prop · GT03105 · 2006-03-17 00:00:00 — 2005/06:105 för dem själva eller omgivningen. Delmål 3: Producenter och övriga näringsidkare är ansvarstagande gentemot konsumenterna Producenter och andra näringsidkare måste ta sin del av ansvaret för att det konsumentpolitiska målet om trygga konsumenter som handlar hållbart ska kunna bli verklighet. De fristående rådgivningsbyråerna är bra exempel på hur näringslivet kan gå samman och möta de krav på att tillhandahålla information till konsumenterna (se avsnitt 9.1.3). Att ta fram s.k. uppförandekoder och system, som t.ex. etiska råd och andra självreglerande organ, för att säkerställa och kommunicera deras efterlevnad är ett annat bra exempel på hur näringsidkare kan ta sitt ansvar och dokumentera på vilket sätt som man är beredd att göra det. En näringsidkare är enligt lag skyldig att se till att endast säkra varor saluförs på marknaden. Genom marknadskontroller och kunskapsförmedling ska berörda myndigheter se till att så sker. Genom att tydliggöra sambandet mellan konsumtions- och produktionsmönster kan dessa processer verka ömsesidigt stödjande. Ansvarstagande näringsidkare producerar varor och tjänster som möjliggör och underlättar för konsumenterna att handla hållbart. De kan t.ex. inom ramen för sitt sociala ansvarstagande aktivt arbeta för att integrera ett jämställdhetsperspektiv i sin produktion. För att nå det övergripande målet och delmålen för konsumentpolitiken krävs en rad olika insatser både . Regeringens strategi innehåller ett antal verktyg. Det handlar om en stark samhällsekonomi, rättvis fördelningspolitik och effektiva institutionella förhållanden. Regeringens bedömning: En fortsatt stark samhällsekonomi och en rättvis fördelning av samhällets resurser är grundläggande för Skälen för regeringens bedömning: En grundförutsättning för att konsumenterna ska känna sig trygga är att de har en god ekonomi och en tillfredsställande ekonomisk utveckling. har under de senaste tio åren haft en tillväxt som varit högre än genomsnittet i EU och . har också lägre inflation, högre sysselsättning, lägre arbetslöshet och lägre räntor än EU som helhet. (BNI) per capita har ökat snabbare än de ursprungliga femton EU- ländernas och i samma takt som i . är även ett av de länder i världen som har högst välstånd och bäst levnadsstandard enligt FN:s Prop. 2005/06:105 . Hushållens ekonomiska standard ökade tillhör också den grupp av länder som har lägst andel hushåll med svag ekonomi. Den svenska välfärdsmodellen är en viktig förklaring till att de ekonomiska klyftorna är förhållandevis små. kvarstår många orättvisor. Det är därför viktigt för löntagarna och konsumenterna att en politik för en stark samhällsekonomi och rättvis fördelning av samhällets resurser drivs vidare. Regeringen har arbetat med riktade åtgärder mot särskilt utsatta grupper. Regeringen har höjt barnbidragen och lämnat förslag på förbättrat underhållsstöd och bostadsbidrag för barnfamiljer samt införandet av ett barntillägg för studerande föräldrar inom studiestödssystemet. I budgetpropositionen aviserades ytterligare förbättringar inom de allmänna barnbidragen och föräldraförsäkringen. Åtgärderna riktas främst till dem som är ensamstående föräldrar med lägst inkomster. Att ha ett arbete och en god löneutveckling, att räntorna är låga och priserna stabila är viktigt för tryggheten. Men det är inte bara reallöneutvecklingen som är viktig för konsumenterna utan också vad man får ut av lönen. En viktig uppgift för konsumentpolitiken är att ge löntagarna bästa utbytet av hushållets inkomster och därmed ytterligare öka välfärden. De konsumentpolitiska åtgärderna är starkt kopplade till möjligheten till ökad välfärd och rättvis fördelning av samhällets resurser. Bättre integrering av konsumentfrågorna i andra Regeringens bedömning: För att bli offensivare och för att tydligare understödja den hållbara utvecklingen och få en påtagligare roll i välfärdspolitiken, bör konsumentfrågorna integreras bättre inom alla områden som är viktiga för konsumenterna. pådrivande roll i detta arbete. Regeringen avser att ge berörda myndigheter i uppdrag att följa och analysera olika marknaders funktionssätt och prisutveckling. Bedömning i promemorian Den framtida konsumentpolitiken: Överensstämmer med den regeringen gör. Remissinstanserna: Bland annat och instämmer att styrningen av det konsumentpolitiska arbetet behöver ses menar också att tillsynsfunktionen hos sektorsmyndigheterna måste överlag skärpas med fokus på konsumentnyttan vilket ställer krav på bättre samordning mellan Samordningsansvaret vilar i huvudsak på regeringen förstärkt inriktning på hållbar konsumtion kräver ökat samarbete mellan olika myndigheter vilket i sin tur kan kräva tydligare roll- och ansvarsfördelning mellan myndigheterna. två alternativ för en bättre integrering av konsumentfrågorna i Ett är att har ett Prop. 2005/06:105 samordningsansvar för konsumentpolitiken inom alla sektorer, och det andra är att verket har en allmänt stödjande roll gentemot andra myndigheter med uppgifter inom konsumentområdet. Skälen för regeringens bedömning: Konsumentpolitiken är ett tvärsektoriellt politikområde och konsumentaspekter finns i princip inom alla politikområden. Det gäller frågor som rör livsmedel, privatekonomi, transporter, energi, boende, miljö och många andra frågor som kräver ställningstaganden som rör konsumenter. I de flesta fall fungerar det bra men på några områden behöver konsekvenserna för konsumenterna beaktas i större utsträckning. Konsumentpolitiken behöver få en ännu tydligare plats i välfärdspolitiken. En samverkan mellan konkurrens- och konsumentpolitik och ett samarbete mellan och är en betydelsefull komponent i det arbetet. Men bör också samverka med andra myndigheter som i sin verksamhet har eller bör ha ett konsumentperspektiv. För att integreringen av konsumentaspekterna ska få ett tydligt genomslag i berörda myndigheters verksamhet, bör deras uppdrag vara förenliga med de nya konsumentpolitiska målen. De myndigheter, utöver , , Allmänna reklamations- nämnden, och , som främst berörs i det här sammanhanget är , , , , , och . Många departement, myndigheter och organisationer arbetar med frågor som rör hållbar utveckling och hållbar konsumtion. För att göra det arbetet mer resurseffektivt bör insatser som genomförs inom olika politikområden och av olika myndigheter i större utsträckning samordnas. Myndigheternas regleringsbrev är centrala verktyg för att uppnå en sådan samordning. En stark konsumentpolitik är nödvändig för en hållbar ekonomisk tillväxt, som ger förutsättningar för en fortsatt ökad välfärd för utsatta grupper. Konsumenterna ska vara en maktfaktor att räkna med. Det underläge som konsumenterna har i många situationer måste på ett effektivt sätt vägas upp av ett fungerande konsumentskydd och goda strukturella förhållanden. bör här ha en tydligare och mer pådrivande roll i arbetet för en bättre integrering av konsumentaspekter inom den verksamhet som bedrivs på andra myndigheter inom andra politikområden. Det är en uppgift för att tillsammans med berörda myndigheter finna formerna för detta arbete. Både prisutvecklingen och olika marknaders funktion är viktiga för konsumenterna, särskilt inom regelreformerade områden. Arbetet hos berörda myndigheter med att ta fram underlag som speglar utvecklingen av konsumenternas intressen både när det gäller priser och marknadens funktionssätt, behöver fortsätta och förstärkas. Regeringen avser att ge uppdrag till berörda myndigheter så att en bättre samordning mellan myndigheternas arbete på detta område främjas. Prisutveckling, valmöjligheter, kvalitet och hantering av klagomål från kunder är frågor som kommer att följas kontinuerligt. har, ur ett konsumentperspektiv, i sin Prop. 2005/06:105 omvärldsbevakning och analys av marknaders funktionssätt möjlighet att tidigt identifiera inom vilka områden som behovet av åtgärder för att stärka konsumenternas ställning finns. Med en sådan löpande och systematisk omvärldsbevakning, och med återkommande rapportering, får regeringen möjlighet att i ett tidigt skede ta initiativ till de åtgärder som behövs. Men för att få en riktig effekt på integreringen av konsumentfrågorna i andra politikområden krävs att samordningen mellan departementen också stärks i fråga om myndighetsstyrningen. I samband med arbetet att ta fram indikatorer för konsumentpolitiken (se kapitel 12) kommer denna fråga att diskuteras med berörda departement. Regeringens bedömning: Konsumentpolitiken bör i ökad utsträckning bidra till ett mer tillgängligt samhälle där alla kan leva trygga och hälsosamma liv samt delta som aktiva konsumenter. Bedömning i promemorian Den framtida konsumentpolitiken: Överensstämmer i stora delar med regeringens. Remissinstanserna: Flera remissinstanser stöder regeringens bedömning att tillgänglighet i en vid bemärkelse är en viktig faktor att ta hänsyn till. och anser dock att det är en brist att man i promemorian inte alls har beaktat den nya diskrimineringslagstiftningen. Vetenskapliga råd poängterar att tillgänglighetsproblem till följd av ekonomisk knapphet måste diskuteras i större utsträckning. Skälen för regeringens bedömning: Ett tillgängligt samhälle är ett samhälle där alla medborgare kan agera på lika villkor. Inom konsumentpolitiken innebär det att alla människor i ska kunna vara konsumenter på lika villkor. Det innebär dels att alla konsumenter ska ha samma möjlighet att ta del av varor och tjänster, information och kunskap samt råd och stöd, dels att ingen konsument blir diskriminerad på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, kön, sexuell läggning eller funktionshinder. I lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering påpekas särskilt att diskriminering är förbjuden vid yrkesmässigt tillhandahållande av varor, tjänster eller bostäder (9 §). och lyfter i detta sammanhang särskilt fram konceptet Design för alla som måste vara vägledande i den framtida konsumentpolitiken. ser positivt på den breda tolkningen av tillgänglighetsperspektivet. arbete med att öka tillgängligheten för funktionshindrade konsumenter inom ramen för sitt sektorsansvar för handikappolitiken är betydelsefullt och bör fortsätta att utvecklas. Att delta i projektet för alla är en del i det arbetet. Det är ett projekt som bygger på tanken att alla typer av konsumentprodukter ska utformas för att motsvara behovet hos så många olika brukare som möjligt, utan att varan eller tjänsten måste specialutformas. specialkompetens när det gäller konsumenternas behov och efterfrågan är Prop. 2005/06:105 ett viktigt bidrag i det arbetet. En privatekonomisk aspekt på tillgänglighet är det ett faktum att alla inte har samma tillgång till de erbjudanden och valmöjligheter som konsumenter har . Det är särkskilt den ensamstående mamman som saknar den kontantmarginal som krävs för att kunna ta del av extraerbjudanden m.m. (se avsnitt 4.2.1). är präglat av etnisk och kulturell mångfald och har därmed många konsumenter med ett annat modersmål än svenska, men det finns även andra anledningar till att vissa konsumenter har svårt att läsa och förstå t.ex. innebörden av ett avtal. Det innebär att dessa personer inte har samma tillgång till konsumentskydd som andra konsumenter. Det är viktigt att det finns vidareförmedlare på lokal och regional nivå som kan stödja konsumenter med otillräckliga kunskaper i svenska med att hävda sin rätt, vid t.ex. en tvist, mot en näringsidkare. Den kommunala konsumentverksamheten fyller här en viktig funktion i den här frågan, men även organisationer som arbetar med konsumentrelaterade frågor har en viktig roll som vidareförmedlare. Även inom denna grupp är ekonomisk utsatthet vanlig och som statistiken visar (se avsnitt 4.2.1) är det nästan vanligare att en kontantmarginal saknas i barnhushåll där båda föräldrarna är födda utanför , jämfört med barnhushåll där båda föräldrarna är födda i . Fysisk tillgänglighet handlar också om tillgänglighet till service i serviceglesa områden. Utöver ordinarie stöd till kommersiell service har regeringen inom den regionala utvecklingspolitiken initierat en rad insatser för att öka medborgarnas tillgång till kommersiell service, bl.a. genom lokala utvecklingsprogram och genom att utveckla den s.k. Servicedatabasen. Inom ramen för det nya landsbygdsprogrammet som ska gälla finns också utrymme för stöd till utveckling av god service på landsbygden. 7.4Ett starkare rättsligt konsumentskydd Regeringens bedömning: Den konsumenträttsliga lagstiftningen måste anpassas och förstärkas med hänsyn till den tekniska utvecklingen, förändringen av marknaden och nya affärsmetoder. Regeringen avser att aktivt främja konsumenternas rättigheter inom EU för ett harmoniserat konsumentskydd på hög nivå. Konsument- skyddet på marknader som har öppnats för konkurrens bör förbättras och lagstiftningen på tjänsteområdet ses över. Bedömning i promemorian Den framtida konsumentpolitiken: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland , är mycket positiva till att det internationella samarbetet, globalt såväl som inom EU, lyfts fram. menar att utmaningen blir att inom ramen för den harmoniserade lagstiftningen hitta de lösningar som fordras för att bibehålla ett högt nationellt konsumentskydd både i lagstiftning och i praxis. Skälen för regeringens bedömning: Det rättsliga konsumentskyddet i har successivt byggts ut och förstärkts. Även om svenska konsumenter har ett mycket bra skydd finns det ständigt en risk att de hamnar i underläge när ny teknik utvecklas, nya affärsmetoder används och nya marknader blir tillgängliga. Lagstiftningen måste därför förstärkas med hänsyn till utvecklingen. Genom medlemskapet i EU är svenska konsumenter i hög grad beroende av de regler som gäller på den inre marknaden. I och med att konsumentskyddet harmoniseras i ökad utsträckning och utrymmet för nationella lösningar minskar är det angeläget att konsumentskyddet inom EU blir både brett och starkt. Europeiska kommissionen har inlett ett arbete med att se över ett antal konsumentskyddsdirektiv. -Rådets direktiv /577/EEG av för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler (EGT L 372, 31.12.1985, s. 31, Celex 31985L0577), -och rådets direktiv /7/EG av om konsumentskydd vid distansavtal (EGT L 144, , s.19, Celex 31997L0007), -Rådets direktiv /314/EEG av om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang (EGT L 158, 23.6.1990, s. 59, Celex 31990L0314), -Rådets direktiv /13/EEG av om oskäliga villkor ikonsumentavtal (EGT L 95, 21.4.1993, s. 29, Celex 31993L0013), -och rådets direktiv /47/EG av om skydd för köparna vad avser vissa aspekter i avtal om nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis (EGT L 280, 29.10.1994, s. 83, Celex 31994L0047), -och rådets direktiv /6/EG av om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter (EGT L 80, , s. 27, Celex 31998L0006), -och rådets direktiv /27/EG av om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen (EGT L 166, , s. 51, Celex 31998L0027), -och rådets direktiv /44/EG av om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier (EGT L 171, , s. 12, Celex 31999L0004) och -och rådets direktiv /65/EG av om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv /619/EEG samt direktiven /7/EG och 98/27/EG (EGT L 271, 9.10.2002, s. 16, Celex 32002L0065). föreskriver dessa direktiv harmonisering på miniminivå, vilket innebär att medlemsstaterna har möjlighet att ha nationella regler på en högre skyddsnivå. Detta har enligt Europeiska kommissionen lett till att medlemsstaternas regelverk till stora delar ser olika ut. En interdepartemental arbetsgrupp har inrättats i för att ha en god framförhållning i arbetet med översynen av direktiven. Kommissionen har presenterat ett förslag till ett gemensamt program Prop. 2005/06:105 för hälsa och konsumentskydd för perioden 20072013 (KOM (2005) 115 slutlig). I förslaget presenteras dels gemensamma mål och åtgärder, dels specifika sådana för respektive politikområde. De specifika målen för konsumentområdet tar sikte på att uppnå bl.a. bättre kunskaper om konsumenterna och marknaderna, bättre konsumentskyddslagstiftning, bättre kontroll av efterlevnaden och förbättrad möjlighet att få upprättelse samt mer välinformerade och ansvarstagande konsumenter. Kommissionens förslag är när det gäller konsumentfrågorna i huvudsak väl utformat. , som har valt att behandla förslaget som två separata program, har sin omröstning om programmet . Den inriktning som gäller för arbete med konsumentfrågor inom EU bör ligga fast. Konsumenternas intressen och inflytande ska aktivt främjas i ett integrerat och en stark och bred konsumentpolitik ska finnas inom EU. När det gäller konsumentskyddet finns det behov av att särskilt se över den lagstiftning som rör tjänstesektorn, i syfte att stärka konsumenternas ställning. En viktig del av tjänstesektorn är de regelreformerade marknaderna. Dessa marknader omfattar viktiga och nödvändiga tjänster för konsumenterna som t.ex. el-, flyg-, post-, taxi-, och järnvägsmarknaderna samt marknaden för elektronisk kommunikation. delbetänkande Liberalisering, regler och marknader (SOU 2005:4) presenteras de effekter som regelreformeringen har haft för bl.a. konsumenterna. Utredningen anser att inte någon av de regelreformerade marknaderna har uppnått sin slutgiltiga form men att de genomförda reformerna har bidragit till en ökad samhällsekonomisk effektivitet på flertalet marknader. Det finns dock ett behov av ytterligare reformer och reglering för att förbättra marknadernas funktionssätt. De brister i konsumenträttsligt hänseende som påtalas av rör tre huvudområden. Det gäller för det första förhållandena vid avtalets ingående där företagen kan utnyttja konsumenternas kunskapsunderläge, för det andra företagens bristande kundhantering och slutligen konsumenternas svårigheter att få till stånd ett tvistlösningsförfarande. Ur ett konsumentperspektiv är de s.k. nödvändighetstjänsterna, el och telefoni, högt prioriterade i arbetet med att förbättra konsumenternas rättsliga skydd. En mer aktiv tillsyn och ökad möjlighet till Regeringens bedömning: Marknadsbevakningen förstärks genom ökat samarbete mellan EU:s konsumentmyndigheter och genom nationella möjlighet att som ombud föra konsument- ers talan förstärks. De begränsningar som finns när det gäller Allmänna reklamations- nämndens uppgifter och arbetsformer bör ses över. En utveckling där näringslivets egna tvistlösande organ uppfyller Europeiska kommissionens rekommendationer uppmuntras. Bedömning i promemorian Den framtida konsumentpolitiken: Överensstämmer i stort med regeringens, men regeringen bedömer att en översyn av arbetsformer bör göras innan man tar ställning till omfattningen av deras uppdrag. Remissinstanserna: Bland flera remissinstanser uttalar sig , och positivt om att tvistlösningsfunktionen hos Allmänna reklamations- nämnden föreslås få en ökad betydelse på de regelreformerade marknaderna. Skälen för regeringens bedömning För att lagstiftning och konsumentpolitiska beslut ska få genomslag i praktiken måste det finnas en effektiv marknadsbevakning och kontroll. Denna fråga har hög prioritet inom EU. Bland annat har ett intensifierat samarbete inletts på produktsäkerhetsområdet. När det gäller lagstiftningen som rör konsumenternas ekonomiska intressen kommer ett samarbete mellan tillsynsmyndigheter snart att inledas i enlighet med en ny förordning (och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 av om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen (EUT L 364, 9.12.2004, s. 1, Celex 32004R2006). Därmed kommer att få ett ökat samarbete med myndigheter i andra EU- länder. Förordningen ställer krav på att de aktuella tillsynsmyndigheterna har vissa minimibefogenheter och syftar till att förbättra kontrollen av efterlevnaden av de lagar som gäller skydd av konsumenternas ekonomiska intressen vid gränsöverskridande handel. Samarbetet mellan de nationella tillsynsmyndigheterna kommer att bidra till att stärka konsumenternas förtroende för den inre marknaden och kan leda till att och () får ytterligare befogenheter i sin tillsynsroll. Inom produktsäkerhetsarbetet ligger ett stort ansvar på näringsidkarna att endast säkra varor saluförs på den svenska marknaden. Men för att detta ska bli en realitet krävs en effektiv marknadskontroll och att insatser inom området stärks. KO:s möjlighet att föra talan har KO möjlighet att föra grupptalan hos , om det finns flera konsumenter som kan antas ha anspråk mot en näringsidkare med stöd av väsentligen likartade grunder. KO har också möjlighet att enligt lagen (1997:379) om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister (försökslagen) företräda en konsumenten som ombud vid allmän domstol och vid kronofogdemyndighet. huvudsakligen till för att skapa praxis och är begränsad till tvister som gäller finansiella tjänster. kan KO väcka talan vid allmän domstol enligt lagen (2002:599) om grupprättegång. En grupptalan får tas upp till prövning om talan grundas på omständigheter som är gemensamma eller likartade för gruppmedlemmarnas anspråk, om en grupprättegång inte framstår som olämplig på grund av väsentligt skilda grunder mellan anspråken samt om gruppen med hänsyn tagen till storlek, avgränsning och i övrigt är lämpligt bestämd. Skillnaderna mellan grupprättegångsförfarandet och förfarandet enligt försökslagen är att grupptalanprocessen riskerar att bli mer komplicerad och utdragen och att kostnadsrisken för den processande parten ökar. I praktiken är grupprättegångar så resurskrävande att KO har begränsade möjligheter att driva mer än ett fåtal åt gången. För att ge KO möjlighet till ett mer kraftfullt agerande föreslår regeringen i det följande (se kapitel 8) en förlängning av försöksverksamheten och en utvidgning av tillämpningsområdet till att omfatta alla typer av tvister. Om KO förlorar sin talan vid allmän domstol eller i belastas för kostnaden för motpartens rättegångskostnader. Detta kan verka återhållande på KO:s benägenhet att driva processer eftersom utgången aldrig är given. och KO har emellertid stärkts i detta hänseende genom att verket har tillgång till medel under utgiftsområde 22 för uppkomna rättegångskostnader. Tillgången till alternativ för konsumenterna att lösa tvister utanför domstol är viktig. Sådan utomrättslig tvistlösning kan bidra till att konsumenterna på ett snabbt, billigt och smidigt sätt kan få sina tvister lösta. Genom verksamhet har konsumenterna tillgång till tvistlösning utanför domstol. Nämnden lämnar rekommendationer om hur tvister ska lösas. Inom EU ställs det i allt fler rättsakter på konsumentskyddsområdet krav på att konsumenterna ska ha tillgång till utomrättslig tvistlösning. Det finns också inom EU krav på hur sådana tvistlösningsorgan ska vara sammansatta och organiserade. uppfyller de krav som ställs i den rekommendation för utomrättsliga tvistlösningsorgan som har utfärdats av Europeiska kommissionen. Det gäller också vissa andra tvistlösningsorgan som har inrättats av näringslivet, t.ex. av . För tvistlösande verksamhet gäller vissa begränsningar. Det gäller för det första vissa områden som regeringen har undantagit från nämndens prövning, t.ex. tvister som rör fast egendom, hälso- och sjukvård och advokatverksamhet. Det gäller också vissa tvister som till sin karaktär är sådana att de inte kan utredas av nämnden eller som med hänsyn till nämndens arbetsformer inte lämpar sig för nämndens prövning eller där nämndens prövning blir meningslös. Förfarandet hos nämnden är skriftligt, vilket innebär att nämnden inte kan pröva sådana tvister som för en tillförlitlig bedömning kräver muntlig bevisupptagning. För nämndens prövning av konsumenttvister gäller också vissa värde- och tidsgränser.