den nationella säkerheten eller att förhindra oordning eller brott. Det måste dock finnas en effektiv kontroll av att systemet inte missbrukas (SOU 1993:40 s. 58). När teleavlyssning har ansetts utgöra en kränkning av artikel 8, har i de flesta fall bristande lagenlighet utgjort grunden för kränkningen. Enligt artikel 13 i skall var och en, som fått sina i konventionen angivna fri- och rättigheter kränkta, ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Ett effektivt rättsmedel är ett rättsmedel som medger en tillfredsställande prövning av ett klagomål, oavsett om det leder till framgång för klaganden eller inte. Artikel 13 kräver inte rättsmedel inför domstol. Även administrativa rättsmedel kan vara tillräckliga för att uppfylla konventionskraven. Befogenheterna och de garantier som rättsmedlet erbjuder är avgörande för bedömningen av om det är effektivt (s. 352 f.). Det är inte nödvändigt att ett enda rättsmedel ensamt uppfyller kraven på ett effektivt rättsmedel. Det kan räcka att rättsmedel som en nationell lagstiftning tillhandahåller gör det sammantagna (m.fl., Att klaga till , 2005, s. 203). 6.3FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter generalförsamling antog en allmän förklaring om de mänskliga rättigheterna. I artikel 12 i den allmänna förklaringen slås fast att ingen får utsättas för godtyckliga ingripanden i fråga om privatliv, familj, hem eller korrespondens. Grundsatsen har arbetats in om medborgerliga och politiska rättigheter (artikel 17). 7Närmare om terrorism, spionage och systemhotande brottslighet Behovet av att använda hemliga tvångsmedel i preventivt syfte torde framför allt göra sig gällande i arbetet med att förhindra terrorism, spioneri och annan allvarlig och ofta systemhotande brottslighet. I det följande lämnas en redogörelse för dessa slag av brottslighet under senare år och det arbete som redan bedrivs för att förhindra brotts- Prop. 2005/06:177 ligheten. Terroristbrottslighet har utvecklats till ett utomordentligt allvarligt internationellt problem. Detta har i första hand samband med den ökande frekvensen av terroristbrott och brottens geografiska spridning. En lång rad av terroristbrott har inträffat och framåt. Bland de terroristbrott som inträffade fram kan särskilt nämnas attentatet mot den israeliska OS-gruppen i , sprängningen av ett passagerarflygplan över Lockerbie , bombattentatet mot i och bombattentat mot fartyget . som låg i . utfördes de mest omfattande terroristbrotten i modern tid då flygplan flögs in i bl.a. i och försvarshögkvarteret i . Terroristbrotten orsakade över 3 000 människors död och ett stort antal personskador. dödades drygt 190 personer vid ett omfattande terroristbrott på . Sex av offren var svenskar. I en teaterbyggnad i samma höst togs ca 800 personer som gisslan och 130 personer dödades, de flesta i samband med räddningsoperationen. utfördes två självmordsattentat mot synagogor i . Denna händelse följdes av två attentat mot brittiska intressen i samma stad . , , sprängdes en bilbomb som dödade 15 personer i . drabbades av det största terroristbrottet sedan i och med attentaten i , som tog 192 personers liv och skadade 2 000. Fler än 1 000 elever och lärare togs som gisslan i en skola i , . Drygt 300 personer ur gisslan dödades . En rad attentat i tog 52 personers liv. Ytterligare ett stort antal terroristbrott har utförts under åren 2003- 2005, bl.a. i , , , , , , , , och . Inte heller har förskonats från terroristbrott. Som exempel på allvarliga våldsbrott med politiska förtecken som förövats i kan nämnas mordet på en jugoslavisk ambassadör i , flygplanskapningen på Bulltofta flygplats , ockupationen av den västtyska ambassaden i , planerna på att kidnappa ett tidigare statsråd i , två mord på avhoppare från en i verksam terroristorganisation . utlöstes en sprängladdning vid kontor i med materiella skador som följd. Risken för att terroristbrott skall riktas direkt mot och svenska Prop. 2005/06:177 intressen bedömer Säkerhetspolisen som begränsad. Däremot finns en generellt sett förhöjd risk för terroristbrott riktade mot vissa länders intressen i . Det finns dessutom en risk att används som bas för logistisk och annan verksamhet som stödjer terrorism. I flera fall av terroristverksamhet utomlands har det funnits kopplingar till . dömde två personer för bl.a. förberedelse till terroristbrott enligt 2 och 4 §§ lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Hovrätten ansåg att det var styrkt att personerna i syfte att främja terroristbrott bl.a. fört över pengar utomlands som betalning för terroristbrott eller för att täcka kostnader för sådant brott (mål B 3687-05). Domen har vunnit laga kraft. Som exempel på när svenska intressen drabbats av internationell terrorism utomlands kan nämnas att sex personer, varav fyra anställda hos ABB, dödades i samband med att militanta islamister öppnade eld mot byggnader och människor i ett kontorsområde dominerat av utländska företag i , . Vid ett attentat dödades en svensk medborgare i staden al Khobar i (se även skr. 2004/05:44). De metoder som används vid planläggning och utförande av terroristbrott och för att undgå upptäckt innan sådan brottslighet fullbordas förändras fortlöpande och blir allt mer sofistikerade. Ett skäl till denna utveckling är att den moderna tekniken erbjuder större möjligheter till framgång för dem som vill använda våld i politiska eller religiösa syften. Den ökade rörligheten över gränserna och de förbättrade kommunikationerna medför också att det blir allt svårare att avslöja planläggningen av terrorismhandlingar med internationella inslag. Förutom den avancerade utrustning och andra hjälpmedel som kommer till användning står dessutom stora ekonomiska och personella resurser till förfogande för dem som står bakom aktionerna. En faktor som kan innebära särskilda svårigheter för brottsbekämpande myndigheter är att det inte sällan förekommer att personer som är beredda att utföra terroristbrott kan uppleva sig själva föra en kamp för ideella mål, inte sällan med en religiös övertygelse eller fanatism. De handlingar som utförs för att uppnå målen uppfattas inte som omoraliska. Den starka övertygelsen om att deras handlingar är befogade gör gärningsmännen mer målmedvetna och mer hänsynslösa i sin brottsliga gärning. Denna brottslighet skiljer sig också från annan slags brottslighet i det att det finns ett särskilt egenvärde i att det fullbordade brottet väcker stor uppmärksamhet. Upptäcktsrisken och risken för att drabbas av lagföring och straff torde inte ha någon avgörande brottsavhållande effekt. Erfarenheten visar att gärningsmännen kan vara närmast likgiltiga för om de upptäcks efter brottet. Vid s.k. självmordsattentat ingår det som en del av brottsplanen att attentatsmannen skall offra sitt liv för att de mål som satts upp skall förverkligas. Det är också svårt att identifiera medlemmar av terroristorganisationer som inte kommer från . Medlemmarna tar sig inte sällan till under täckmantel. Det förekommer att de uppträder under olika identiteter i olika länder vid olika tillfällen och anländer till utan identitetshandlingar eller med förfalskade sådana. En del medlemmar kan sändas utomlands för att exempelvis upprätthålla kontakter med andra grenar av organisationen eller genomgå särskild utbildning. Terroristbrott kan sedan planeras i samverkan mellan medlemmar stationerade i olika länder. Även medlemmar som inte är direkt inblandade i terroristaktioner kan understödja verksamheten ekonomiskt eller genom att ta emot och gömma personer som är engagerade i utförandet av aktionerna. Förberedelserna för och planläggningen av terroristbrott sker ofta med stor omsorg och . Själva iscensättandet av dådet sker snabbt och välorganiserat i syfte att uppnå maximal överraskningseffekt. Internationell samverkan mot terrorism har det nationella och internationella arbetet för att förhindra och bekämpa terrorism intensifierats. Detta arbete är en angelägenhet för alla stater även om de planerade terroristbrotten sker utanför den egna statens territorium. Det internationella samarbetet har allt mer kommit att inriktas på att förebygga och förhindra terroristbrott oavsett var de befaras äga rum. Inom FN pågår arbete med två konventioner mot terrorism, ett förslag till övergripande konvention mot internationell terrorism och ett förslag till konvention mot nukleär terrorism. Vidare görs en översyn av konventionen för bekämpande av brott mot sjöfartens säkerhet och tilläggsprotokollet om bekämpande av brott mot säkerheten för fasta plattformar på kontinentalsockeln. Också konventionen om fysiskt skydd av kärnämnen ses över. Dessutom fortsätter arbetet med att genomföra resolution , bl.a. genom att utvärdera och försöka påskynda ett nationellt genomförande. Också inom EU pågår mycket arbete. I artikel 29 i Fördraget om Europeiska unionen anges att unionens mål skall vara att ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa genom att bl.a. utforma gemensamma insatser på områdena polissamarbete och straffrättsligt samarbete. Målet skall uppnås genom förebyggande och bekämpande av brottslighet, särskilt terrorism, människohandel och brott mot barn, olaglig narkotikahandel och olaglig vapenhandel, korruption och bedrägeri. antog en säkerhetsstrategi, i vilken konstateras att terrorism är ett av de största hoten mot EU:s intressen. Vidare antog i anledning av bombdåden i en deklaration som bl.a. behandlar vissa åtgärder för att förbättra utbytet av underrättelseinformation och analyser i syfte att öka kunskapen bland unionens beslutsfattare om det hot som terrorismen utgör och förse beslutsfattarna med bättre beslutsunderlag. Deklarationen låg till grund för en reviderad handlingsplan mot terrorism. Den reviderade handlingsplanen handlar bl.a. om förbättrat samarbete mellan brottsbekämpande myndigheter och om uppbyggandet av kapacitet för Prop. 2005/06:177 att genomföra de internationella förpliktelserna i kampen mot Vad gäller kan nämnas att det vid ministermötet beslutades att intensifiera den översyn av organisationens arbete mot terrorism som redan påbörjats, och att utarbeta ett eller flera instrument för att täppa till de luckor som finns i internationell rätt. antog styrkommittén för mänskliga rättigheter (CDDH) riktlinjer om skydd för offer för terrorism. Dessa riktlinjer är avsedda att utgöra ett komplement till de tidigare antagna riktlinjerna om mänskliga rättigheter och kampen mot terrorism. , expertgruppen CODEXTER, som samordnar aktiviteter och åtgärder för att förebygga och bekämpa terrorism utarbetade en ny konvention om förebyggande av terrorism, vilken antogs och undertecknades av bland annat . undertecknades en uppdaterad version av konvention om förebyggande av finansiering av terrorism och grov brottslighet. inleddes arbetet med att identifiera ytterligare luckor i internationell lagstiftning särskilt avseende cyber-terrorism och bio- terrorism. Spioneribrottslighet består bl.a. i att andra stater verkar för att på olika olagliga sätt skaffa sig information om militära dispositioner och förberedelser i , det svenska totalförsvarets civila delar, det civila krishanteringssystemet, svensk industri och flyktingar som uppehåller sig här. Verksamheten, som rör rikets säkerhet, kan falla in under flera olika straffbestämmelser, t.ex. spioneri eller obehörig befattning med hemlig uppgift eller olovlig underrättelseverksamhet (19 kap. 510 §§ ). Metoderna för att hämta in underrättelsematerial varierar. Även om de legala metoderna står för merparten av den totala inhämtningen, används också illegala metoder. Främmande länders underrättelseverksamhet i bedöms inte ha minskat . Inhämtandet av civil spetsteknologi har ökat i betydelse. I ägnas bl.a. telekom och bioteknik särskilt intresse. Delar av den främmande underrättelse- verksamheten i bedrivs med utgångspunkt från officiella organ, t.ex. ambassader, för olika stater. Även täckföretag används. De tekniska metoderna förfinas. I takt med att allt mer information överförs via mobila kommunikationsmedel och en allt större integrering av data- och teletrafik, ökar också sårbarheten i samhället och möjligheterna till dataintrång, avlyssning och signalspaning. En del av underrättelsepersonalens arbete består i att värva agenter bland personer som har insyn i områden av intresse för den utländska underrättelsetjänsten. De som värvas kan ges utbildning i bl.a. att undgå upptäckt. Därefter placeras de i särskilda agentnät. Utredningar avseende denna brottskategori blir ofta krävande genom att brottsligheten är präglad av mycket långvariga och lågfrekventa kontakter mellan uppdragsgivare och uppdragstagare. Eftersom de inblandade personerna Prop. 2005/06:177 är professionella och vana att uppträda försiktigt ställs särskilda krav på de brottsbekämpande myndigheterna. För att minimera riskerna för upptäckt används olika metoder för att avslöja värdlandets övervakning. Ett möte mellan en underrättelseofficer och en agent kan föregås av s.k. antiövervakning i syfte att skaka av sig eventuell spaning. Ett annat sätt att minska riskerna är att den värvade agenten skaffar underagenter som skaffar efterfrågad information åt denne. Liksom vad gäller för terroristbrott krävs för att brottsbekämpande myndigheterna skall nå framgångar att myndigheterna kan upptäcka och följa den brottsliga verksamheten och hämta in information om densamma och ha möjlighet att sätta in motåtgärder snabbt. Viktiga led i Säkerhetspolisens arbete på detta område är att avslöja underrättelseofficerare och få dem utvisade ur landet och att se till att försök till värvning av agenter misslyckas. På så sätt störs det utländska underrättelsearbetet och spioneribekämpningsarbetet ges en förebyggan- de verkan. Av intresse i detta sammanhang är också annan olaglig verksamhet som syftar till att med våld, hot eller otillbörligt tvång ändra statsskick, förmå politiska organ eller myndigheter att fatta beslut i en viss riktning eller hindra den enskilde medborgaren från att utöva sina grundlagsfästa fri- och rättigheter. Brottslighet av detta slag som främst faller under straffbestämmelserna i 13 och 18 kap. bekämpas framförallt inom författningsskyddsverk- samhet. har detta arbete främst gällt kriminella aktiviteter inom det högerextrema s.k. vit maktmiljöområdet och den vänsterorienterade autonoma miljön. När det gäller vit maktmiljö har brottsmisstankarna avsett bl.a. olovlig kårverksamhet, hets mot folkgrupp och våldsbrott. Ärendena inom den autonoma miljön har avsett bl.a. misstankar om upplopp, skadegörelse och våldsbrott. Även författningsskyddet kan ställas inför särskilda svårigheter som kräver ett omfattande och långsiktigt underrättelsearbete. Underrättelse- arbetet har ofta karaktär av kartläggning av personer och miljöer som kan ha anknytning till säkerhetshotande verksamhet. Material kan komma från den lokala polisorganisationen eller andra myndigheter eller genom tips från allmänheten. Målet med underrättelsearbetet är ofta att brottsligheten skall kunna förebyggas eller förhindras. om systemhotande brottslighet i presenterade en rapport om systemhotande brottslighet. I rapporten delas den systemhotande organiserade brottsligheten in i tre huvudgrupper; kriminella mc-gäng och deras supporterklubbar, s.k. fängelsegäng och gängbildningar i förorter samt etniskt sammansatta ligor och nätverk.