prop · GT03151 · 2006-03-21 00:00:00 — Det framgår av bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100) att den studerande i lärarutbildningen skall ges den kompetens som krävs för att alla elever skall lära och utvecklas. Enligt propositionen En förnyad lärarutbildning (prop. 1999/2000:135) bör olika former av specialpeda- gogisk utbildning ingå i lärarutbildningen. Det innebär inte att varje lärare skall ha kunskap om varje enskilt funktionshinder. Målet bör enligt propositionen vara att varje lärare har beredskap att möta elever i behov av särskilt stöd i sitt pedagogiska arbete och bör ske genom att en del av det allmänna utbildningsområdet i lärarutbildningen omfattar generella och för alla lärare grundläggande specialpedagogiska kunskaper. Målet är att alla blivande lärare utifrån kunskaper i specialpedagogik skall ha goda förutsättningar att organisera arbetet med hänsyn till olika barn och elevers behov av tid, stimulans och stöd. Grundläggande lärarutbildning ges på 26 lärosäten. Många läro- säten med lärarutbildning erbjuder inriktningar och specialiseringar som ger kunskaper om funktionshinder och om vad det innebär att t.ex. ha en utvecklingsstörning. Av regleringsbrevet för avseende i , , , och framgår att i till- sammans med de fyra övriga lärosätena ansvarar för utveckling av in- riktningar och specialiseringar vad gäller specialpedagogiskt innehåll inom läraralternativet specialpedagogutbildning. Med anledning av upp- draget har dessa lärosäten beslutat att genomföra en kartläggning av det specialpedagogiska perspektivet i alla lärarutbildningar i landet. Kart- läggningen genomförs för att få ett underlag för fortsatt utveckling av inriktningar och specialiseringar inom det specialpedagogiska området och för att undersöka förekomsten av utbildning inom det specialpedago- giska området på andra orter än de som har särskilda uppdrag. Kartlägg- ningen har inriktats på att ge en övergripande bild av förekomsten av specialpedagogik inom det allmänna utbildningsområdet, särskilt i vilken mån funktionshindret utvecklingsstörning och undervisning i särskolan beaktas. Därutöver omfattar kartläggningen förekomsten av inriktningar med huvudsaklig specialpedagogiskt innehåll, specialisering som rubriceras specialpedagogiska och fristående kurser med specialpedago- giskt fokus, särskilt förekomsten av magisterprogram med specialpeda- gogisk inriktning. Resultatet av kartläggningen kommer att redovisas . utvärderar kvaliteten i den högre utbildningen. Hög- skoleverket har i en rapport (Rapport 2006:10R) utvärderat special- pedagogprogrammet vid svenska universitet och högskolor. Gransk- ningen avser specialpedagogexamen som omfattar 60 poäng med på- byggnad på den grundläggande lärarutbildningen. riktar kritik mot vissa lärosäten. Kritiken avser lärarkompetens och handled- ningskapacitet. redovisar den diskussion som pågår mellan lärosätena om specialpedagogens breddade roll i skolväsendet. Verket har bl.a. uppmärksammat att samtliga granskade utbildningar har anammat det inkluderande perspektivet och tolkat specialpedagogens roll så att denna i första hand skall vara rådgivande, handledande och ut- vecklande. Verket anför att specialpedagogens breda yrkesroll bör åter- speglas i utbildningen, men att huvudmålet fortfarande måste vara det konkreta arbetet med elever i behov av stöd. och remissinstanserna har påtalat att de special- pedagogiska kunskaperna upplevs som bristfälliga i förhållande till de krav som skolan ställer. Kommittén framhåller att det vid dess kontakter med skolledare, lärare, utbildningsledare vid lärarutbildningar och lärar- nas fackliga organisationer framkommit en stark förväntan om att lärar- utbildningen skall lyfta fram specialpedagogiska perspektiv så att de bli- vande lärarna får bättre förutsättningar att genomföra undervisning i heterogena klasser. För att möjliggöra att alla elever lär och utvecklas, behöver lärare ha kunskap om hur undervisningen kan organiseras så att alla elever når målen för utbildningen. Regeringen anser att det finns behov av special- pedagogisk kompetens för att blivande lärare skall vara rustade för att undervisa i heterogena klasser. Det betyder inte att alla studenter skall ha kunskaper om alla olika funktionshinder, utan snarare att de skall kunna identifiera olika stödbehov samt ha kännedom om var man kan få stöd, hjälp och handledning för att kunna organisera arbetet med hänsyn till olika elevers behov. Regeringen avser att noga följa hur lärosätena ut- vecklar och svarar mot de krav som ställs i högskoleförordningen. Ut- ifrån bl.a. utvärdering av specialpedagogexamen och lärosätenas kartläggning av förekomsten av specialpedagogik i lärarut- bildningen kommer regeringen att vidta ytterligare åtgärder. Av Carlbeck-kommitténs betänkande framgår att såväl lärarnas fackliga organisationer som utbildningsledarna vid lärarutbildningarna anser att den verksamhetsförlagda utbildningen inom det allmänna utbildningsom- rådet är betydelsefull för att blivande lärare skall få möta elever med ut- vecklingsstörning och deras lärandemiljöer. Vidare framgår att undantas ofta särskolan med motiveringen att eleverna inte klarar av att möta ny personal. Kommittén framhåller att genom att bygga upp ett reellt samarbete, där särskolans personal har inflytande över hur den verksamhetsförlagda utbildningen skall utformas, kan denna del bli en tillgång för såväl skolan som den studerande. Regeringens ambition med den nya lärarutbildningen är bl.a. att öka samarbetet mellan lärosätena och skolhuvudmännen. Den verksamhets- förlagda delen av utbildningen utgör en viktig kontaktyta mellan läro- säten och huvudmännen. Ett av syftena med verksamhetsförlagd utbild- ning är att stärka den växelverkan som måste finnas mellan teoretiska och praktiska studier för att studenterna skall kunna skaffa sig yrkes- kompetens. ingick regeringen och Kommuner och Landsting en överenskommelse om att samarbete i den verksamhets- förlagda delen av lärarutbildningen bäst regleras genom lokala avtal. Överenskommelsen innebär att förläggningen av den verksamhetsför- lagda utbildningen är en fråga som måste utvecklas i nära samarbete mellan skolhuvudmännen och lärosätena. Det finns uppgifter om att den verksamhetsförlagda delen av utbild- ningen i liten utsträckning genomförs i särskolan. Regeringen anser att det är väsentligt att få en samlad bild av hur de lokala avtalen har tillämpats inom särskolan och särvux. Regeringen avser därför att ge i uppdrag att i samråd med följa upp hur den verksamhetsförlagda utbildningen fördelar sig mellan olika skolformer, särskilt med avseende på särskolan och särvux. Regeringen avser att där- efter ta ställning till om det finns behov av att genom stödjande och stimulerande insatser stärka den verksamhetsförlagda utbildningen, sär- skilt inom särskolan och särvux. Specialpedagogiska kunskaper i rektorsutbildningen Nyutnämnda rektorer och andra befattningshavare med ledningsansvar i verksamheter som omfattas av läroplanerna erbjuds att delta i den statliga rektorsutbildningen. Grunden för rektorsutbildningen är statens ansvar för en likvärdig utbildning, där rektor står som garant för likvärdighet, rättsäkerhet och kvalitet i det decentraliserade skolsystemet. Myndig- heten för skolutveckling ansvarar för att ta fram mål och riktlinjer för genomförandet av utbildningen. Av målen framgår att det ledarskap som utövas i skolor är baserat på läroplansuppdraget. Av läroplanerna fram- går att elevernas olikheter skall beaktas och att var och en har rätt att ut- vecklas efter sin förmåga. Det har framkommit att det är särskilt angeläget att de pedagogiska ledarna har kompetens för att utveckla och forma undervisningen så att den utgår från varje elevs förutsättningar och behov. behandlas elever med funktionshinder i en mycket liten del av den statliga rektors- utbildningen. Regeringen kommer därför att se över hur special- pedagogisk kunskap bättre kan tillgodoses inom den statliga rektorsut- bildningen. Syftet är att öka rektorernas kunskaper om elevernas olika behov och förutsättningar. Det innebär inte att utbildningen skall fokusera på varje enskilt funktionshinder, utan om att rektorer och andra skolledare skall ha generella kunskaper om lärande och utveckling, kun- skaper som bidrar till att undanröja hinder för lärandet. Det handlar också om attityder, värderingar och bemötande. Kompetensutveckling och utbildning av elevassistenter Inom särskolan och särvux finns ofta elevassistenter som fyller såväl en pedagogisk som social funktion. för Utveck- lingsstörda Barn, Ungdomar och Vuxna, FUB, har framfört att skolans assistenter bör erbjudas såväl introduktionsutbildning som vidareutbild- ning av skolhuvudmannen. En sådan utbildning bör enligt förbundet öka möjligheterna att diskutera bemötande och attityder, funktionshindrets möjligheter och begränsningar, samt grundläggande pedagogiska perspektiv. Regeringen delar FUB:s uppfattning att det är väsentligt att alla som arbetar med elever med utvecklingstörning och andra funktions- hinder har kunskaper om funktionshindrets betydelse för elevernas inlär- ning. Läraren har dock det pedagogiska ansvaret och får inte ersättas av en assistent. Regeringen beslutade om ändringar i förordningen om särskilda programmål för gymnasieskolans nationella program (SKOLFS 1999:12). Förändringen innebär bland annat att det för barn- och fritidsprogrammet tydliggörs att den studieväg som inriktar sig mot pedagogiskt arbete, innebär att eleven skall tillägna sig kunskaper och kompetenser för arbete inom förskola, fritidshem, skola, som exempelvis elevassistent och för andra pedagogiska verksamheter. En sådan utbild- ning syftar till att ge en god grund för arbete som elevassistent. anordnar vissa skolhuvudmän kompetensutveckling för elevassistenter. Denna kompetensutveckling är viktig. Regeringen anser att kompetensen hos elevassistenter kan stärkas genom att utbildning anordnas inom gymnasial påbyggnadsutbildning. Regeringen har därför för avsikt att ge i uppdrag att utarbeta och fastställa en natio- nell kursplan för elevassistenter inom gymnasial påbyggnadsutbildning. En sådan utbildning bör rikta sig både till dem som redan arbetar som elevassistenter och till dem som saknar erfarenhet av att arbeta som elev- assistent. Utbildningen bör även utgå från den studerandes tidigare ut- bildning inom området. För de elevassistenter som inte har möjlighet att genomgå någon ut- bildning eller behöver utveckla sina kunskaper kan det även finnas behov av ett stödmaterial om olika slag av funktionshinder. mer därför att ge i uppdrag att ta fram ett Skr. 2005/06:151 stödmaterial som riktar sig till elevassistenter. Begåvningshjälpmedel som stöd i undervisningen Den hjälp som ett s.k. begåvningsstöd ger kan vara avgörande för lärande och utveckling. Det abstrakta kan med denna typ av stöd konkretiseras och åskådliggöras, t.ex. genom ett kvartsur som i stället för att visa klocktid visar hur det är kvar till en viss händelse. Stödet kan vara allt ifrån arbetssätt och metod till produkter. Det kan vara enkla an- passningar för att märka upp miljön eller bilder som stöd för minnet, tänkandet och kommunikationen. Enligt FUB använder elever i särskolan i liten utsträckning s.k. begåvningsstöd i skolarbetet. Det finns många exempel på hur denna form av hjälpmedel har bidragit till ett mer själv- ständigt liv med inflytande och kontroll över det egna lärandet. Kommittén bedömer att skolhuvudmännen har ett stort ansvar för att in- formera om och tillgodose skolorna med begåvningsstöd och mot- svarande och lyfter fram betydelsen av s.k. begåvningsstöd och andra hjälpmedel för lärande och utveckling. Vad som anses vara hjälpmedel, begåvningsstöd eller läromedel är inte alltid givet. Ett bra hjälpmedel kan i praktiken fungera som ett begåvningsstöd och ett begåvningsstöd som ett läromedel. Varje stödinsats till elever inom särskola och särvux måste givetvis sättas in med utgångspunkt från den enskilda individens förut- sättningar och behov. Enligt regeringen är det angeläget att det i skolan finns kunskap och utbildning om begåvningsstödets funktion i skolan. Regeringen avser därför att, inom ramen för den nationella utvecklingsinsatsen, ge Speci- alpedagogiska institutet i uppdrag att först kartlägga vilka former av be- gåvningsstöd och begåvningshjälpmedel som finns inom särskolan och särvux, samt att därefter genom olika informationsinsatser till skol- huvudmännen sprida och öka kunskaperna om dessa. 7.4Ökad kvalitet i särvux Regeringens bedömning: De nationella kunskapsmålen måste i större utsträckning vara utgångspunkt för verksamheten inom särvux. En utvär- dering bör därför genomföras av verksamheten inom särvux för att be- lysa de nationella styrdokumentens ställning och funktion samt hur dessa kan utvecklas för att tillgodose målgruppens behov. Skälen för regeringens bedömning: Utbildningen inom särvux skall vara av hög kvalitet och likvärdig inom hela landet. Mot denna bakgrund är det oroväckande att i olika rapporter (bl.a. och rapport 266) har redovisat att utbildningen inom särvux ofta inte genom- förs i enlighet med intentionerna i de nationella styrdokumenten. Tim- planer och kursplaner används ibland som riktlinjer, men det är snarare elevernas önskemål och tillgången på resurser som styr utbildningen. Kursplanerna uppges ofta vara för svåra för eleverna. Betyg sätts sällan, i stället utfärdas intyg som redovisar att personen i fråga har deltagit i en Kurserna har ofta som mål att se till att deltagaren vidmakthåller Skr. 2005/06:151 redan erhållna kunskaper. För många elever spelar utbildningen dock en viktig roll i deras sociala liv. Särvux syftar till att ge vuxna som har en utvecklingsstörning kun- skaper och färdigheter motsvarande dem som ungdomar kan få i den obligatoriska särskolan och på nationella eller specialutformade program i gymnasiesärskolan. Utbildningen skall ge ny kunskap och utveckla ele- verna. Den skall också förbereda för arbetslivet, ge yrkesutbildning och ge kompetens att hantera arbetslivet. Det är därför oroväckande att de nationella kunskapsmålen ofta inte används inom särvux. Regeringen avser att av ovanstående skäl ge i uppdrag att utvärdera verksamheten inom skolformen. skall därvid belysa de nationella styrdokumentens ställning och funktion samt hur dessa kan utvecklas för att tillgodose målgruppens behov. bedömer att huvudmännen bör sträva efter att åstadkomma tillräckligt stora undervisningsgrupper för att kunna erbjuda goda lärmiljöer. I promemorian om en ny vuxenutbildningslag (Ds 2005:33) föreslås att utgångspunkten för verksamheten skall vara den enskildes behov och förutsättningar. Det kan således vara motiverat med enskild undervisning för vissa elever. För det stora flertalet elever är emellertid en större gruppstorlek att föredra, inte minst ur social syn- punkt. Verksamheten inom komvux och särvux medför ibland ett annat behov av samverkan än i särskolan. Det kan t.ex. vara angeläget för en kommun att söka samarbete med en annan kommuns särvuxverksamhet för att bl.a. finna former för gruppindelningar och utbud av kurser. Övergången till yrkeslivet och vuxenlivet 8.1Möjligheter till en mer yrkesinriktad gymnasiesärskola Regeringens bedömning: För att ge fler elever med utvecklingsstörning möjlighet att delta i arbetslivet bör yrkesutbildningen i gymnasiesär- skolan stärkas. Gymnasiesärskolans program bör ses över i syfte att för- stärka kopplingen till yrkeslivet. Vidare bör elever i gymnasiesärskolan ha möjlighet att genomgå lärlingsutbildning. Arbetsplatsförlagt lärande bör införas i gymnasiesärskolan som be- teckning för olika former av utbildning på arbetsplatser. För att öka för- utsättningarna för att eleverna skall få arbetsplatsförlagt lärande med hög kvalitet bör handledarna på arbetsplatser få stöd och utbildning. Det lokala samråd som skall förekomma mellan kommunen och arbetsmarknadens parter i frågor som rör yrkesinriktade program bör även omfatta gymnasiesärskolan. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Kommittén har emellertid inte lämnat förslag om en översyn av gymnasiesärskolans nationella program eller till upp- drag att ta fram stödmaterial till handledare. I stället har kommittén lagt ett förslag om att Yrkesutbildningsdelegationens uppdrag skall omfatta gymnasiesärskolan. Remissinstanserna: anser att det är av yttersta vikt att eleverna inom gymnasiesärskolan förbereds för någon form av arbete eller annan verksamhet som de kan gå vidare till efter gymnasieskolan. Därför är det viktigt att fortsätta utveckla de nationella program som finns . Ett fåtal remissinstanser har särskilt kommenterat förslaget om lärlingsutbildning i gymnasiesärskolan. De som yttrat sig är positiva. Bl.a. framhåller kommun att lärlingsutbildning för gymnasiesärskolans elever bl.a. kan skapa ökade möjligheter till arbete efter skoltiden. kommun anför att gymnasiesärskolan har ett stort behov av lärlingsutbildning och understryker gymnasiesärskolans ansvar för att förbereda elever inför arbetslivet och behovet av att utveckla sam- arbetet mellan arbetsmarknadens parter. anser att lärlingsutbildningen måste utformas så att den inte blir en möjlighet för kommunerna att på ett billigt sätt ordna utbildningsplatser för gymnasie- särskoleelever. Nödvändigheten av tydliga direktiv betonas därför. De remissinstanser som yttrat sig är i huvudsak positiva till förslaget om arbetsplatsförlagt lärande (APL). i anser att arbetsplatsförlagt lärande bör utökas och ser positivt på förslaget om en förstärkning av yrkeslärares möjligheter att besöka elever och handledare på arbetsplatserna. vill poängtera yrkes- valslärarnas och yrkeslärarnas betydelse för gymnasiesärskolans elever och att dessa lärare är ett nödvändigt stöd för eleverna i samband med APL eftersom de har kunskap om elevernas förmågor, skolans mål och utbildningens syfte samt har stor branschkännedom. Flera remissinstanser tar upp frågan om handledarnas kompetens. Bland annat kommun anser att tillgången till utbildade handledare är ett villkor för att eleverna skall fungera så bra som möjligt under APL och att ansvariga för gymnasiesärskolan bör organisera en adekvat ut- bildning för handledare. Remissinstanserna ser emellertid också vissa svårigheter med för- slaget, bl.a. vad gäller tillgången till arbetsplatser för eleverna. Riksför- bundet för Rörelsehindrade Barn och Ungdomar (RBU) anser att det bör tydliggöras att skolan har det yttersta och primära ansvaret för att till- godose behovet av praktikplatser. RBU ifrågasätter vidare omfattningen av APL och om APL i den aktuella omfattningen kan ske med hög kvalitet och gagna eleven. anser att förslaget om 22 veckors APL kan vara problematiskt. Det finns elever med flerfunktions- handikapp som kan uppfatta bytet av den dagliga miljön som förvirrande. Flera remissinstanser, bl.a. flertal kommuner, anser också att om gymnasiesärskolans personal skall få rimliga förutsättningar att besöka arbetsplatserna så blir förslaget kostnadsdrivande. I princip alla remissinstanser som yttrat sig tillstyrker förslaget att Yrkesutbildningsdelegationens uppdrag också skall innefatta gymnasie- särskolan. Särskolans och specialskolans yrkesvägledares ideella förening fram- håller behovet av vägledning för ungdomar som behöver ett särskilt och omfattande stöd över . Skälen för regeringens bedömning: Alla elever i gymnasiesärskolan bör genom egna erfarenheter få insikter i arbetslivets förutsättningar och uppgifter. Detta ökar kvaliteten i utbildningen, men också förutsättning- arna att få ett arbete efter studierna. Yrkesutbildningen i gymnasiesär- skolan bör därför stärkas genom en tydligare koppling till yrkeslivet. En annan viktig fråga är de ungas situation inför övergången till arbets- och vuxenliv. Som framgår av läroplanen för de frivilliga skolformerna är ett av skolans huvuduppdrag att se till att eleverna förbereds för ett liv efter skolan. Läroplanen betonar också vikten av att skolan eftersträvar ett bra samarbete med arbetslivet eftersom detta krävs för att eleverna skall få en kvalitetsmässigt god utbildning. Inte minst är detta viktigt för den yrkesförberedande utbildningen. Enligt läroplanen skall skolans personal utveckla kontakter med hand- ledare och andra inom arbetslivet som kan bidra till att målen för under- visningen nås. Rektor har dessutom, när det gäller gymnasiesärskolan, ett särskilt ansvar för att varje elev ges stöd vid arbetsplatsförlagd utbildning och senare vid utslussning i arbetslivet. Utbudet av nationella program bör ses över Gymnasiesärskolans nuvarande nationella program fastställdes . Det finns åtta nationella program i gymnasiesärskolan, vilket kan jämföras med de 17 nationella program som erbjuds i gymnasieskolan. Alla utom ett nationellt program inom gymnasiesärskolan är yrkesförberedande. Med hänvisning till den tid som förflutit sedan nuvarande nationella program i gymnasiesärskolan fastställdes och då någon särskild utvärde- ring inte gjorts av bl.a. vilka behov som finns och hur de kan tillgodoses, anser regeringen det lämpligt att göra en översyn av vilka program som skall finnas i gymnasiesärskolan. Det bör utredas om utbudet av program bör öka eller förändras i något annat avseende för att gymnasiesärskolan bättre skall kunna möta elevernas och arbetslivets behov. Regeringen av- ser att ge i uppdrag att se över programutbudet inom gymnasiesärskolan och lämna förslag på eventuella förändringar. Lärlingsutbildning och arbetsplatsförlagt lärande I regeringens proposition Kunskap och kvalitet elva steg för utveck- lingen av gymnasieskolan (prop. 2003/04:140) presenterades en rad för- slag som syftar till att stärka yrkesutbildningen i gymnasieskolan. Riks- dagen har beslutat i enlighet med regeringens förslag (bet. 2003:04:UbU13, rskr. 2004/05:4). De motiv och argument som förs fram för olika förändringar i gymnasieskolan har oftast lika stor relevans för gymnasiesärskolan. Regeringen bedömer därför att många av de förslag som godkänt i samband med propositionen även bör omfatta gymnasiesärskolans elever. Detta gäller bl.a. att en lärlingsutbildning skall utvecklas som ett attraktivt och valbart alternativ inom gymnasie- skolans nationella yrkesinriktade program. Möjligheten till lärlingsut- bildning bör enligt regeringens uppfattning även införas i gymnasiesär- skolan. Regeringen delar uppfattning att sådan ut- bildning är ett utomordentligt sätt att förena teoretisk kunskap med en mer praktisk. Den ger också utrymme för andra dimensioner än bara de rent teoretiska arbetsuppgifterna. Som också anförs i propositionen bör alla elever i gymnasieskolan genom egna erfarenheter få insikter i arbetslivets förutsättningar och uppgifter och fler elever bör ges möjlighet till utlandsförlagd praktik och utbildning. Formerna för detta kan se olika ut och samlas under det nya begreppet arbetsplatsförlagt lärande (APL). Arbetsplatsförlagt lärande bör enligt regeringens uppfattning även införas för gymnasiesärskolan. finns i gymnasiesärskolan arbetsplatsförlagd utbildning, APU, som är en form av arbetsplatsförlagt lärande, där kurser i yrkesämnen får arbetsplatsförläggas (5 kap. 9 § gymnasiesärskoleförordningen). Enligt regeringens bedömning bör APL i gymnasiesärskolan, liksom dagens APU, omfatta minst . Med hänsyn till elevens behov och förut- sättningar bör det dock finnas möjligheter till avvikelser från omfatt- ningen av APL. Som bl.a. påtalat kan sådana avvikelser vara motiverade med hänsyn till elevens funktionshinder. Vissa elever kan uppleva ett byte av den dagliga miljön som så problematisk att om- fattningen av APL bör begränsas. Regeringen delar bedömning att lärlingsutbild- ning och APL förenar olika kunskapsformer på ett sätt som i hög grad kan gynna elever i gymnasiesärskolan. Det blir tydligt hur kunskaper från olika områden behöver samordnas för att en viss arbetsuppgift skall kunna lösas. De praktiska och teoretiska inslagen är integrerade och stödjer lärandet till en helhet.