prop · GT03171 · 2006-03-22 00:00:00 — Sportfiskarna och fisketurismföretagare föreslår att statistikinsamlingen inriktas på en breddad syn på beståndsvård, natur- och miljövård samt sportfiskets och fisketurismens intressen och att särskilt viktiga fokusområden och fiskarter läggs till förslaget. Några instanser poängterar att ekosystemansatsen skall vara utgångspunkt i fiskeriförvaltningen och av den anledningen måste även för fisket ointressanta arter beaktas. SCB påpekar att förslaget om statistikinsamling ännu är en skiss som behöver preciseras. Länsstyrelserna i och förespråkar en modell för statistikinsamling där länsstyrelserna tillsammans med intresseorganisationerna regionalt informerar om nyttan med statistikinsamling för att underlätta arbetet. Vidare betonas att upplösningen av data måste vara tillräckligt hög. Statskontoret och flera andra instanser anser att upplysning om finansiering är viktig och hän- visningar sker till pågående utredning om fiskevårdens finansiering. Bakgrund: Ekonomiskt viktiga kommersiella fiskarter i havet, t.ex. torsk, sill, skarpsill, lax och makrill, är belagda med fiskekvoter. gör , , en biologisk bedömning av tillståndet och utvecklingen av dessa bestånd som underlag för kvotförhandlingar med hjälp av data från undersökningar som genomförs samordnat för kuststaterna. För kustlevande bestånd och för flera arter som inte är kvoterade t.ex. skrubbskädda, ål, sik, abborre, öring, sik, hummer och krabba saknas en sådan bedömning (se kap. 5.1). Dessa arter och bestånd är emellertid ofta viktiga för det småskaliga yrkesfisket och fritidsfisket. bedömer även tillstånd och utveckling för dessa bestånd. Bedömningarna baseras på analyser av data från egna provfisken och undersökningar samt på fångstuppgifter från yrkesfisket. Eftersom motsvarande statistik saknas för fritidsfiskets och fisketurismens fångstuppgifter finns inte underlag för att på ett tillfredsställande sätt kunna bedöma beståndens förut- sättningar och behov. För bestånden i de fyra största sjöarna samt för laxälvarna pågår en årlig uppföljning genom provfisken som främst genomförs av Fiske- riverket i samarbete med länsstyrelserna. Från det licensierade yrkesfisket sker en insamling av fångststatistik medan en sådan saknas för fritidsfisket. Eftersom fritidsfiskets fångster kan vara betydande för vissa arter men oftast inte är känd finns det osäkerheter i dataunderlaget. För områden med enskild fiskerätt, finns enstaka undersökningar att tillgå men generellt saknas fångststatistik. Tillståndet för dessa bestånd och avkastningen har därför uppskattats översiktligt utifrån tidigare enstaka undersökningar och avkastningssiffror. I SCB:s och återkommande undersökning av fritidsfisket har fångstuppgifter uppskattats enbart genom enkätundersökningar. har till regeringen redovisat uppdraget om att redovisa insamling av fångstuppgifter för fritidsfisket (Jo2005/545). har föreslagit en kombination av insamlingsmetoder för statistik samt upprättande av en databas för fritidsfiskestatistik. I förslaget föreslås att tre olika metoder skall användas, vanlig brevenkät, djupenkäter och fältstudier. Det är av vikt att samt, fritidsfiskets inklusive fisketurismens intresseorganisationer deltar i arbetet. Skälen för regeringens bedömning: Fritidsfisket har av tradition stor betydelse för invånare och är en stor nyttjare av fiskresurserna och med tydliga anspråk på en ökad delaktighet i förvaltningen. Det är således av stor vikt att de myndigheter som svarar för fiskeriförvaltning och miljövård skall få förbättrade möjligheter att relatera fiskbeståndens status, beståndsstruktur och utveckling till de intressen som också fritidsfisket och den framväxande fisketurismen ställer på fiskresursen för att kunna tillgodose önskemål, förvalta det samlade fisket och vårda fiskresursen. Kunskapen om fiskbestånden och det samlade fisket är en förutsättning för ett bärkraftigt nyttjande av fiskresursen. En bättre insamling av fångststatistik även från fritidsfisket kommer att innebära bättre förvaltningsbeslut. Inom ramen för ett hållbart nyttjande av fiskresursen bör kunskapen om det samlade fisket förbättras och beaktas i fiskeförvaltning och fiskevård. Uppgifter om fritidsfiskets och fisketurismens fångster kan sannolikt nyttjas för att vara en indikator för status av arter och fiskbestånd i bl.a. kust- och strandnära områden där det saknas uppgifter inom yrkesfiskets traditionella fångststatistik. Ett breddat perspektiv på fiskeriförvaltningen kan uppnås, men då måste underlaget för fångstuppgifterna och fångstdata förbättras och säkerställas. Regeringen anser att det finns behov av en samlad fångststatistik för fritidsfisket. I begreppet fritidsfiske ingår såväl handredskapsfiske som fiske med mängdfångande redskap. Uppgiftsinlämning bör inte vara obligatorisk annat än i de fall då fångsterna överstiger en viss mängd. De bör täcka de behov som omfattas av EU:s s.k. datain- samlingsprogram, rådets förordning (EG) nr 1543/2000 av om upprättande av en gemenskapsram för insamling och förvaltning av uppgifter av grundläggande betydelse för den gemen- samma fiskeripolitiken (EGT L178, , s. 1), för bl.a. lax och torsk samt kunna integreras med yrkesfiskets rapporteringssystem. Regeringen ser också positivt på frivillig, heltäckande fångstrapportering på specifika arter eller områden inom de av föreslagna områdena samt ytterligare områden föreslagna av fritidsfiskets intresseorganisationer. Erfarenheterna från om insamling av fångststatistik bör i detta sammanhang vara värdefulla. Nyttjande av befintliga organisationer är en annan möjlig väg för insamling av fångstuppgifter som skall testas. Med detta som grund avser regeringen att ge ansvar för att insamlingen av statistik för fritidsfisket sker i linje med föreslagen modell. Arbetet bör ske i samråd med och fritidsfiskets organisationer. Systemet bör kunna hantera fångstuppgifternas olika egenskaper såsom kvalitet, kvantitet, tid och rum samt kunna leverera uppgifter som underlag för kontroll och beståndsuppskattningar liksom för att identifiera olika redskapstyper, fisketuristisk verksamhet och om Skr. 2005/06:171 fångsten per ansträngning förändras över tiden. Insamlingen av fritidsfiskets statistik enligt föreslagen modell bör successivt kunna genomföras och finansieras inom ramen för det statliga fiskevårdsanslaget 43:9, utgiftsområde 23. 10.1Vattenbrukens belägenhet, närsaltsbelastning, miljö- effekter och tillståndsgivning Regeringens bedömning: Regeringen avser att ge i uppdrag att utveckla förslag till kriterier för vattenbruksföretag, för att bättre kunna ta hänsyn till dessas storlek och odlingssystem vid tillståndsgivning och därmed bättre kunna anpassa miljöprövningen till verksamhetens omfattning och möjliga miljöpåverkan. förslag: Regeringens bedömning överensstämmer i stort med förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har i huvudsak inga invänd- ningar mot förslag. Flera remissinstanser betonar vikten av att vid anläggning av vattenbruksföretag ta hänsyn till skyddsvärda områden grundat på naturvärden av olika slag såsom skyddsvärda arter och stammar av fisk, lek- och uppväxtområden, vandringsväg, övriga höga naturvärden samt mer uttalat också friluftslivets och fritidsfiskets intressen. delade meningar, med en viss positiv övervikt, mellan länsstyrelserna huruvida mindre vattenbruk som odlar fisk för utsättning skall kunna undantas från villkor om eventuell foderkoefficient i miljötillstånd och Fiskhälsan och är positiva till att undantag Avseende odlingstillstånden för större vattenbruksföretag är de flesta länsstyrelserna negativa till att kommunen skulle kunna vara prövningsinstans i stället för . önskar en höjning av prövningsnivån till och tillstyrker att kommunerna skulle kunna vara pröv- och Världsnaturfonden önskar att tillstånd skall föregås av miljökonsekvensutredning samt att omfattningen och kostnaden för densamma rimligen bör relateras till Det bör utarbetas kriterier för små, medelstora och stora odlingar. Skälen för regeringens bedömning: har det skett betydande miljömässiga framsteg inom vattenbruket både vad gäller utsläpp av närsalter och förekomst av fisksjukdomar. Ett av de främsta skälen till att vara restriktiv i beviljandet av odlingstillstånd har varit problematiken med närsaltsbelastning och övergödning. fosfor och kväve från svenskt vattenbruk kan beräknas till Av dessa utsläpp sker i sötvatten och Den totala mängden av mänskliga utsläpp av fosfor till vatten har beräknats till ca medan motsvarande utsläpp av kväve söder om har beräknats till ca . Det beräknas att förlusterna av närsalter från vattenbruk skall kunna minska ytterligare genom bättre foder och foderutnyttjande i odlingarna samt genom utveckling av ny och befintlig odlingsteknik. Genom att välja rätt lokalisering för vattenbruksföretag kan negativa miljöeffekter minimeras. För att bättre tillgodose krav om minskade närsaltsutsläpp till miljön har föreslagit en förändring i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd där tillstånden för mängd fisk i fiskodlingar i stället ändras till att bedömas utifrån foderförbrukning. Det föreslås även att kommunerna skall få möjlighet att föreskriva om en enkel informationsplikt för mindre fiskodlingar alternativt övervintring av fisk. Detta innebär att miljökonsekvensbeskrivningar inte behöver upprättas och beslut kan inte överklagas. Ärendet är under beredning i . avrapporterade till regeringen uppdraget om att sammanställa befintlig kunskap om tillståndsgivna och existe- rande vattenbruks belägenhet, närsaltsbelastning och övriga miljöeffekter samt bedöma branschens sannolika utveckling i dessa avseenden (Jo2005/576). Arbetet har genomförts med hänsyn till de krav som EU:s ramdirektivet för vatten, direktiv /60/EG, liksom andra styrande regelverk ställer och ger förslag på geografiska områden som bedöms vara särskilt betydelsefulla för näringen med hänsyn till både produktionsförmåga och miljöeffekter. Mot bakgrund av de miljömässiga framsteg som skett inom vatten- bruket liksom nya krav på fisk för utsättning anser regeringen att det bör övervägas om, med hänsyn taget till djurhälso- och kvalitetsskäl, odlingar med små produktionsmängder bör kunna undantas från villkor om föreslagen foderkoefficient i miljötillstånd. Dessa inbegriper särskilt odling av naturlig fisk för utsättning, i enlighet med miljömålsarbetet, och är inte anpassade till moderna odlingars effektivitetskrav. Regering- en avser att ge i uppdrag att utveckla förslag till kriterier för att bättre kunna ta hänsyn till olika vattenbruksföretags storlek och odlingssystem vid tillståndsgivning och därmed bättre kunna anpassa miljöprövningen till verksamhetens omfattning och miljöpåverkan. bör i sitt arbete även underlätta och stödja vattenbruks- företagens anpassning av odlingsteknik till krav på odling av lokala fiskstammar och fiskhälsokrav som föranleds av miljökvalitetsmålen. Regeringen har tidigare framhållit att vattenområden både i sötvatten och kust samt hav avsedda för vattenbruk bör pekas ut inom ramen för arbetet med EU:s ramdirektiv för vatten, direktiv /60/EG. I sådana områden skall inom ramen för begreppet god ekologisk status finnas utrymme för en ökad vattenanvändning i form av nya fiskodlingar. har utformat förslag till kriterier för sådana områden med hänsyn till fysikalisk-kemiska kriterier och biologiska kriterier både för sötvatten samt kust- och havsområden. Hänsyn till friluftsliv bör även tas. Det är betydelsefullt att ett differentierat nyttjande av vatten kan åstad- kommas där så är önskvärt, så att fisket och vattenbruket kan beaktas vid nyexploatering. Musselodlingar kan ur närsaltsperspektiv vara särskilt intressanta då odlingarna genom skörden avlägsnar närsalter från vattnet. Detta i kombination med att det är förhållandevis billigt och resurssnålt Skr. 2005/06:171 gör odlingen extra miljövänlig. Om även restprodukter från odlingarna kan komma att cirkuleras till jordbruksproduktion kan ytterligare miljöfördelar uppnås. Vattenbruket har som en relativt ung näring haft svårt att hävda sina intressen och nytta gentemot andra tidigare etablerade näringar och mot allmänheten. Därför är det angeläget att arbetet med att identifiera aktu- ella områden för etablering av t.ex. vattenbruket påskyndas. Genom detta arbete förbättras möjligheterna för allmänhetens acceptans av en nyetablering eftersom det då finns goda skäl för att motivera ett beslut om etablering. Vattenbruksföretag kan skapa nya arbetstillfällen på landsbygden genom att odling kan kompletteras med beredning och försäljning, bl.a. i lokala gårdsbutiker. Dessutom är vattenbruket av betydelse för yrkesfisket och fisketurismen genom odling av fisk för utsättning. Det är viktigt att de tillstånd om vattenbruk som finns utnyttjas på rätt sätt och inte hindrar att nyetablering. Samhället bör ha en rimlig möjlighet att bedöma antalet vattenbruksanläggningar i drift både ur resurs- och miljöperspektiv. Regeringen har beslutat om en ändring av fiskeförordningen (1994:1716) så att äldre odlingstillstånd kan återkallas eller omprövas. Detta medför att odlingsregistret kan upp- dateras. har ett mycket gott fiskhälsoläge, vilket innebär en låg risk för sjukdomsutbrott hos såväl vild som odlad fisk. Vidare är antibiotikaanvändningen mindre än en tiondel av vad den uppgick till 1994. Ett nytt förslag till fiskhälsodirektiv förhandlas inom EU, KOM(2005) 362 slutlig. Förslaget innebär en modernisering, omarbetning och konsolidering av djurhälsobestämmelserna för handeln med vattenbruksprodukter, bl.a. när det gäller förebyggande och bekämp- ning av sjukdomar. Syftet är att därigenom förbättra konkurrenskraften för vattenbruket i EU. I förslaget ingår möjligheten att använda den Europeiska fiskerifonden till att bekämpa vissa fisksjukdomar. Detta kan komma att innebära ökat samarbete mellan berörda myndigheter. Regeringens bedömning: Den framtida fiskerikontrollen bör, grun- dad på användning av modern teknik och när så är lämpligt, egen- kontroll, inriktas mot kontroll i hela kedjan från fiske till berednings- industri och transporter av fiskprodukter. bör få ett tydligare ansvar för all fiskerikontroll som inte åligger någon annan myndighet att utföra. bör överta ansvaret för landnings- och kvalitetskontrollen. får dessutom ett övergripande ansvaret för uppföljning av sådan fisketillsyn som bedrivs av länsstyrelser och fisketillsynsmän. Regeringen avser ge i uppdrag att i samråd med Kust- bevakningen utarbeta såväl en nationell handlingsplan för fiskeri- kontrollen som ett indikatorsystem för att mäta och följa det olagliga Regeringen avser vidare att se över möjligheterna att låta bedriva förundersökning avseende vissa fiskebrott i syfte att möjliggöra en effektivare lagföring för sådana fiskebrott. Utredningens bedömning: Överensstämmer i stort med regeringens förslag med det undantaget att utredningen inte föreslog att landnings- kontrollen skulle flyttas från till . Remissinstanserna: tillstyrker i stort utredningens förslag, med undantaget att förordar att den nuvarande organisationen bör kvarstå. delar i stort utredningens förslag med undantaget att såväl kvalitetskontroll som landningskontroll skall flyttas från till . Även Naturvårds- verket tillstyrker i stort utredningens förslag, med undantaget att förordar dels att får det övergripande ansvaret för hela fiskerikontrollen och dels att det införs i form av en beställar - utförarmodell. Flertalet länsstyrelser tillstyrker utredningens förslag i de delar länsstyrelserna berörs av utredningens förslag. Skälen för regeringens bedömning: EU:s resurspolitik syftar till att skydda fiskeresursen genom att reglera vilka arter och storlekar man får fånga, när och i vilka områden man får fånga dem och i vilka mängder. Detta regleras främst genom att ministerrådet beslutar om fiskekvoter för de kommersiella fiskbestånden. har fiskerikontrollen fått en allt viktigare roll i resurs- politiken. Bakgrunden är de allt mer nyttjade kommersiella fiskbestånden samt effektivare fångstmetoder. Inom EU:s fiskeriförvaltning bedrivs arbeten för att med olika metoder förbättra beståndssituationen för kommersiella fiskbestånd, där kontrollen utgör en viktig del. För fiskerikontrollen är en av de främsta uppgifterna att förhindra det illegala fisket. Dessutom omfattas numera förvaltningsplaner eller återhämt- ningsplaner regelmässigt av krav på en förbättrad fiskerikontroll. Generellt kan härvid ses en tendens att öka kraven på en förbättrad, mer samordnad och effektivare fiskerikontroll. Det är naturligt eftersom det genom fiskerikontrollen blir möjligt att på ett effektivt sätt få under- lag till utvärderingar av effektiviteten hos förvaltningsplaner och återhämtningsplaner. Kraven på medlemsstaterna att kunna anpassa fiskerikontrollen till nya förhållanden kommer troligtvis att öka, bl.a. som en följd av den nya kontrollmyndigheten för den gemensamma fiskeripolitiken som inrätta- des i i . Huvudsyftet med den nya myndigheten är att samordna medlemsstaternas fiskerikontroll för att därmed öka effektiviteten och skapa en enhetlig fiskerikontroll inom EU. Men ansva- ret för att genomföra den gemensamma fiskeripolitiken kommer även att åligga medlemsstaterna. Detta innebär bl.a. att har ansvar för att kontrollera fiskefartyg till sjöss och vid landning i svenskt sjöterritorium och inom ekonomiska zon tillse att fiskefartyg från andra länder följer . Gemenskapen har i hög utsträckning fattat beslut om fisket som innehållit detaljerade krav med för genomförande i syfte att säkerställa att fisket sker i enlighet med regelverket. Det ställer stora krav på en med- lemsstats förmåga att anpassa sin kontrollverksamhet avseende både prioriteringar och utvecklingsarbete. Som exempel kan nämnas att används inom den svenska fiskerikontrollen ett riskanalysbaserat system som har utvecklats av och gemen- samt. Den svenska mål- och resultatorienterade styrning av fiskerikontrollen som utvecklas är inte lätt att anpassa till EU:s detaljerade regelverk på fiskeripolitikens område. EU tillämpar i princip en detalj- styrning av utförandet av fiskeripolitiken genom de förordningar som är direkt tillämpliga i medlemsstaterna. Förordningarna är ofta prestationsinriktade, vilket leder till resursinsatser som innebär sämre övergripande måluppfyllelse för politikområdet. Regeringen avser därför att inom EU fortsatt verka för att gemenskapens styrning av fisket utformas mer effektorienterat. Enligt regeringens bedömning är det av största vikt att det inom EU finns en effektiv och enhetlig fiskerikontroll som syftar till att förvalta och återuppbygga hotade fiskbestånd. Den svenska kontrollen bör ut- formas så att den kan säkerställa en kostnadseffektiv fiskerikontroll som verkar i alla led. För det ändamålet behövs tillgång till teknik, förutsätt- ningar att anpassa det nationella regelverket, förmåga att ställa om fiske- rikontrollens inriktning hos berörda myndigheter och medverkan av näringen i kontrollen. I kontrollsystemet ingår också hanteringen i rättssystemets senare led, se närmare kapitel 4.2. Med hänsyn till riskerna för omfattande illegalt fiske och de begrän- sade förutsättningarna att ha fullständig överblick över vad som händer till sjöss och i hamnarna är det av vikt att fiskerikontrollen även inkluderar en uppföljning av handeln med fisk i senare led, d.v.s. berednings - och distributionsledet, eftersom det kan antas att den initialt oredovisade illegala fisken förr eller senare dyker upp på marknaden. Regeringen har gjort bedömningen att den svenska fiskerikontrollen bör effektiviseras. I betänkandet Den svenska fiskerikontrollen en utvärde- ring (SOU 2005:27), som överlämnades till regeringen , kon- stateras att fiskerikontrollen i stort sett fungerar väl men att det finns oklarheter i myndighetsansvar och uppdrag för fiskerikontrollen hos de berörda myndigheterna: , och länsstyrel- serna. Tillsynsansvar för den svenska fiskerikontrollen bör därför klar- göras. Regeringen instämmer i den bedömningen och de oklarheter som har konstaterats gällande uppdrag som central förvaltnings- myndighet, den yttre gränsen för ansvar för fiskeri- kontrollen och länsstyrelsernas roll i fisketillsynen. De brister som har visat sig i utförandet har haft sin grund i myndigheternas skilda instruktioner om var ansvarsgränserna går när det gäller fiskerikontrol- len. Därför måste ansvarsfördelningen mellan de aktuella myndigheterna tydliggöras. instruktion har ändrats så att de yttre gränserna för myndighetens verksamhet har tydliggjorts. Detta bör bidra till att ansvarsfördelningen mellan de aktuella myndigheterna tydliggörs. Tydliggörande av ansvarsfrågor kommer även att förenkla regeringens styrning, uppföljning och utvärdering av de ansvariga myndigheternas arbete. kommer att få ansvar för all fiskerikontroll som inte åligger någon annan myndighet att utföra. Detta innefattar bl.a. ansvar för att har en heltäckande kontroll av att såväl EU:s som de nationella bestämmelserna om fiske efterföljs. Detta innebär t.ex. ett utökat ansvar för kontroller i transportledet och en förbättrad kontroll av berednings- och distributionsleden. Denna verksamhet skall byggas upp successivt på . Vidare innebär detta ett övergripande ansvar för fiskerikontroll som bedrivs på de svenska inlandsvattnen i form av att kontinuerlig uppföljning och analys görs av den tillsyn som bedrivs genom systemet med fisketillsynsmän. Genom detta erhålls en förbättrad överblick av fisketillsynen, eftersom länsstyrelserna inte har något direkt tillsynsansvar på fiskets område utan endast ansvarar för att utse fisketillsynsmän. Det finns ett växande intresse för kontrollfrågor från näringens sida. Det handlar ofta om intresset av likabehandling i olika länder men också om att kontrollåtgärderna skall vara väl avpassade och lämpliga så att fiskeriverksamheten kan ske rationellt, bl.a. mot bakgrund av verksam- hetens ofta stora regionala och lokala betydelse. Egenkontrollprogram används med goda resultat inom andra områden, som tillsyn inom livsmedels- och tullområdet. Inom fiskerikontroll- området är det beträffande den landbaserade verksamheten naturligt att tänka sig egenkontrollösningar för kvalitetskontrollen som ger näringen större ansvar för genomförandet av kontroller. finns egen- kontrollinslag inom näringen, bl.a. vid försäljningen av fisk och inom ramen för näringens egna ransonsystem. Den tekniska utvecklingen mot elektronisk rapportering o.d. kan förväntas öppna nya möjligheter för egenkontrollösningar för den landbaserade kontrollen. Regeringen har sålunda för avsikt att uppdra åt att, efter samråd med fiskerinäringen och andra berörda myndigheter, utveckla egenkontrollsystem för de delar av fiskerikontrollen där det är lämpligt. har avrapporterat ett uppdrag om rapporteringssystem för det småskaliga kustfisket (Jo2006/737). Bak- grunden är att möjligheterna att följa upp rapporteringen från kustfisket måste öka. föreslår att det befintliga rapporteringssystemet för det småskaliga fisket kompletteras med möjlig- heten att redovisa elektroniskt. har utvecklat ett system som kommer att driftsättas i samband med de pilotprojekt som genomförs . Ansvar för kvalitets- och landningskontroll har den gemensamma fiskeripolitiken ökat kraven på fiskerikontroll i senare led, dvs. berednings- och distributionsleden. Detta har vidare tydliggjorts i samband med de EU-inspektioner som har genomförts . Det utökade ansvaret för medför förbättrade möjligheter att möta dessa framtida krav. I betänkandet om den svenska fiskerikontrollen (SOU 2005:27) görs bedömningen att den nuvarande organisationen utgör en bra grund för en effektiv fiskerikontroll under förutsättningar att gränserna mellan myndigheternas ansvarsområden är tydlig. Vidare konstateras att svensk fiskerikontroll står sig förhållandevis väl i en internationell jämförelse med avseende på resursutnyttjande och kostnadseffektivitet.