prop · GT0377 · 2006-02-09 00:00:00 — Vid Migrations- verkets nuvarande prövning av om uppehållstillstånd skall beviljas god- tas normalt de anställningshandlingar som uppvisas efter en enklare kon- troll av att det aktuella företaget faktiskt existerar. I vissa ärenden görs dock fördjupade kontroller av anställningsbeviset och av arbetsgivaren. I den mån det är tillåtet enligt artikel 14.2 att genomföra kontroller beträf- fande sådana handlingar bör det naturligtvis vara tillåtet att behandla de uppgifter som inhämtas. Enligt nuvarande ordning skall vid uppehållstillståndsförfarandet även registrera branschtillhörighet be- träffande arbetstagare. Det finns inget som talar för att behovet av att behandla sådana uppgifter minskat. Snarare bör det ligga i intresset av att statistiskt kunna bevaka migrationen till landet att behandla uppgifter om branschtillhörighet. Dessa uppgifter bör framgå av de handlingar som tidigare angivits. Det får dock inte ställas som krav för utfärdandet av registreringsbeviset att unionsmedborgaren tillhandahåller uppgifter om vilken bransch han eller hon är verksam i. Den unionsmedborgare som vistas i med stöd av artikel 7.1 b skall visa upp ett bevis på att han eller hon har tillräckliga tillgångar för att inte belasta det sociala biståndssystemet under vistelsen och en hel- täckande sjukförsäkring som gäller i . Studerande skall för att få ett registreringsbevis uppvisa ett bevis på en registrering vid en erkänd eller yrkesutbildning och ett bevis på att de omfattas av en heltäckande sjukförsäkring. Rimligen skall beviset, även om detta inte uttryckligen anges i rörlighetsdirektivet, också utvisa att sjukförsäkringen gäller i . Enligt artikel 7.1 c and- ra stycket är det nämligen en förutsättning för att en studerande skall ha uppehållsrätt att denne har en sjukförsäk- ring som gäller här. Därutöver skall en studerande även lämna en försäk- ran om att han eller hon har tillräckliga tillgångar att försörja sig själv och sin familj, så att de inte blir en belastning för den mottagande med- lemsstatens biståndssystem under vistelsen. Familjemedlemmar som själva är unionsmedborgare, men som inte har uppehållsrätt enligt artikel 7.1 a-c utan enligt d, har rätt att få ett registre- ringsbevis om denne visar upp en handling som bestyrker familjeanknyt- ning eller ett registrerat partnerskap och ett bevis om registrering för den unionsmedborgare som de följer med eller ansluter sig till. Om unions- medborgaren är en släkting i rakt upp- eller nedstigande led skall denne även visa upp en handling som styrker att han eller hon för sin försörj- ning är beroende av sin uppehållsberättigade släkting eller dennes maka, make eller partner. För familjemedlemmar i rakt nedstigande led som är är det tillräckligt att bevisa sin ålder. I artiklarna 12 och 13 behandlas vissa fall när förutsättningarna förändrats för familjemedlem- men. Det handlar om de situationer när äktenskapet eller det registrerade partnerskapet med unionsmedborgaren upphört eller om unionsmedbor- garen avlidit eller lämnat landet. Dessa situationer synes endast i undan- tagsfall innebära några problem vid registreringstillfället. I normalfallet bör familjemedlemmen ha hunnit registrera sig före en sådan händelse. Om familjemedlemmen ansöker om registrering efter det att förutsätt- ningarna ändrats på något av ovanstående sätt förhåller det sig dock nå- got annorlunda. För att denne själv skall ha uppehållsrätt förutsätts att familjemedlemmen själv tillhör någon av de kategorier som behandlats i avsnitt 5.8.2. Familjemedlemmen måste således visa att han eller hon är arbetstagare, egenföretagare, tjänstetillhandahållare, studerande, arbets- sökande eller har tillräckliga tillgångar för vistelsen. Följaktligen måste registreringsmyndigheten kunna begära att denne tillhandahåller hand- lingar som visar att han eller hon uppfyller dessa krav. Det bör noteras att familjemedlemmen fortfarande måste kunna styrka familjeanknytningen till den unionsmedborgare som har eller har haft uppehållsrätt i . Det kan också finnas anledning att kontrollera om förändringen av för- hållandena har skett efter det att de flyttade till . Arbetssökande tillhör en särskild kategori, som inte uttryckligen med- getts en uppehållsrätt enligt rörlighetsdirektivet, men som ändå måste anses ha en sådan rätt (se avsnitt 5.8.2.6). En följd av att de skall anses ha en uppehållsrätt i som överstiger de inledande tre månaderna är att de därmed också får åläggas ett registreringskrav. I artikel 8.3 anges inte vilka krav som får ställas för att utfärda bevis om registrering för arbetssökande. Det kan inte anses strida mot rörlighetsdirektivet eller gemenskapsrätten i övrigt att ställa vissa krav på att den arbetssökande presenterar handlingar som visar att han eller hon faktiskt är arbetssö- kande. Regeringen väljer dock att inte ålägga arbetssökande något regi- streringskrav av skäl som redovisats ovan under avsnitt 6.14.6. Enligt artikel 7.3 skall vissa unionsmedborgare anses behålla sin ställ- ning som arbetstagare eller egenföretagare trots att förhållandet upphört. Detta gäller för den som drabbats av sådan arbetsoförmåga som framgår av artikel 7.3 a, för den som drabbas av ofrivillig arbetslöshet enligt arti- kel 7.3 b-c eller den som inleder en yrkesutbildning i enlighet med artikel 7.3 d. Artikel 8.3 tycks inte medge möjligheten att kräva av en sådan ar- betssökande att även visa upp bevis på att denne efter att arbetslösheten inträffat anmält sig till behörig arbetsförmedling. Dessa situationer bör i normalfallet inte innebära några problem vid registreringstillfället efter- som unionsmedborgaren vanligtvis har hunnit registrera sig innan denne slutat sin anställning eller upphört att vara egenföretagare. Det kan dock förekomma att unionsmedborgaren av någon anledning väntat med att registrera sig eller att anställningen upphört . Om denne vid registreringstillfället åberopar artikel 7.3 kan det uppstå problem. Av skäl 14 till rörlighetsdirektivet framgår att uppräkningen av bevishandlingar i artikel 8 är avsedd att vara uttömmande. Det enda krav som får ställas beträffande arbetstagare är pass eller identitetskort samt ett intyg eller liknande som utvisar det tidigare anställningsförhållandet. Det skulle således inte vara möjligt att vid registreringsprövningen kräva att den unionsmedborgare som åberopar artikel 7.3 presenterar ett intyg om att arbetsoförmågan beror på sjukdom eller olycksfall, att arbetslösheten är ofrivillig, att han eller hon anmält sig som arbetssökande vid en behörig arbetsförmedling, eller att unionsmedborgaren inlett en yrkesutbildning som har ett samband med den tidigare sysselsättningen. Detta framstår som särskilt märkligt beträffande den sistnämnda kategorin. Den som inleder en yrkesutbildning enligt artikel 7.3 d har rätt att hävda att han eller hon skall behålla sin ställning som arbetstagare, trots att han eller hon övergått till att vara studerande. Detta kan av flera anledningar vara mer förmånligt för den enskilde. Exempelvis kan fler familjemedlemmar härleda en uppehållsrätt enligt rörlighetsdirektivet om unionsmedborga- ren anses som arbetstagare istället för studerande, vilket framgår av arti- kel 7.4. Nyss nämnda unionsmedborgare skulle således kunna bli betrak- tade som arbetstagare i rörlighetsdirektivets bemärkelse, vilket i sin tur skulle innebära att han eller hon enligt artikel 8.3 inte får avkrävas annat bevis än anställningsbevis, trots att anställningen upphört. Däremot mås- te en person som påbörjat samma yrkesutbildning utan att ha arbetat i uppvisa flera andra handlingar. Det är svårt att finna skäl för en sådan ordning. Även om det inte uttryckligen anges i rörlig- hetsdirektivet att registreringsmyndigheten får kräva uppvisande av handlingar som styrker sådana förhållanden som framgår av artikel 7.3 talar ändå ändamålsskäl för att även sådana handlingar får avkrävas. I vart fall gäller detta när artikel 14.2 andra stycket kan åberopas. Det bör i sådant fall också vara tillåtet att registrera dessa handlingar. Vad som sagts avser den situationen när unionsmedborgaren redan lämnat sin an- ställning när han ansöker om registreringsbevis. Om denne däremot till- hört kategorin arbetstagare eller egenföretagare vid registreringstillfället och det först senare uppmärksammas att detta förhållande upphört, bör det normalt vara fråga om sådana fall där det framkommit information som medfört att det uppstått rimliga tvivel på huruvida unionsmedborga- ren uppfyller kraven i artiklarna 7, 12 och 13, vilket i så fall föranlett en kontroll av uppehållsrätten enligt artikel 14.2. I det fallet är det naturligt- vis möjligt att begära in handlingar som styrker att unionsmedborgaren uppfyller kraven enligt artikel 7.3. Eftersom vissa bevishandlingar bör registreras är det naturligt att samti- digt registrera grunden för uppehållsrätten. Med beaktande av behovet av att statistiskt kunna bevaka migrationen till landet får det anses vara av vikt att behandla dessa uppgifter. Hur de olika kategorierna av utlänning- Prop. 2005/06:77 ar skall indelas får ankomma på den myndighet som ansvarar för regi- Det föreligger inte något hinder mot att behandla historiska uppgifter om unionsmedborgaren. Som utgångspunkt är det endast de aktuella uppgif- ter som medför att denne har uppehållsrätt som är intressanta att behand- la. Det finns knappast anledning att undersöka uppgifter som inte längre gäller vid registreringstillfället. Däremot kan det tänkas att det vid en omprövning enligt artikel 14.2 framkommer att unionsmedborgaren vis- serligen fortfarande har uppehållsrätt men att det numera beror på andra skäl. Det finns i denna situation anledning att registrera uppgifter om dessa förändrade förhållanden. I annat fall finns risken att unionsmed- borgarens uppehållsrätt, på grund av att registret innehåller gamla upp- gifter, på nytt blir ifrågasatt. Av motsvarande anledning kan det finnas skäl att behålla uppgifter om de gamla förhållandena som föranledde den ursprungliga registreringsåtgärden och att även behandla sådana historis- ka uppgifter. Det föreligger heller inte något hinder mot att behandla uppgifter om avregistrerade unionsmedborgare. Sådana uppgifter kan vara värdefulla att behandla med hänsyn till såväl behovet av individuell utlänningskontroll som intresset av att statistiskt bevaka migrationen i landet. Under utarbetandet av rörlighetsdirektivet angavs att systemet med folk- bokföringsregister är godtagbart (KOM [2001] 257 slutlig s.12). Även om uttalandet inte avsåg just det svenska systemet bör det ändå ge stöd för att de uppgifter som registreras i vår folkbokföring får registreras. Om inte annat bör detta vara tillåtet eftersom samma uppgifter får regi- streras beträffande svenska medborgare och registrering av sådana upp- gifter därför inte strider mot likabehandlingsprincipen. Uppgifter som ingår i folkbokföringen och som bör vara av värde att registrera i nu ak- tuellt förfarande är uppgifter om person- eller samordningsnummer, kön, civilstånd, medborgarskap och inflyttning från utlandet. Uppgifter om person- eller samordningsnummer och kön har betydelse för identifie- ringen av unionsmedborgaren och är värdefulla även för registreringsför- farandet. Medborgarskap och inflyttning från utlandet är uppgifter som direkt har betydelse för bedömningen av uppehållsrätten. I folkbokfö- ringen registreras även födelseort, vilket inte synes lika självklart i det nu aktuella sammanhanget. Civilstånd kan ha betydelse för den som härle- der sin uppehållsrätt från artikel 7.1 d, dvs. en unionsmedborgare som har uppehållsrätt p.g.a. att en anhörig har uppehållsrätt enligt artikel 7.1 a-c. Eftersom även den registrerade unionsmedborgarens familjemed- lemmar kan ha en egen uppehållsrätt om samhörigheten med unionsmed- borgaren är klarlagd, bör man också registrera uppgifter om dessa famil- jemedlemmar. Det bör framgå av lag vilka uppgifter som skall få behandlas i registre- Prop. 2005/06:77 ringsförfarandet Enligt utlänningsdataförordningen får följande personuppgifter behandlas i verksamhet enligt utlänningslagstiftningen: person- eller samordnings- nummer, namn, födelsetid, kön, vårdnadshavare, civilstånd och andra identifieringsuppgifter, nuvarande och tidigare medborgarskap, tidigare adress och boende i utlandet, adress och boende i , uppgifter om resedokument och identifieringshandlingar, uppgifter rörande utlänning- ens resa och ankomst till , språk, religion, politisk åskådning, et- nisk tillhörighet och hälsotillstånd. Vidare får även behandlas uppgifter om andra än den registrerade, t.ex. om god man, ombud, biträden, tolk, anhöriga och kontakt- eller referenspersoner. För asylsökande m.fl. får även registreras uppgifter om bl.a. inskrivning vid boendeenhet, utbild- ning, yrke och anställning. Olika typer av beslut får också registreras. I uppräkningen av vilka uppgifter som får registreras ingår de flesta uppgifter som har redovisats i detta avsnitt. Det framgår dock inte att sådana handlingar som åberopas i tillståndsförfarandet får be- handlas. Det är vidare tveksamt om någon bestämmelse i övrigt i utlän- ningsdataförordningen ger stöd för att registrera alla de uppgifter som är aktuella i rörlighetsdirektivets registreringsförfarande. För att undanröja dessa tvivel skulle uppräkningen i utlänningsdataförordningen behöva kompletteras med ytterligare uppgifter som får behandlas. I sammanhanget skall dock beaktas på vilket sätt utlänningsdatautred- ningen föreslår att den nya utlänningsdatalagen skall utformas. Det är visserligen ur integritetssynpunkt föredelaktigt att det i författning speci- ficeras vilka personuppgifter som får behandlas i verksamheten. Utlän- ningsdatautredningen har emellertid mot detta anfört att det finns stora tillämpningssvårigheter med en sådan författningsteknisk lösning. En detaljreglering av det slag som finns i utlänningsdataförordningen riskerar att försvåra ett rationellt utnyttjande av informationstekniken i verksamheten, inte minst med hänsyn till behovet av flexibilitet vid för- ändringar i verksamheten. föreslår att den nya utlänningsdatalagen skall reglera vilka uppgifter som får behandlas, men att det inte skall vara fråga om en detaljreglering. I stället föreslås att re- geln skall ange att alla personuppgifter som är nödvändiga för det ända- mål för vilket behandlingen utförs får behandlas och att känsliga uppgif- ter skall få behandlas endast om det är oundgängligen nödvändigt. Utlän- ningsdatautredningen har även föreslagit en allmänt hållen regel beträf- fande behandling av känsliga personuppgifter. Om utlänningsdatautred- ningens förslag genomförs kommer det att i lag finnas stöd för att regi- strera de uppgifter som är aktuella i rörlighetsdirektivets registreringsför- farande. Enligt regeringens mening bör det i författning klart anges att de uppgifter som aktualiseras i samband med registreringsförfarandet får registreras. Detta bör lämpligen ske i lag. Med hänsyn till det förslag till ny utlänningsdatalag som har lagts fram av utlänningsdatautredningen saknas dock anledning att föreslå lagändringar i denna del. Regeringens förslag: En utlänning som inte är medborgare i en EES- stat, men som har uppehållsrätt och som avser att vistas i mer än , skall ansöka om uppehållskort hos . Be- stämmelser med nu nämnt innehåll skall införas i 3 a kap. NUtlL. skall ansvara för förfarandet med uppehållskort. Regeringen skall bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas i samband med ansökan om uppehålls- kort. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag: De skäl som talar för att EES- medborgare registreras har samma bärighet för dessas familjemedlemmar från tredje land. Kravet på uppehållstillstånd avskaffas även beträffande dem som tillhör denna kategori, vilket innebär att förfarandet med uppe- hållskort är den bästa möjligheten till kontroll avseende dessa personer. Därtill måste någon form av behandling av personuppgifter anses vara en förutsättning för att kunna tillhandahålla uppehållskort. Således bör även EES-medborgares familjemedlemmar som inte själva är EES- medborgare registreras. är som central utlänningsmyndighet den myndighet som är mest lämpad för att ansvara för utfärdandet av uppehållskort. Verket har en organisation som utför i princip samma hand- läggning och prövning som krävs för utfärdande av sådana kort. Vissa ställningstaganden angående frågan om uppehållsrätt för familjemed- lemmar som inte själva är EES-medborgare kräver en ingående bedöm- ning av omständigheterna. är den myndighet som mer än någon annan myndighet har den nödvändiga kompetensen för sådana prövningar som blir aktuella vid utfärdandet av uppehållskort. Intresset av att begränsa administrativa förfaranden och kostnader talar för att den myndighet som har ansvaret för registreringsförfarandet även bör ansvara för uppehållskorten. Regeringen anser således att det bör vara Migra- tionsverket som skall ansvara för utfärdandet av uppehållskort. Vad gäller de personuppgifter som bör och får behandlas bör de över- väganden som gjorts i denna fråga beträffande EES-medborgare även gälla för familjemedlemmar från tredje land. Således bör grundläggande uppgifter om namn, adress och registreringsdatum behandlas i databasen samt uppgifter om person- eller samordningsnummer, födelseort, med- borgarskap och inflyttning från utlandet. Till skillnad från registrerings- bevisen för EES-medborgare får uppehållskorten innehålla uppgift om giltighetstid. Detta framgår av artikel 11.1, varför även denna uppgift bör behandlas. Även uppgifter om de handlingar som aktualiseras i samband med ansökan om uppehållskort bör behandlas. Av artikel 10.2 framgår att familjemedlemmar skall visa upp ett giltigt pass. Artikeln anger inte att identitetskort skulle kunna vara ett alternativ till pass, vilket gäller för EES-medborgare enligt artikel 8.5. Vidare anges att en handling som styrker familjeanknytning eller ett registrerat partnerskap skall uppvisas, vilket exempelvis bör kunna vara ett personbevis eller motsvarande. Det registreringsbevis som tillhör den EES-medborgare som familjemed- lemmen följer med eller ansluter till skall uppvisas och bör behandlas. I de fall då familjemedlemmen är ekonomiskt beroende av EES- medborgaren eller dennes maka, make eller registrerade partner skall familjemedlemmen även uppvisa handlingar som styrker beroendeförhål- landet. Artikel 10.2 innehåller regler om vilka handlingar bl.a. de perso- ner som omfattas av artikel 3.2 skall uppvisa för att tillerkännas uppe- hållskort. Detta är motsägelsefullt eftersom dessa personer inte har uppe- hållsrätt och därför inte omfattas av systemet med uppehållskort. Artikel 10.2 e och f har därför inget tillämpningsområde. Slutligen bör även uppgiften om sökandens status, dvs. att denne tillhör kategorin familje- medlemmar som inte själva är EES-medborgare, behandlas. Regeringen anser att familjemedlemmar som skall ha uppehållskort bör åläggas en skyldighet att ansöka om uppehållskort hos Migrations- verket. Såsom angivits i avsnitt 6.14.6 skall, i likhet med registreringen av EES-medborgare, en sådan ansökan ske om den berörda utlänningen avser att vistas i . I likhet med vad som före- slagits i fråga om registreringen bör regeringen ges möjlighet att meddela närmare föreskrifter om vilka uppgifter som skall lämnas i samband med ansökan om uppehållskort. 5.15.2Intyg om permanent uppehållsrätt Regeringens bedömning: bör även ansvara för förfa- randet i samband med utfärdandet av intyg om permanent uppehållsrätt. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: har ställt frågan om vilken prövning som får göras när en person begär att få ett bevis om permanent uppehållsrätt. Verket har förutsatt att man kan kräva att personen under vistelse här faktiskt uppfyllt kraven för att ha uppehållsrätt, t.ex. som arbetstagare eftersom vistelsen inte kan anses laglig om personen vistats här utan vare sig uppehållsrätt eller uppehållstillstånd. Verket har anfört att det i skäl 17 i direktivets förord används uttrycket uppehållit sig lag- ligt i enlighet med villkoren i detta direktiv, vilket understryker verkets uppfattning. Skälen för regeringens bedömning: Någon form av registrering bör vara en förutsättning för att kunna tillhandahålla de berörda utlänningar- na intyg om permanent uppehållsrätt. Det registreringsförfarande som behandlats i avsnitt 6.14 utgör den naturliga utgångspunkten. Regeringen anser att ansvaret för utfärdandet av intyget lämpligen bör åläggas Mi- grationsverket. Verket bör därvid kontrollera uppehållets varaktighet och, om förutsättningarna för permanent uppehållsrätt anses föreligga, utfärda intyget samt i registret föra in de uppgifter som har framkommit i sam- band med prövningen. De uppgifter som bör komma i fråga att behandla är i första hand den eventuella bevisning för uppehållets varaktighet som sökanden lagt fram samt uppgiften om att ett intyg om permanent uppe- hållsrätt utfärdats. Det bör även vara tillåtet att behandla eventuella för- ändringar i övrigt när det gäller de uppgifter som tidigare registrerats Prop. 2005/06:77 beträffande sökanden. Regeringens bedömning: bör även ansvara för förfa- randet i samband med utfärdande av permanent uppehållskort. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Utredning har även föreslagit att bör ansvara för automatisk databehandling av personuppgifter om de sökande. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Någon form av administrativt förfarande bör vara en förutsättning för att kunna tillhandahålla familje- medlemmen det permanenta uppehållskortet. Enligt artikel 20.1 skall det permanenta uppehållskortet förnyas automatiskt . Detta in- nebär att det är nödvändigt att upprätthålla ett system även beträffande de som har rätt till permanent uppehållskort. Ansvaret för utfärdande av permanent uppehållskort bör lämpligen åläggas . Även vid kontroll av om sökanden uppfyller villkoren för permanent uppehållsrätt gäller att varje bevismedel som godtas i får användas för att styrka att det varit fråga om ett stadigvarande uppe- håll. Vad som sagts i föregående avsnitt om uppgifter som kan bli aktuel- la att behandla gäller även för detta förfarande. Därutöver bör uppgiften om det permanenta uppehållskortets giltighetstid behandlas. 5.16Förfarandet i samband med utfärdande av registre- ringsbevis och uppehållskort Regeringens förslag: Om det kan antas att en utlänning är skyldig att registrera sig eller att ansöka om uppehållskort, får fö- relägga honom eller henne att fullgöra denna skyldighet eller att skriftli- gen lämna de uppgifter som behövs för att registrering eller utfärdande av uppehållskort skall kunna ske. Ett sådant föreläggande skall kunna förenas med vite. Vid prövningen av en fråga om utdömande av vite skall även vitets lämplighet kunna bedömas. Vad som sagts skall på mot- svarande sätt gälla för familjemedlemmars skyldighet att ansöka om up- pehållskort. Regeringens bedömning: Några sanktioner mot utlänningar som under- låter att ansöka om permanent uppehållskort bör inte införas. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Säkerhetspolisen menar att möjlighet att förelägga vite inte kan anses vara en tillräckligt ingripande åtgärd utan att det även bör införas en straffbestämmelse. Denna bör ha sin utgångspunkt i 43 § folkbokföringslagen (1991:481). Skälen för regeringens förslag: De förfaranden som behandlats i av- snitt 6.14.6 och 6.15.1 är de enda möjligheter till generell kontroll av unionsmedborgare och deras familjemedlemmar som rörlighetsdirektivet tillåter. Artikel 5.5 talar visserligen om möjligheten att införa en rappor- teringsskyldighet inom rimlig tid efter inresan.