prop · GT03178 · 2006-03-21 00:00:00 — Justitiekanslern och har ansett att det bör framgå redan av författningstexten att domstolen skall meddela de övriga föreskrifter och villkor som gäller för ett tillstånd om hemlig rumsavlyssning. Mot bakgrund av vad remissinstanserna har uttalat föreslår vi att det införs en uttrycklig bestämmelse om att rätten i beslut om hemlig rumsavlyssning skall föreskriva villkor för att tillgodose intresset av att enskildas personliga integritet inte i onödan kränks. 9.4Rumsavlyssning skall avse en plats som har samband med den misstänkte Regeringens förslag: Ett beslut om tillstånd till hemlig rumsavlyssning skall innebära att en viss plats får avlyssnas med ett tekniskt hjälpmedel. En förutsättning för hemlig rumsavlyssning skall vara att det finns särskild anledning att anta att den misstänkte kommer att uppehålla sig på platsen. Hemlig rumsavlyssning av annan stadigvarande bostad än den misstänktes bostad skall få ske endast om det finns synnerlig anledning att anta att den misstänkte kommer att uppehålla sig på platsen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har tillstyrkt promemorians förslag eller har inte haft några invändningar mot det. har ansett att det finns skäl att överväga om inte skyddet för familjemedlemmar och andra inneboende bör vara starkare vid avlyssning i den misstänktes egen bostad. Svenska avdelningen av har framfört att kravet för att avlyssning skall få ske av annan stadigvarande bostad än den misstänktes bostad bör vara högre än vad som föreslås i promemorian. Skälen för regeringens förslag: Hemlig rumsavlyssning innebär som tidigare framgått att tal eller samtal tas upp med hjälp av tekniskt hjälpmedel. Med tal avses då tal i rummet och inte tal som förmedlas endast genom t.ex. allmänt telefonnät. Hemlig rumsavlyssning kommer därför att förutsätta att ett dolt tekniskt hjälpmedel placeras ut på en viss plats eller i ett visst utrymme, t.ex. i ett rum eller i en bil. Ett beslut om hemlig rumsavlyssning bör mot den bakgrunden avse en viss plats. Eftersom avsikten med tvångsmedlet är att avlyssna i första hand en viss misstänkt person är det naturligt att det finns en koppling mellan den misstänkte och den plats som skall avlyssnas. Denna koppling bör vara stark när det som här är fråga om ett från integritetssynpunkt mycket föreslog att kopplingen mellan platsen och den misstänkte skulle utformas på så sätt att det kan antas att den misstänkte kommer att uppehålla sig på platsen, och då som beslutet avser. Detta motsvarar vad som gäller för hemlig kameraövervakning (se 3 § andra stycket lagen om hemlig kameraövervakning). Utredningens förslag sades därmed innebära bl.a. att om det av någon anledning står klart att den misstänkte inte kommer att befinna sig på platsen får hemlig rumsavlyssning inte ske. Däremot skulle det inte krävas att den misstänkte ständigt måste befinna sig på platsen. Det måste dock enligt utredningen såsom gäller vid hemlig kameraövervakning kunna antas att den misstänkte i vart fall besöker den plats som skall avlyssnas. I promemorian, liksom i lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m., görs den bedömningen att nivån på antagandet att den misstänkte skall besöka den plats som skall avlyssnas bör sättas högre än vad som enligt nu gällande regler gäller för hemlig kameraövervakning. Vi delar den bedömningen. I och för sig kan det hävdas att det vore tillräckligt att rätten med tillämpning av proportionalitetsprincipen i samband med beslutet om hemlig rumsavlyssning utfärdar särskilda restriktioner, t.ex. av innebörd att utrustningen endast får vara i funktion den misstänkte faktiskt befinner sig på platsen. Det måste emellertid anses angeläget att en mer restriktiv syn på användningen av tvångsmedlet uttryckligen framgår av de grundläggande förutsättningarna för användningen av hemlig rumsavlyssning. För att hemlig rumsavlyssning skall få ske bör det ske en noggrann prövning av sannolikheten för att den misstänkte kommer att befinna sig på just den platsen som beslutet avser. Det kan t.ex. genom hemlig teleavlyssning ha framkommit att den misstänkte nämnt att han avser att bege sig till en viss plats . Ett annat exempel är att den misstänkte har ett återkommande engagemang på en viss plats. Ett sådant högre krav på sambandet mellan den misstänkte och platsen som skall avlyssnas bör enligt vår mening lämpligen formuleras om det finns särskild anledning att anta att den misstänkte kommer att uppehålla sig på platsen (jfr 28 kap. 2 a § ). Detta innebär givetvis inte att bedömningen enligt proportionalitetsprincipen inte skall göras med sedvanlig noggrannhet. Att i hemlighet avlyssna någons bostad är givetvis särskilt känsligt från integritetssynpunkt. Som har påpekat kan bostaden sägas utgöra en kärna i den enskildes privatliv. Å andra sidan ligger det nära till hands att anta att det ofta i den misstänktes bostad förs samtal om det begångna brottet eller att brott förbereds där. Erfarenheterna från där s.k. teknisk avlyssning tidigare inte fick avse bostäder (se bilaga 7) tyder på att det nya tvångsmedlet inte skulle få någon mera påtaglig effekt på brottsbekämpningen om en liknande begränsning uppställdes i den svenska lagstiftningen. Eftersom det vore för lätt för de kriminella att välja andras bostäder, t.ex. den misstänktes förälders bostad, som mötes- och planeringslokaler, bör det inte heller uppställas förbud mot att avlyssna andras bostäder. Däremot bör det enligt vår mening ställas högre krav på antagandet att den misstänkte befinner sig på platsen när det är fråga om att avlyssna andras bostäder än den misstänktes. Frågan är då hur ett sådant högre krav bör formuleras. I avsnitt 9.9 Prop. 2005/06:178 föreslår vi att ett beslut om hemlig rumsavlyssning skall kunna förenas med ett tillstånd för polisen att i hemlighet bereda sig tillträde till den plats som skall avlyssnas. För att få utföra husrannsakan hos tredje man i syfte att söka efter någon som skall gripas, anhållas eller häktas krävs att det finns synnerlig anledning anta att den som söks uppehåller sig där (28 kap. 2 § ). I fråga om husrannsakan har innebörden av det uttrycket, dvs. synnerlig anledning anta, senast behandlats av regeringen i prop. 1997/98:181 s. 19 f. Regeringen hänvisade och redogjorde där för vissa beslut av JO där denne hade bedömt innebörden av begreppet och uttalade sedan bl.a. följande. För att en husrannsakan skall få genomföras hos annan än den som är skäligen misstänkt för brottet eller skall frihetsberövas m.m. krävs som nämnts att synnerlig anledning förekommer att åtgärden skall medföra det avsedda resultatet. Innebörden av begreppet antyds genom de exempel som anges i bestämmelsen, nämligen att brottet begåtts hos den som husrannsakan skall företas hos eller att den misstänkte gripits där. Det har annars främst utmejslats i vissa JO-beslut. I JO 1965 s. 159 hade en person per telefon anmält ett par makar för stölder av postförsändelser. Makarna skulle från mannens bil (han var postiljon) ha burit upp postförsändelser till sin lägenhet. Anmälaren hade uppgett ett namn och en bostadsadress men var inte själv identifierad. Polisen gjorde en husrannsakan i lägenheten vilket JO kritiserade. JO ansåg det klart att misstanken mot makarna inte hade nått styrkan skäligen misstänkt. Likaså ansåg JO att det utan vidare var uppenbart att synnerlig anledning att utredning om brottet skulle vinnas genom husrannsakningen inte fanns. I JO 1985/86 s. 123 hade en person anonymt anmält till polisen att en efterlyst kvinna och hennes dotter vistades hos en advokat. Kvinnan var häktad i sin utevaro och dottern var efterlyst för omhändertagande enligt 21 kap. 9 § . Polisen gjorde husrannsakan hos advokaten med stöd av 28 kap. 2 § . Förfarandet kritiserades av JO. Oavsett att uppgiftslämnaren kände till personernas identitet och att de var eftersökta av polisen ansåg JO att den viktigaste uppgiften för bedömningen av ärendet, dvs. vilken synnerlig anledning som förelåg till att de befann sig hos just advokaten, saknades helt. Med hänvisning till ett tidigare avgjort ärende uttalades att formuleringen i lagtexten närmast torde få tolkas som att det skall föreligga en faktisk omständighet som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att den eftersökte finns hos den där husrannsakan företas. I JO 1988/89 s. 68 hade polisen efter ett anonymt telefontips om att hembränning pågick gjort en husrannsakan. JO fann att uppgifterna inte var sådana att skälig misstanke om brott kunde anses ha förelegat och inte heller att synnerlig anledning förekom att husrannsakningen skulle ge avsett resultat. Beträffande den närmare innebörden av rekvisitet synnerlig anledning i 28 kap. 1 § andra stycket uttalade JO att lagtextens formulering närmast torde få tolkas som att det skall föreligga någon faktisk omständighet som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att man påträffar föremål som är underkastat beslag eller vinner annan utredning om brottet. anför i sitt betänkande (s. 240) att kravet på synnerlig anledning bör tolkas i enlighet med JO:s ovan redovisade uttalanden, vilket enligt utredningen innebär att man skall vara så gott som säker på att åtgärden skall ge avsett resultat. (Jfr även prop. 1990/91:129 s. 14 f.) Huruvida den tolkningen av rekvisitet är riktig är föremål för delade meningar. Det ligger ett värde i att reglerna om tvångsmedel så långt möjligt utformas på ett enhetligt sätt. Därför bör de förutsättningar som gäller för få ske hos tredje man gälla även för hemlig rumsavlyssning hos tredje man, i vart fall om det är fråga om tredje mans Det bör alltså finnas synnerlig anledning anta att Prop. 2005/06:178 den misstänkte kommer att befinna sig i den bostaden tillståndet skall gälla. Detta bör komma till uttryck i lagtexten. Lagrådet har framfört att den speciella restriktivitet som bör iakttas när det gäller hemlig rumsavlyssning av en icke misstänkt persons bostad bör grundas inte endast på sannolikheten för att den misstänkte kommer att uppehålla sig där utan också på att det är fråga om intrång i en icke misstänkt persons privata sfär. Lagrådet har därför föreslagit att det enligt lagtexten dessutom skall krävas att det finns synnerliga skäl att göra ett sådant intrång i en icke misstänkt persons bostad. Vi har förståelse för Lagrådets uppfattning. Här vill vi dock erinra om proportionalitetsprincipen, som enligt vårt förslag skall lagfästas även i fråga om hemlig rumsavlyssning. Som ovan berörts innebär proportionalitetsprincipen att en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet skall stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden (se avsnitt 9.3). Det är enligt vår mening naturligt att inom ramen för den proportionalitetsbedömning som sålunda måste göras i varje enskilt ärende väga in en sådan omständighet som att den plats som skall avlyssnas är en icke misstänkt persons bostad. Mot den bakgrunden ser vi inte behov av någon sådan särskild regel som Lagrådet har föreslagit. Det nu formulerade strängare kravet på koppling mellan misstänkt och plats bör endast avse annan stadigvarande bostad än den misstänktes bostad. Om rumsavlyssningen skall avse en annan lokal som inte disponeras av den misstänkte, t.ex. ett garage som tillhör en bekant, bör huvudregeln gälla, dvs. det skall finnas särskild anledning att anta att den misstänkte kommer att befinna sig där. 9.5Undantag för vissa platser och samtal Regeringens förslag: Hemlig rumsavlyssning skall inte få ske på platser som stadigvarande används eller är särskilt avsedda att användas av personer vars vittnesplikt är begränsad enligt 36 kap. 5 § andrasjätte styckena . Det innebär i huvudsak att hemlig rumsavlyssning inte skall få ske på advokatkontor, vårdinrättningar eller massmedieredaktioner. Förbudet skall dock inte gälla för platser där uppgifter som omfattas av meddelarskyddet regelmässigt förekommer, t.ex. massmedie- redaktioner, om det finns synnerlig anledning att anta att en sådan plats används för brott som kan föranleda hemlig rumsavlyssning. Samtal där någon som yttrar sig inte skulle få höras som vittne på grund av förbudet i 36 kap. 5 § andrasjätte styckena skall inte få avlyssnas. Det innebär att avlyssning inte får ske av bl.a. det som sägs under bikt och enskild själavård, samtal där enligt tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihets- grundlagen någon som talar inte får avslöja sin källa eller samtal mellan försvarare och den misstänkte. En upptagning eller uppteckning som innehåller samtal eller tal som inte får avlyssnas skall i dessa delar förstöras. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian har det emellertid föreslagits en viss möjlighet att avlyssna även advokatkontor och vårdinrättningar. Remissinstanserna: Ett flertal av remissinstanserna har godtagit eller inte haft några invändningar mot promemorians förslag. Säkerhetspolisen har godtagit promemorians förslag men har pekat på att det skapar möjligheter för missbruk av kriminella personer. Försvarsmakten har framfört att undantag även bör göras för utrymmen som tillhör Försvarsmakten. JO har förespråkat att det principiella förbudet mot avlyssning av lokaler som används av någon som omfattas av den begränsade vittnesplikten i 36 kap. 5 § bör vara absolut, även för andra platser än sådana som används för bikt eller enskild själavård. har förespråkat ett absolut förbud mot avlyssning av psykologmottagningar. har framfört motsvarande synpunkt när det gäller massmedieredaktioner. Skälen för regeringens förslag Nödvändigt med begränsningar av tvångsmedlets användning Det är inte möjligt att undvika att polisen vid verkställighet av ett beslut om hemlig rumsavlyssning kommer att få information som inte är av betydelse för brottsutredningen. Sådan information kan vara mer eller mindre integritetskänslig. Om hemlig rumsavlyssning skall tillåtas måste regleringen utformas på sådant sätt att risken minimeras för att särskilt integritetskänslig information, utan betydelse för utredningen, överhuvudtaget inhämtas. Tvångsmedlet hemlig rumsavlyssning bör därför förses med begränsningar i form av förbud mot att avlyssna vissa platser och att avlyssna vissa samtal. En utgångspunkt vid utformningen av ett sådant förbud bör vara att uppgifter som inte får läggas fram inför rätten på grund av hänsyn till enskildas personliga integritet inte skall kunna inhämtas genom hemlig rumsavlyssning. Närmare om 36 kap. 5 § Vår rättsordning bygger bl.a. på en allmän vittnesplikt. Det är med andra ord en medborgerlig skyldighet att vittna inför domstol. Bestämmelser om undantag från vittnesplikten finns i 36 kap. . I 36 kap. 5 § andrasjätte styckena föreskrivs att vissa personer inte får höras som vittnen om, huvudsakligen, uppgifter som anförtrotts dem i samband med deras yrkesutövning. Bestämmelserna har tillkommit av hänsyn till enskildas personliga integritet och privatliv. Lagstiftaren har ansett att den enskilde, utom när det är fråga om mycket allvarliga brott, och i vissa fall även då, skall kunna anförtro sig till vissa angivna personer utan rädsla för att samtalet eller de uppgifter han eller hon lämnar i samband med det skall komma till tredje mans kännedom eller annars användas emot honom eller henne. möjligheten att inför domstol ställa frågor till ett vittne, och brukar därför beskrivas som frågeförbud. I paragrafens andra stycke anges att personer som tillhör vissa yrkeskategorier vid en rättegång inte får tillfrågas om sådant som de blivit anförtrodda i deras yrkesutövning eller som de erfarit i samband med denna. Om den enskilde till vars förmån tystnadsplikten gäller samtycker till det, får personen höras som vittne trots förbudet. De yrkeskategorier som avses är advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psykoterapeuter och familjerådgivare enligt socialtjänstlagen samt sådana personers biträden. Vidare omfattas vissa personer med anknytning till statistisk verksamhet genom hänvisning till 9 kap. 4 § sekretesslagen. I tredje stycket anges att ett rättegångsombud, biträden eller försvarare, vare sig denne är advokat eller inte, inte får höras som vittne om det som han eller hon har blivit anförtrodd för att fullgöra uppdraget. Det gäller dock inte om parten medger att ombudet hörs. I fjärde stycket finns några undantag från vad som sagts om frågeförbudet. Personer som tillhör de angivna yrkeskategorierna kan, trots sin tystnadsplikt, vara skyldiga att vittna i vissa mål. Undantagen gäller dels i mål om brott för vilka det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , dels om det är fråga om brott enligt 3, 4 eller 6 kap. (t.ex. misshandel, rån eller sexualbrott) och brottet är riktat mot någon som inte fyllt . Undantaget gäller inte försvarare. Det innebär bl.a. att om en läkare behandlat en person misstänkt för mord som skottskadats i samband med att han jagats av polis, får läkaren höras om vad han erfarit när han behandlade den skadade. Även de yrkesutövare som enligt socialtjänstlagen är skyldiga att lämna uppgifter om en ung människa till ansvarig nämnd inom blir skyldiga att vittna om det rör sig om mål enligt 25 och 26 §§ socialtjänstlagen eller mål enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, dvs. i mål i förvaltningsdomstol som rör omhändertagande av barn eller ungdomar. I femte och sjätte styckena anges ytterligare personkategorier som inte får höras som vittnen. Enligt femte stycket får präster inom ett trossamfund och andra personer som i ett trossamfund har motsvarande ställning inte höras som vittne om något som han eller hon har erfarit under bikt eller enskild själavård. Från denna bestämmelse finns inget undantag. Det innebär att präster och andra med liknande ställning i princip aldrig kan höras som vittnen om vad de erfarit i dessa sammanhang. Enligt sjätte stycket får den som har tystnadsplikt enligt 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen eller 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen höras som vittne om förhållanden som tystnadsplikten avser endast i den mån det föreskrivs i nämnda paragrafer. Tystnadsplikten innebär att den som är verksam inom medieföretag, t.ex. ett förlag eller en nyhetsbyrå, inte får röja vem som är författare eller utgivare av periodisk skrift eller har lämnat meddelande som omfattas av meddelarfriheten etc. Tystnadsplikten är dock inte absolut. Den gäller t.ex. inte om det är fråga om vissa mycket allvarliga brott, såsom högförräderi och spioneri. Förbud att avlyssna vissa platser De nu nämnda yrkeskategorierna utövar oftast sitt yrke i lokaler som används endast och just för den verksamheten. Som exempel kan nämnas läkarmottagningar och advokatkontor. Det som där sägs och som därmed kan avlyssnas i sådana lokaler eller utrymmen innefattar till stor del sådana uppgifter som inte får läggas fram i en rättegång genom att som vittnen höra de samtalande. Det framstår därför som naturligt att sådana platser inte skall få bli föremål för hemlig rumsavlyssning. hänvisade till att en strikt tillämpning av proportionalitetsprincipen skulle förhindra att vissa platser avlyssnades. Proportionalitetsprincipen sätter en gräns för när hemlig rumsavlyssning av sådana platser som diskuteras får användas. Detta kan dock enligt vår mening inte anses tillräckligt. Utgångspunkten bör i stället vara att hemlig rumsavlyssning i princip inte får förekomma på sådana platser där det typiskt sett förekommer uppgifter som lämnas i förtroende eller som omfattas av yrkesverksammas tystnadsplikt. Som huvudregel bör rätten således inte behöva pröva om skälen för hemlig rumsavlyssning av t.ex. ett akutrum på sjukhus i det enskilda fallet uppväger det integritetsintrång som en hemlig rumsavlyssning i sådana utrymmen innebär. I lagtexten bör det således anges att sådana platser där det stadigvarande förekommer sådan verksamhet som de ovan berörda yrkeskategorierna bedriver inte får avlyssnas. Försvarsmakten har ansett att motsvarande undantag bör göras för myndighetens lokaler eftersom det i myndighetens verksamhet förekommer uppgifter som omfattas av sekretess enligt 2 kap. 2 § sekretesslagen. Det finns skäl som talar för detta. I fråga om sådana uppgifter gäller enligt 36 kap. 5 § första stycket ett frågeförbud som liknar frågeförbuden i 36 kap. 5 § andrasjätte styckena. Frågeförbudet i 36 kap. 5 § första stycket motiveras emellertid av andra skyddsintressen än de som ligger till grund för frågeförbuden i andra- sjätte styckena. Mot den bakgrunden anser vi att det inte är nödvändigt att införa något särskilt undantag för . Vi övergår därefter till frågan om ett sådant undantag som diskuteras bör vara absolut. Lagrådet föreslog i sitt yttrande över lagrådsremissen Hemlig avlyssning m.m. ett absolut förbud mot att avlyssna en biktstol eller annat utrymme som regelmässigt används för själavårdande samtal. Flera remissinstanser, däribland och Ärkebiskopen, betonade i sina remissvar över betänkande att bikthemligheten är av synnerligen stor betydelse som en lärofråga och att en grundförutsättning för den enskilda själavården är att den omfattas av absolut tystnad. En möjlighet att avlyssna utrymme, avsett för bikt, kan därför uppfattas som stötande. Till detta kommer att, som Lagrådet påpekade, undantaget i 36 kap. 5 § femte stycket från vittnesplikten för präster och andra motsvarande personer är absolut; vad som har framkommit vid bikt eller liknande samtal får överhuvudtaget inte röjas. Detta talar för att helt och hållet undanta platser som typiskt sett används för sådana samtal från möjligheten till hemlig rumsavlyssning. Risken för missbruk av ett absolut förbud mot hemlig rumsavlyssning av en biktstol eller annat utrymme som regelmässigt används för enskild själavård torde vara liten. Vi föreslår därför att hemlig rumsavlyssning inte i något fall skall få avse en sådan plats som stadigvarande används eller är särskilt avsedd att användas av präster inom trossamfund eller av dem, som i ett sådant samfund har motsvarande ställning, för bikt eller enskild själavård. Risken för missbruk av ett absolut förbud mot hemlig rumsavlyssning torde enligt vår bedömning vara liten även beträffande sådana platser som används för verksamhet som bedrivs av advokater. Regler om advokater och finns i . Av dessa regler framgår att endast den som är ledamot i får kalla sig advokat. Vidare gäller att samfundets stadgar fastställs av regeringen. Samfundets ändamål är bl.a. att vidmakthålla en etisk och professionellt hög kvalitet inom kåren. Den verksamhet som bedrivs av advokater är således strikt reglerad och föremål för tillsyn av styrelse och disciplinnämnd. Mot den bakgrunden är det naturligt att även sådana platser som stadigvarande används eller är särskilt avsedda att användas för verksamhet som bedrivs av advokater undantas helt från möjligheten att använda hemlig rumsavlyssning. Enligt Lagrådets mening bör ett absolut förbud gälla även för lokaler i vilka läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psykoterapeuter och rådgivare enligt socialtjänstlagen (2001:453) utför sin verksamhet, eftersom det är fråga om lokaler i vilka det förs förtroendefulla och personliga samtal i mycket integritetskänsliga ämnen. Lagrådet har betonat vikten av att den som konsulterar sin läkare, psykolog osv. skall kunna förlita sig på att vad som sägs inte kommer till annans kännedom. Vi kan instämma i detta. Därtill kommer att de yrken som diskuteras även de typiskt sett är förenade med någon form av legitimationskrav och dessutom är föremål för tillsyn. Risken för missbruk av ett absolut förbud mot hemlig rumsavlyssning torde därför vara liten även för sådana lokaler i vilka dessa yrkesgrupper utför sin verksamhet. Vid ansluter oss därför till Lagrådets bedömning att de platser som diskuteras bör undantas helt från möjligheten till hemlig rumsavlyssning.