prop · GT03189 · 2006-03-21 00:00:00 — Båda har varit av stor betydelse för patenträttens utveckling men har numera spelat ut sin roll. påbörjades parallellt inom de dåvarande Europeiska gemenskaperna ett arbete för att skapa ett s.k. marknads- eller gemenskapspatent. Man ansåg att en sådan reform behövdes för att undanröja den snedvridning av konkurrens som kan uppstå på grund av de nationella skyddsformernas territorialitet samt även för att främja europeiska företags konkurrenskraft i förhållande till främst och Ett gemensamt patentsystem för gemenskapen ansågs också vara det mest ändamålsenliga sättet att säkerställa fri rörlighet för patent- skyddade produkter inom regionen. Även arbetet för gemensamma europeiska patentregler utanför gemen- skapen fortskred. inbjöd de dåvarande sex (, , , , och ) andra västeuropeiska länder, däribland , till en konferens för överläggningar om gemensamt arbete på en europeisk patentkonvention. Det arbetet resulterade i att EPC antogs vid en diplomatkonferens i . Konventionen, som trädde 1977, är öppen för alla europeiska länder. Som tidigare nämnts är samtliga EU:s medlemsstater samt , , , , , och anslutna till EPC. EPC har lett till inrättandet av den europeiska patentorganisationen och dess prövningsorgan EPO. Högsta organ för den europeiska patent- organisationen är förvaltningsrådet () som utgörs av företrädare för konventionsstaterna. Varje konventionsstat har en röst utom i vissa finansfrågor där rösterna vägs efter en särskild skala. utövar tillsyn över verksamheten vid EPO och meddelar generella föreskrifter om verksamheten. Bl.a. beslutar förvalt- ningsrådet om tillämpningsföreskrifterna till konventionen. 4.3.2Den europeiska patentkonventionen (EPC) Allmänt om innehållet i EPC Ett av syftena med EPC1 är att centralisera och förbilliga utfärdandet av patent. EPC innehåller, till skillnad från PCT och PLT, också den tillämpliga materiella patenträtten. Konventionen reglerar fullständigt förutsättningarna för att ett europeiskt patent skall kunna meddelas. Det är EPO som tar ställning till om det finns förutsättningar enligt EPC att meddela det sökta patentet. Fördelen med det europeiska systemet består i att samtliga patent meddelas genom ett samordnat ansöknings- och prövningsförfarande. Med en ansökan och ett enhetligt prövningsför- farande kan nämligen patent uppnås i alla de till konventionen anslutna länderna som sökanden önskar. Ett europeiskt patent är emellertid inte ett enda odelbart patent. Det kan sägas bestå av ett knippe nationella patent, vars omfattning beror på antalet av sökanden designerade länder. I varje sådant land får patentet samma rättsställning som om det vore meddelat av den nationella patentmyndigheten med rättsverkningar enligt den nationella lagstiftningen. Effekterna av att ett europeiskt patent omfattar regleras i 11 kap. PL. EPO har tre officiella handläggningsspråk; engelska, franska och tyska. Sökanden kan välja vilket av de tre handläggningsspråken som han vill använda sig av. Den sedermera offentliggjorda europeiska patent- skriften kommer att innehålla även en översättning av patentkraven till de två officiella språk som inte har varit handläggningsspråk. För att ett europeiskt patent skall få giltighet i krävs emellertid att sökanden från EPO:s kungörande av beslutet till PRV ger in en 1 Konventionen finns publicerad i svensk översättning i SÖ 1980:2. svensk översättning av den text med vilken patentet meddelats samt inom Prop. 2005/06:189 erlägger en särskild avgift. Denna rätt för ett konventionsland att kräva översättning av patenttexten i de fall patentet meddelats på annat än konventionslandets språk framgår av artikel 65 i EPC. I patent- lagen anges översättningskravet i 82 §. Om förutsättningar föreligger meddelar EPO patent. Därefter sker ett offentliggörande av beskrivning, patentkrav m.m. Invändning mot ett europeiskt patent kan, precis som för svenska patent, göras från det att beslut om patentet kungjorts. Till skillnad från PL:s motsvarande bestämmelser har dock patenthavaren själv inte någon invändningsrätt mot ett patent som EPO meddelat. En invändning mot ett meddelat europeiskt patent med giltighet i kan lämnas in avfattad på svenska men måste översättas till något av de officiella handlägg- ningsspråken innan invändningsfristen gått till ända. Invändning skall alltid göras till EPO och för detta skall en särskild avgift betalas. En invändning mot patentet kan leda till att det upphävs eller ändras. Översättning av patentskrifter Londonöverenskommelsen Patentskydd är dyrt. Ofta behöver det omfatta flera länder. Av den totala kostnaden för ett europeiskt patent av genomsnittlig omfattning utgör översättningskostnaderna en väsentlig del. I syfte att minska patent- kostnaderna tillsatte EPC-länderna vid en regeringskonferens en arbetsgrupp (Working Party on Cost reduction, WPR) med uppgift att ta fram förslag för att minska översättningskostnaderna för europeiska patent. Texten till en överenskommelse om tillämpning av artikel 65 EPC antogs vid en regeringskonferens i (London- överenskommelsen). Överenskommelsen står öppen för de EPC-länder som vill ansluta sig till den. Den innebär i korthet att de medlemsländer som har något av EPO:s tre handläggningsspråk som ett av sina officiella språk avstår från att i fortsättningen kräva översättning av patentet för att detta skall bli giltigt. Patentkraven översätts dock som tidigare alltid till alla tre EPO-språken. Övriga stater skall peka ut ett av de tre språken och avstå från översättning till sitt nationella språk om patentet finns på det utpekade språket. Dessa stater har möjlighet att alltid kräva att patentkraven översätts till det nationella språket. Vid de överväganden som föregick tillträde till den europeiska patentkonventionen (EPC) tilldrog sig frågor om översättning av patent- skrifter särskilt intresse. Det europeiska patentverkets (EPO) handlägg- ningsspråk är som nämnts engelska, tyska och franska. initiativ intogs emellertid i EPC bestämmelser som ger möjlighet för en fördragsslutande stat att föreskriva skyldighet för patenthavare att ge in översättning av vissa handlingar som villkor för att ett europeiskt patent skall få rättsverkan i den staten (se artikel 65 i EPC). tionsstater, däribland , har valt att utnyttja denna möjlighet att kräva översättning som villkor för s.k. nationell validering. Följaktligen har i 82 § patentlagen (1967:837) föreskrivits att ett euro- peiskt patent har verkan här i riket endast om sökanden inom tid som regeringen bestämmer till patentmyndigheten ingivit översättning till svenska av den text med vilken patentet enligt underrättelse till sökanden från EPO är avsett att meddelas och sökanden betalat fastställd avgift för tryckning av översättningen. Om EPO beslutar att ett europeiskt patent skall upprätthållas i ändrad avfattning, gäller översätt- ningskravet den ändrade texten. Den text som skall översättas är även i detta fall den som EPO före patentmeddelandet delgett sökanden för godkännande. Översättningen och publiceringsavgiften skall ha kommit in till () senast efter den dag då EPO kungjort sitt beslut att bifalla patentansökningen eller att upprätthålla patentet i ändrad avfattning. Detta framgår av 60 § patent- kungörelsen (1967:838) där det även föreskrivs krav på visst innehåll i de handlingar som lämnas in till PRV, såvitt avser patentansökningens nummer, uppfinningens benämning samt sökandens namn och adress. Iakttas inte dessa formaliakrav anses översättningen som sådan inte ingiven. En underlåtenhet att ge in översättning och att betala publice- ringsavgiften inom föreskriven frist medför att det europeiska patentet inte anses ha meddelats såvitt avser . Enligt 72 § patentlagen, PL, kan emellertid under vissa förutsättningar en patentsökande, som inte har iakttagit den frist som föreskrivs i 82 § PL (och 60 § patentkungörelsen) men som har iakttagit all omsorg som har betingats av omständigheterna, få företa åtgärden efter fristens utgång med verkan att patentet får giltig- het här i riket. Kostnaden för att erhålla och upprätthålla ett europeiskt patent är hög. Enligt en sammanställning som gjorts av EPO per kunde den totala kostnaden för ett genomsnittligt europeiskt patent som valideras i åtta stater och där förblir giltigt uppskattas till sammanlagt . Av denna kostnad utgjorde eller översättningskostnader. Konventionsstaternas krav på över- sättning är alltså en väsentligt fördyrande faktor för erhållande av ett europeiskt patent. har olika initiativ tagits med syftet att sänka kost- naderna för att få patentskydd i . Inom den europeiska patent- organisationen diskuterades ett förslag från EPO som syftade till lättnader i översättningskrav. Enligt detta förslag, känt som paketlösningen (package solution), skulle som villkor för nationell giltighet av ett meddelat europeiskt patent inte krävas mer än en över- sättning av patentkraven. Å andra sidan skulle intresset av snabb informationsspridning främjas genom att ett förbättrat sammandrag (enhanced abstract) av patentansökan översattes till samtliga designerade staters språk och offentliggjordes redan i anslutning till att ansökan obligatoriskt publicerades enligt artikel 93 i EPC. Ett tredje element i denna paketlösning innebar att patenthavaren inte skulle ha rätt att hävda patentet i en rättstvist förrän han låtit göra en fullständig översättning. Förslaget om en så utformad paketlösning vann sympati hos många av EPC-staterna. Någon samsyn kunde dock inte nås. Ett nytt initiativ för att effektivisera och förbilliga EPC-systemet togs Prop. 2005/06:189 av den franska regeringen, som inbjöd konventionsstaterna till en rege- Vid konferensen inrättades två arbets- grupper (den tidigare omnämnda Working Party on Cost Reduction, WPR, och Working Party on Litigation, WPL). WPR:s huvuduppgift var att ta fram förslag som skulle möjliggöra en cirka 50-procentig minsk- ning av översättningsanknutna kostnader för erhållande av europeiskt patent. WPL:s huvuduppgift är att få till stånd en ordning på europeisk nivå för lösning av tvister om giltighet av och intrång i patent meddelade av EPO. WPR hade enligt sitt mandat frihet att lämna förslag om alla slags reformer som, var för sig eller tillsammans, skulle åstadkomma den angivna kostnadsminskningen. Emellertid stod det efter hand för arbets- gruppen klart att det uppställda målet skulle kunna nås endast genom tillräckligt omfattande lättnader i översättningskraven enligt artikel 65 i EPC. Vid en regeringskonferens i presenterades ett förslag från WPR om en överenskommelse om tillämpning av artikel 65, dvs. Överenskommelsen, som är öppen för samtliga konventionsstater, undertecknades vid konferensen av ett antal stater, bland dem . För att överenskommelsen skall träda i kraft krävs att minst åtta EPC-länder tillträder den. Bland dessa åtta måste finnas , och . , , , , , , , , och har signerat överenskommelsen. har , , , , och Stor- tillträtt Londonöverenskommelsen. Vidare har det danska beslutat om tillträde och ett danskt tillträde till överens- kommelsen kan ske som den danska regeringen bestämmer. 5.2Londonöverenskommelsen historik och innehåll Vid regeringskonferensen i tillsattes, som tidigare nämnts, arbetsgruppen WPR. Ordförandeskapet anförtroddes , och gemensamt. Arbetsgruppens uppdrag bestod i att lägga fram förslag med målsättningen att reducera översättningsanknutna kostnader för europeiska patent med . Arbetsgruppen sammanträffade vid tre olika tillfällen varvid olika förslag i ovan nämnda syfte diskuterades. Den i förra avsnittet nämnda paketlösningen var ett av de förslag som togs upp i inventeringen av möjliga lösningar. Även andra av de förslag, som inledningsvis kom att behandlas i arbetsgruppen, hade tidigare diskuterats i den europeiska patentorganisationens förvaltnings- råd. Bland de alternativ som behandlades kan nämnas ett förslag som innebar krav på obligatorisk översättning av patenthandlingar endast i de fall detta begärdes av tredje man eller i samband med anhängiggörande av en intrångstalan. Vidare diskuterades i arbetsgruppen ett alternativ som skulle innebära krav på översättning endast av vissa väsentliga delar av patentbeskrivningen. Flera delegationer menade att en sådan ordning knappast skulle leda till någon kostnadsbesparing, eftersom det grannlaga arbetet med att ta fram de "väsentliga delarna" av beskriv- ningen både var tids- och kostnadskrävande, och att det dessutom var förknippat med stor osäkerhet om huruvida översättningen, som seder- mera skulle ligga till grund för patentets giltighet i den designerade staten, kunde bli tillräckligt preciserad och omfattande. Det diskuterades även en ordning innebärande en centraliserad inlämning av översätt- ningar. Förslaget gick ut på att EPO, i stället för respektive nationell patentmyndighet, skulle vara mottagare av översättningen. På detta sätt skulle kostnaderna för publiceringen reduceras märkbart eftersom någon publicering i respektive designerad stat inte längre skulle vara nöd- vändig. Dessutom skulle kostnaden för patentombud vid översättning av handlingar falla bort i de länder som föreskriver krav på medverkan av ombud i sådana ärenden. Ytterligare ett förslag som diskuterades var att förlänga tidsfristen för inlämnande av översättning av hela patent- skriften från till . Däremot skulle en översättning av patentkraven även fortsättningsvis obligatoriskt lämnas in . Ett sådant förslag skulle ge sökanden på sig att av- göra huruvida patentet var ekonomiskt bärkraftigt och värt att exploatera med alla de kostnader ett sådant beslut innebär. Inget av de nu nämnda förslagen kunde emellertid godtas av en majoritet av medlemsländerna. I slutet av arbetsgruppens andra möte lade den svenska och den schweiziska delegationen fram en skiss till ett s.k. protokollsförslag, som innebar att de konventionsstater som anslutit sig till det särskilda proto- kollet skulle avstå från krav på fullständig översättning av patentskriften, i de fall beskrivningen av det europeiska patentet fanns tillgängligt på engelska. Dock fanns, enligt förslaget, en möjlighet att kräva översätt- ning av patentkraven till respektive designerad stats officiella språk och en ovillkorlig skyldighet att översätta hela patentskriften i händelse av en intrångstvist. Efter vissa diskussioner, där bl.a. framförde önskemål om att samtliga handläggningsspråk i EPO skulle behandlas likvärdigt, justerades förslaget så att även denna begäran tillgodosågs. Det slutgiltiga förslaget innebar sålunda att de EPC-stater, som har något av EPO:s handläggningsspråk (dvs. engelska, tyska eller franska) som ett av sina officiella språk, avstår från att i fortsättningen kräva översättning av patentskriften för att patentet skall bli giltigt. EPC-stater som inte har ett officiellt språk som också är handläggningsspråk i EPO, skall peka ut ett av de tre handläggningsspråken och avstå från översättning, om patentskriften finns på det utpekade språket. Även i fall när patentskriften finns på detta språk har dessa stater alltjämt rätt att kräva översättning av patentkraven till ett av sina officiella språk. I överenskommelsen anges att denna inte utgör något hinder för anslutna stater att kräva översättning av hela patentskriften i de fall en intrångstvist uppstår. Av delegationerna tillkännagav , , , samt preliminärt även och , att de inte hade för avsikt att ansluta sig till en överenskommelse med detta innehåll. och förbehöll sig ställningstagande. Denna inom WPR framarbetade överenskommelse antogs, som tidigare nämnts, vid en regeringskonferens i , varvid , , , , , , , och undertecknade den. har även undertecknat överenskommelsen. 5.3Språkfrågans behandling i vissa immaterialrättsliga regelverk 5.3.1Patentlagen, patentkungörelsen och PRV:s patent- bestämmelser En nationell patentansökan skall i princip vara avfattad på svenska. Detta gäller utan undantag i fråga om beskrivning, patentkrav och samman- drag. Andra handlingar får vara avfattade på svenska, danska eller norska. Är en handling avfattad på annat språk än som har sagts skall översättning ges in. PRV har dock rätt att beträffande vissa handlingar avstå från att kräva översättning eller godta översättning till annat språk än svenska, danska eller norska. Detta gäller i fråga om annan handling än beskrivning, patentkrav och sammandrag samt i fråga om sådan text i beskrivning eller patentkrav som inte ingår i vad som utgör s.k. grund- handling (3 och 21 §§ patentkungörelsen). En sökande kan således i vissa fall lämna in en svensk patentansökan på annat språk än svenska. Sökan- den skall dock föreläggas att till PRV inkomma med en översättning av beskrivning, patentkrav och sammandrag innan ansökningen blir allmänt tillgänglig, dvs. innan ansökningen publiceras 18 månader efter ingiv- ningsdagen eller prioritetsdagen. PRV är emellertid oförhindrat att ta upp patentansökningen till prövning innan översättningen kommit PRV till handa (3 § tredje stycket patentkungörelsen). Normalt uppkommer ett skydd för nationella ansökningar i . Bestämmelserna i 60 § PL om s.k. proviso- riskt skydd innebär i princip att lagens bestämmelser om patentintrång kan åberopas mot den som yrkesmässigt utnyttjar uppfinningen efter det att ansökningen blivit allmänt tillgänglig enligt 22 § PL. Detta proviso- riska skydd gäller dock endast i den mån ansökningen leder till patent. För tiden innan patentet har meddelats enligt 20 § PL omfattar emellertid patentskyddet endast vad som framgår såväl av patentkraven i deras lydelse när ansökningen blev allmänt tillgänglig som av patentkraven enligt patentet. Sker intrång får inte straff dömas ut och ett skadestånd får endast avse ersättning för utnyttjande enligt 58 § andra stycket PL. Provisoriskt skydd i kan erhållas även i fråga om europeiska patentansökningar, i vilka designerats. För uppkomsten av sådant provisoriskt skydd gäller att ansökningen har publicerats av EPO och att den leder till patent i . Det provisoriska skyddet uppkommer dock först från den tidpunkt då den svenska patentmyndigheten har kungjort att översättning till svenska av patentkraven har kommit patentmyndig- heten till handa (jfr 88 § PL och artikel 67 i EPC). Det kan anmärkas att denna möjlighet till provisoriskt skydd i för europeiska patent- ansökningar utnyttjas i mycket ringa utsträckning. 5.3.2Patentlagstiftningen i andra nordiska länder De nordiska patentlagstiftningarna är till följd av samarbete på rätts- området väl harmoniserade. Av de nordiska länderna är förutom , och anslutna till EPC. och har, i enlighet med bestämmelserna i artikel 65 i EPC, utnyttjat möjligheten att kräva översättning av vissa handlingar för att ett euro- peiskt patent skall få rättsverkan i respektive land. accepterar en ordning som i många avseenden liknar regleringen i Londonöverenskommelsen. En ansökan om nationellt patent i kan göras på isländska, danska, norska, svenska eller engelska. Om beskrivningen, patentkraven, sammanfattningen och ritningarna inte är avfattade på isländska skall patentkraven, sammanfattningen och de ritningar som skall publiceras finnas tillgängliga på isländska innan ansökan offentliggörs. Leder ansökan till att patent meddelas måste en översättning av en godkänd version av patentkraven, sammanfattningen och ritningarna med därtill hörande text, finnas tillgängliga på isländska från det att sökanden underrättats om att patentet kan komma att meddelas. måste även en godkänd version av beskrivningen finnas tillgänglig på isländska eller engelska. En ansökan om europeiskt patent kan lämnas in på svenska eller ett annat språk som inte är ett av EPO:s handläggningsspråk, dvs. engelska, tyska eller franska. I dessa fall måste dock sökanden enligt artikel 14.2 och regel 6.1 i EPC, inge en översättning till något av EPO:s tre handlägg- ningsspråk från det att ansökan ingavs eller, om kon- ventionsprioritet begärs, månader efter prioritetsdagen. EPO använder sig därefter av det officiella handläggningsspråk som sökanden angett i sin ansökan. Publiceringar sker på det utpekade handläggnings- språket. Patentkraven översätts obligatoriskt till EPO:s tre handlägg- ningsspråk när det meddelade patentet offentliggörs enligt artikel 98 i EPC (jfr artikel 14.7 i EPC). En sökande (eller en invändare) hemma- hörande i ett konventionsland som inte har engelska, tyska eller franska som officiellt språk erhåller sänkt ansöknings-, gransknings- och invänd- ningsavgift i de fall ansökan (respektive invändningen) getts in på hem- landets språk (jfr artikel 14.2, 14.4 och regel 6.3). 5.3.4Europeiska kommissionens förslag till förordning om gemenskapspatent Som tidigare berörts i avsnitt 4.3.1 pågår arbete med att tillskapa ett enhetligt, övernationellt och autonomt patent för hela EU, benämnt gemenskapspatent. Syftet med det förslag från Europeiska kommissionen som diskuteras (KOM [2000] 412 slutlig) är att möjliggöra för den som gjort en uppfinning att till överkomlig kostnad få ett i hela gemenskapen giltigt patent, som är underkastat gemenskaps- rättslig jurisdiktion, inkluderande en central domstolsprövning. Detta skall åstadkommas bland annat genom att EG ansluter sig till den euro- peiska patentorganisationen. En ansökan om gemenskapspatent kommer enligt förslaget att i rättsligt hänseende vara en ansökan om ett europeiskt patent där gemenskapen designeras, i förekommande fall jämte EPC- stater som står utanför EU. EPO skall således pröva ansökningar om gemenskapspatent, i princip enligt samma regler som gäller för När ett gemenskapspatent väl har meddelats skall det däremot i väsentliga delar regleras enbart av gemenskapsregler. Enligt kommissionens ursprungliga förslag till gemenskapspatent- förordning skulle inga översättningar av gemenskapspatent kunna krävas, utöver översättningar av patentkraven till de två EPO-språk som inte använts vid handläggningen. Dock skulle det stå en patenthavare fritt att låta översätta och till EPO ge in översättningar av patentet till flera eller alla av de språk i medlemsstaterna som är officiella språk i gemenskapen. Dessa översättningar skulle sedan hållas tillgängliga av EPO (artikel 58 i förordningsförslaget). En sådan frivillig åtgärd skulle kunna få betydelse för rätten till skadestånd vid ett intrång i patentet (artikel 44.3 i förord- ningsförslaget). Den föreslagna skadeståndsbestämmelsen ansågs moti- verad med hänsyn till de långtgående begränsningar i översättnings- hänseende som föreslagits av kommissionen. Under de fortsatta förhand- lingarna har medlemsländerna träffat en principöverenskommelse om vissa grundläggande frågor kring bl.a. den språkregim som skall gälla för gemenskapspatent. Denna överenskommelse innebär ett krav på över- sättning av patentkraven till samtliga medlemsstaters officiella språk. Om denna överenskommelse står sig i de fortsatta förhandlingarna kan det antas att den föreslagna bestämmelsen om begränsning av rätt till skadestånd har spelat ut sin roll i förhandlingarna. Efter mångåriga diskussioner antogs rådets förordning (EG) nr 40/94 av om gemenskapsvarumärken (EGT L 11, , s.1 [Celex 31994R0040]). Förordningen började i praktiken att tillämpas först . Som europeisk varumärkesmyndighet inrättades den s.k. Harmoniseringsbyrån eller, som den fullständiga engelska benämningen lyder, Office for Harmonization in the Internal Market (trade marks and designs) i (OHIM). Genom att ansöka om registrering av ett varumärke hos OHIM kan sökanden skaffa sig ett enhetligt skydd för hela EU-territoriet. Till skill- nad från vad som gäller för europeiska patent enligt EPC skall således någon designering av enskilda medlemsländer inte ske. Föreligger hinder mot det sökta märket i något av medlemsländerna utgör detta i princip hinder för registrering. I förordningen finns bestämmelser om språkanvändning och över- sättning (se artikel 115). Härav framgår bl.a. att en ansökan kan göras på valfritt EU-språk.