prop · GT03114 · 2006-03-22 00:00:00 — Det beror på att dessa produkter anses vara särskilt känsliga och därför förtecknas i bilaga IV i Vid beslut om beviljande av exporttillstånd enligt denna förordning skall medlemsstaterna enligt artikel 8 i förordningen beakta alla relevanta aspekter inbegripet bl.a. de förpliktelser och åtaganden de har accepterat i egenskap av medlemmar i de relevanta internationella icke- spridningssystemen och överenskommelserna om exportkontroll eller genom ratificeringen av relevanta internationella fördrag. Tillämpat på kärnämne och kärntekniska produkter betyder detta att skall beakta alla de förpliktelser och åtaganden som har gjort inom internationell icke-spridning, inklusive vad som följer av icke- spridningsavtalet, NPT. Grundläggande bestämmelser vid sådana beslut anges i de riktlinjer som () har utfärdat och Skr. 2005/06:114 som de medverkande regeringarna har godkänt. Detta innebär att , vid export av kärnämne och kärntekniska produkter till en stat som är ansluten till NPT, men som inte är en enligt avtalet erkänd kärnvapenstat, skall inhämta vissa angivna försäkringar från mottagarlandets regering, innan en exportlicens kan beviljas. Det mottagande landet skall i huvudsak försäkra: att produkterna inte kommer att användas för framställning av kärnvapen; att har full kontrollrätt i landet; att kärnämne i landet har adekvat fysiskt skydd; att mottagande land försäkrar att inte vidareexportera de från erhållna produkterna, eller kärntekniska produkter som skapats med hjälp av de svenska exporterade produkterna. Vid överföring av kärnämne till EU-länder behövs dock inga regeringsförsäkringar eftersom detta är reglerat genom Euratom- överenskommelserna som gäller för alla EU-länder. När kärnämne och kärnteknisk utrustning importeras till kräver det exporterande landets regering på motsvarande sätt försäkringar av den . NSG:s riktlinjer har vidareutvecklats. NSG:s medverkande regeringar har godkänt de uppdaterade riktlinjerna som innebär flera skärpningar. De träder i kraft strax /2006. Detta får till följd att den efter denna tidpunkt kommer att utvidga innehållet i begäran om regeringsförsäkringar vid export, för att helt och hållet uppfylla kraven i NSG:s uppdaterade riktlinjer. () beslutar om licenser för export till land utanför EU eller överföring inom EU av kärnämne och kärntekniska produkter förutom i vissa speciella eller principiella fall där regeringen är beslutande organ. Produkterna är specificerade i bilaga 1, kategori 0 till EG-förordningen 1334/2000 om produkter med dubbla användningsområden. SKI:s uppgifter i samband med export av kärnämne och kärntekniska produkter anges i förordning (2000:1217) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd. Ansökan om tillstånd skall ges in till SKI. En ansökan om tillstånd till export eller till överföring inom EU av använt kärnbränsle skall bl.a. innehålla uppgifter om hur materialet slutligt skall tas om hand. I fråga om material som härrör från en kärnteknisk verksamhet i skall ansökan bl.a. innehålla en försäkran att den som för ut materialet kommer att återta materialet, om det inte kan tas om hand på avsett sätt. Även transporten av kärnämne är reglerad av svensk lagstiftning, som följer internationell standard, för att förhindra radiologiska olyckor och för att tillse att adekvat fysiskt skydd finns. En tabell med uppgifter om SKI:s beviljade exportlicenser återfinns i bilaga 4 till denna skrivelse. Avdelning III Internationellt samarbete 10Samarbetet inom EU med exportkontroll av krigsmateriel EU:s uppförandekod för vapenexport Enligt EG-fördragets artikel 296 får varje medlemsland undanta tillverkning av eller handel med vapen, ammunition och krigsmateriel från de regler som normalt gäller enligt EG-fördraget med hänvisning till det egna landets väsentliga säkerhetsintressen. Därför har varje medlemsland nationella regler när det gäller krigsmaterielexport. Emellertid har EU:s medlemsländer i viss utsträckning föredragit att samordna sin exportpolitik. EU:s uppförandekod för vapenexport (se bilaga 5) antogs i sin nuvarande utformning och innehåller gemensamma kriterier för export av krigsmateriel som skall tillämpas vid den nationella prövningen av exportansökningar. Dessa kriterier utgör en minimireglering, medlemsländerna kan ha egna, striktare, riktlinjer. Uppförandekoden är indelad i två delar. Den första delen innehåller åtta kriterier som vart och ett skall beaktas innan ett beslut tas om att tillåta vapenexport till ett land. Dessa kriterier handlar om Situationen i mottagarlandet (kriterium 2, 3, 7 och 8) Situationen i mottagarlandets region (kriterium 4) Avsändarlandets och mottagarlandets internationella åtaganden (kriterium 1, 5 och 6). Vad gäller situationen i mottagarlandet skall hänsyn tas till respekten för mänskliga rättigheter (2), huruvida det råder spänningar eller väpnad konflikt i det mottagande landet (3), risken för att vapnen kommer på avvägar eller vidareexporteras (7) och huruvida exporten allvarligt skulle störa landets hållbara utveckling (8). Situationen i regionen avser stabiliteten i området och risken för att mottagaren skulle kunna använda vapnen i en regional konflikt (4). Slutligen skall beaktas exportlandets och mottagarlandets internationella åtaganden, t.ex. genom att vapenembargon måste respekteras (1), hänsyn tas till medlemsstaternas nationella säkerhet (5) samt mottagarlandets uppträdande i det internationella samfundet (6). Det sistnämnda handlar bland annat om landets attityd till terrorism, vilket slags allianser det har, samt hur väl det respekterar internationell rätt. Till koden hör även en förteckning över de produkter som skall Skr. 2005/06:114 kontrolleras i enlighet med koden (EU:s gemensamma militära lista) och en användarguide som mer i detalj anger hur bl.a. kodens överenskommelser om informationsutbyte och konsultationer skall ske. Utbyte av information om avslag Enligt kodens tillämpningsbestämmelser skall medlemsstaterna utbyta underrättelser om avslag (eng. denials), dvs. i huvudfallet avslag på ansökningar om exporttillstånd. Om en annan medlemsstat överväger att bevilja tillstånd för en i huvudsak identisk transaktion skall konsultationer genomföras innan tillstånd kan beviljas. Den konsulterande medlemsstaten skall även meddela den underrättande staten om sitt beslut. Utbytet av underrättelser om avslag och konsultationerna kring underrättelserna gör att exportpolitiken inom EU blir öppnare och mer enhetlig. Konsultationerna leder till en mer gemensam syn på olika exportdestinationer, och genom att medlemsländerna informerar varandra om de exportaffärer som nekas, minskar risken att något annat medlemsland beviljar exporten. Tanken med systemet är att när ett avslag avseende en viss export har meddelats övriga medlemsländer, skall inte samma export godkännas av ett annat medlemsland. ISP ansvarar för utfärdandet av svenska avslag och genomför konsultationer. mottog 331 underrättelser om avslag från 24 medlemsstater. lämnade 10 underrättelser om avslag avseende , se bilaga 2. Dessa avslag gällde följande länder och kriterier: (krit. 3), (krit. 2 och 4), (krit. 7), (krit. 3 och 7), (krit. 7), (krit. 3), (3 stycken, krit. 3 och 7), (krit. Det faktum att export till ett visst mottagarland nekats i ett fall innebär inte att landet inte kan komma i fråga för svensk export i andra fall. Den svenska exportkontrollen tillämpar inte ett system med landlistor, dvs. i förväg fastställda listor över godkända respektive icke godkända mottagarländer. Varje enskild utförselansökan prövas individuellt från fall till fall mot de riktlinjer som regeringen fastställt för krigsmaterielexporten och EU:s uppförandekod för vapenexport. Till uppförandekoden finns en användarguide. Den finns på webbsidan Säkerhetsrelaterad exportkontroll i avsnittet om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken på rådets webbplats: . Guiden anger förfaranden för att förbättra systemet för information om avslag och samråd och klargör medlemsstaternas ansvar i dessa avseenden. Användarguiden uppdateras med jämna mellanrum, senast . I rådsarbetsgruppen COARM (Council Working Party on ) diskuterar EU:s medlemsstater (samt och , som deltar som aktiva observatörer) regelbundet uppförandekodens tillämpning, utbyter information om synen på exportdestinationer och utarbetar gemensamma riktlinjer för medlemsstaternas nationella regelsystem för exportkontroll. En redogörelse för detta arbete, överenskommelser som har träffats och statistik över medlemsstaternas export av krigsmateriel, publiceras i en årlig rapport, som utges i enlighet med EU:s uppförandekod om vapenexport. Rapporten diskuteras på ett årligt möte där också kodens genomförande granskas och förbättringsbehov identifieras. De årliga rapporterna visar att uppförandekoden, som baseras på en politisk överenskommelse och inte utgör lag, har lett till viktiga förändringar i medlemsstaternas nationella regelverk såväl som i ländernas exportpolitik. Den senaste rapporten publicerades i EUT C 328 s 1. I rapporten redovisas även vilka beslut som tagits inom COARM. och första delen av 2005 gjordes ett omfattande arbete för att sedan kodens antagande 1998 uppdatera och modernisera texten. deltog aktivt i detta arbete. Förslaget till ny text innehåller en rad förtydliganden och, i vissa fall, skärpningar av särskilt tillämpningsbestämmelserna. Till exempel föreslås att koden skall förklaras tillämplig på alla typer av överföringar av krigsmateriel, alltså även om överföringarna sker i form av licensavtal, transit eller i form av dokument eller t.ex. ritningar som skickas över Internet. Vad gäller själva kriterierna finns bland annat förslag till införande av ny text gällande hänsynstagande till ett mottagarlands respekt för internationell humanitär rätt. Den reviderade texten antogs av Coreper . Det råder enighet om att anta uppförandekoden som gemensam ståndpunkt, men tidpunkten för antagande är ännu inte fastställd. Eftersom kriterierna i uppförandekoden spänner över en rad olika politikområden är målsättningen att uppnå en ökad och tydlig samstämmighet mellan dessa. verkar aktivt för att nå en sådan gemensam syn bland medlemsländerna gällande tolkningen av uppförandekodens kriterier. Som ett första steg tog 2004 tillsammans med initiativ till att utarbeta riktlinjer för tillämpningen av kodens kriterium 8, det s.k. utvecklingskriteriet. Dessa blev klara och publicerades i kodens användarguide. har lett arbetet i en underarbetsgrupp till COARM med uppgift att utarbeta riktlinjer för tillämpningen av kodens kriterium 7 (risk för vidareexport till oönskade destinationer och mottagare) samt aktivt deltagit i en annan arbetsgrupp om riktlinjer för tillämpningen av kriterium 2 (respekten för mänskliga rättigheter). beslöt medlemsländerna att systematisera den verksamhet som innebär informationsverksamhet till länder utanför EU för att inleda och upprätthålla samtal om exportkontrollpolitik (s.k. outreach- verksamhet). Detta arbete har fortsatt . Syftet är att, med utgångspunkt i EU:s uppförandekod, uppmuntra andra länder att utveckla liknande system för exportkontroll. En systematisering av denna verksamhet innebär att man har identifierat vilka länder som är aktuella Skr. 2005/06:114 för besök och seminarier, kontaktat dessa samt upprättat en databas över det arbete som görs både gemensamt av flera EU-länder och bilateralt mellan ett EU-land och ett annat land utanför EU. Avsikten är att verksamheten skall bli mer effektiv och att EU skall kunna ge ett enhetligt budskap om exportkontroll och de värderingar som styr det gemensamma EU-arbetet. EU:s ordförandeländer och ett antal medlemsländer har också organiserat ett antal gemensamma seminarier med grannländer och kandidatländer. Som prioriteringar för arbetet i COARM har bl.a. följande identifierats: Strävan att öka informationen och kvaliteten på den statistik som lämnas till årsrapporten; Uppföljning av genomförandet av den gemensamma ståndpunkten om vapenförmedling; Vidareutveckling av riktlinjer för tillämpningen av kriterierna i uppförandekoden; Fortgående insatser för att främja uppförandekodens principer och kriterier i tredje länder, särskilt de som har anslutit sig till koden; Praktiskt och tekniskt bistånd till de anslutande länderna och länder i grannskapet för att säkerställa en harmonisering av exportkontrollpolitiken och ett fullständigt genomförande av uppförandekodens principer och kriterier; Fortsätta verka för att ett globalt fördrag om vapenhandel () skall antas; Ytterligare utveckling av dialogen med . Förslag om en s.k. verktygslåda Som en följd av diskussionerna om att häva Kinaembargot (se vidare under kapitel 12 Aktuella frågor om vapenembargon 2005), inleddes på förslag av ordförandeskapet, , arbetet med att ta fram en s.k. verktygslåda, åtgärder som skulle träda i kraft var gång ett embargo hävdes mot ett visst land. deltog aktivt i detta arbete och förslaget vann gehör hos en majoritet av EU-länderna. De föreslagna åtgärderna innebär bl.a. ökat informationsutbyte om ländernas exportpolitik och faktisk export till landet i fråga samt krav på konsultationer om en medlemsstat överväger en större förändring i sin exportpolitik gentemot detta land. Det finns fortfarande några utestående frågor att enas om innan verktygslådan kan komma att antas. Arbetet med verktygslådan har också avtagit efter att diskussionerna om att häva Kinaembargot avstannade. förhoppning är dock att verktygslådan skall kunna antas . Även om idén uppkom som en följd av diskussionerna kring Kinaembargot, är verktygslådan tänkt att fungera som ett värdefullt verktyg gentemot andra länder i situationer när ett vapenembargo lyfts. EU har på brittiskt förslag beslutat att verka för att FN skall inleda arbete i syfte att anta ett globalt juridiskt bindande fördrag om vapenhandel (). Tanken är att alla överföringar av krigsmateriel (import, export och transitering) skall regleras av exportkontroll med gemensamma kriterier och överenskomna principer. För att angripa problemet med okontrollerad vapenförmedling och undvika ett kringgående av vapenembargon, har EU-länderna antagit rådets gemensamma ståndpunkt 2003/468/GUSP av om kontroll av vapenförmedling. Enligt den gemensamma ståndpunkten åtar sig medlemsländerna att vidta nödvändiga åtgärder för att kontrollera vapenförmedlingsverksamheten inom deras territorium. För svensk del fanns god kontroll av vapenförmedlingsverksamhet, då det enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel krävs tillstånd för att tillhandahålla krigsmateriel. Inom COARM håller man på att arbeta fram en lämplig mekanism för informationsutbyte om registrerade vapenförmedlare mellan medlemsstaterna. har 33 stycken företag som är registrerade som förmedlare av krigsmaterielklassificerade produkter, se bilaga 3. 11Internationell rapportering om vapenöverföringar och annan internationell rapportering om vapenöverföringar generalförsamling antog en resolution som anmodar FN:s medlemsländer att redovisa såväl import som export av tunga konventionella vapen till ett register. Handeln med följande sju vapenkategorier rapporteras: stridsvagnar, pansrade stridsfordon, grovt artilleri, stridsflygplan, attackhelikoptrar, stridsfartyg och robotar/robotlavetter. Efter en översyn i FN av den frivilliga rapporteringen till vapenhandelsregistret har erbjudits möjlighet att fortsättningsvis även rapportera om handeln med små och lätta vapen. I samråd med försvarets myndigheter och sammanställer därför aktuella uppgifter som i enlighet med den ovannämnda resolutionen överlämnas till FN. För trettonde år, 2004, har 115 av FN:s 191 medlemsstater rapporterat. Genom att rapporter finns från alla större exportörer utom och de flesta större importörer, beräknas merparten av den legala handeln med tunga konventionella vapensystem omfattas av registret. andel av världshandeln med tunga Skr. 2005/06:114 vapensystem är fortsatt begränsad. , som är det senaste rapportåret, redovisade export av 33 st till , 68 st till och nio Bandvagn 206S till . Vidare rapporterades export till av Robot 15 och av till och och av pansarskott AT 4 till och . hade ingen införsel av vapen i någon av de sju kategorierna. Som ett led i strävan efter ökad öppenhet i den internationella vapenhandeln har regeringens redogörelse till över krigsmaterielexporten överlämnats till FN i engelsk översättning. Uppgifter lämnade till finns tillgängliga på FN:s webbplats . Till () redovisas handeln med tunga vapensystem på samma sätt som till FN. Wassenaararrangemangets (se avsnitt 17 i denna skrivelse) rapporteringsmekanism avseende export av krigsmateriel följer i stort de sju kategorier som rapporteras till . Dock har vissa kategorier förfinats genom införande av undergrupper och en åttonde kategori tillkommit för små och lätta vapen. Medlemsstaterna har enats om att två gånger rapportera enligt överenskommen praxis och att ytterligare information då kan lämnas frivilligt. Detta för att i ett tidigt skede kunna uppmärksamma destabiliserande ansamlingar av vapen. Även export av vissa produkter och teknik med dubbla användningsområden inrapporteras två gånger . Samarbete med FN och andra organisationer Vid möte i med ett trettiotal regeringsrepresentanter, bl.a. från , sammankallat av och organisationen utarbetades och överenskoms principer att ligga till grund för förslag om ett globalt vapenhandelsavtal (). I ett möte om exportkontroll i , , organiserat av FN, CARICOM (Caribbean Community and Common Market) och OAS (Organization of American States) deltog med en föreläsare. verkar aktivt för ökad rapportering till FN:s vapenregister och tog initiativet till ett samarbete med på detta område. Som ett led i detta samarbete bidrog till finansiering av ett uppföljningsmöte för i om rapportering till och ökad öppenhet i vapenhandeln. 12Aktuella frågor om internationella vapenembargon Vad är ett vapenembargo och när används det? gör händelseutvecklingen i ett land eller en region att det är nödvändigt för det internationella samfundet att vidta åtgärder för att visa att en regerings handlingar är oacceptabla och få den att upphöra med dessa. En åtgärd som kan vidtas är att besluta om ett embargo gentemot ett land. Ett embargo innebär att ett antal länder enas om att inte tillåta t.ex. handel med ett visst land. Ett embargo är till sin natur en tillfällig, extraordinär åtgärd och kan vara mer eller mindre omfattande. Vid ett vapenembargo beslutar ett eller flera länder att inte tillåta export av vapen till ett visst mottagarland. Embargot kan omfatta alla typer av militär utrustning och därtill knutna tjänster eller bara vissa kategorier. Ofta förekommer undantag för leveranser av viss militär utrustning som skall användas för humanitära ändamål eller för skydd, eller som går till internationella fredsbevakande styrkor i det aktuella landet. Med jämna mellanrum omprövas om embargot skall fortsätta gälla, om villkoren skall ändras eller om embargot helt skall hävas. En rad olika faktorer avgör vilket beslut som fattas, bland annat en analys av om de skäl som låg till grund för embargots införande fortfarande föreligger. Syftet med ett embargo är vanligtvis dels att sända en tydlig politisk signal till en regim för att visa omvärldens syn på en händelseutveckling som regimen ansvarar för, dels att söka påverka det berörda landets politik så att situationen förbättras. Instrumentet tillgrips som regel först när övriga internationella politiska påtryckningar misslyckats. Ett embargo bör till sitt innehåll vara klart definierat och tillfälligt till sin karaktär. Syftet är alltså inte att permanent och på reglera exporten av krigsmateriel till ett visst land. Att ett embargo hävs innebär heller inte att vapenexport automatiskt blir tillåten till det aktuella landet. Varje exportlands nationella lagar och regler styr vilka villkor som skall gälla för att bevilja export. Ett beslut av , av EU eller av () om vapenembargo utgör ett ovillkorligt hinder mot svensk export enligt de svenska riktlinjerna för krigsmaterielexport. EU:s medlemsstater iakttar också fullt ut sådana bindande politiska beslut om vapenembargon. Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken i EU beslutas med enhällighet om vissa vapenembargon som går utöver vad har beslutat. Dessa är ett utslag av medlemsstaternas vilja att reagera gemensamt i olika säkerhetspolitiska frågeställningar. vapenembargo beslutat av EU genomförs genom tillämpning av Skr. 2005/06:114 respektive medlemsstats nationella regelverk för exportkontroll.1 Även inom ramen för det mellanstatliga samarbetet i fattas emellanåt beslut om embargon som genomförs i respektive medlemsstat. Aktuella frågor om vapenembargon tillämpade sexton vapenembargon mot femton länder (ett embargo avser och medlemmar i ) . EU hade embargon mot tolv länder (ofta utfärdar flera organisationer embargon mot samma länder). En sammanställning av de internationella embargon som varit i kraft redovisas i skrivelsens bilaga 6. Inom EU påbörjades en process under slutet av året för att häva vapenembargot mot . Beslutet fattades sedan man konstaterat att de förhållanden som föranlett införande av embargot 1996 inte längre föreligger. och fördes långtgående diskussioner om EU:s vapenembargo mot . Detta embargo infördes mot bakgrund av händelserna på 1989. Till sin natur är embargot inte heltäckande och definierar inte heller vilken typ av krigsmateriel som omfattas av embargot. Detta har lett till att några EU- länder har gjort tolkningen att vissa kategorier av krigsmateriel inte omfattas av embargot och därför exporterat sådan materiel till . har dock valt att tillämpa embargot strikt och tillåter inte någon krigsmaterielexport till . I slutsatserna från Europeiska rådets möte uttalas att unionen skall arbeta för ett hävande av embargot , men att ett hävande inte skall leda till en ökning av vapenexporten till , vare sig kvalitativt eller kvantitativt. I slutsatserna understryks också vikten av EU:s uppförandekod för vapenexport och särskilt de kriterier som gäller mänskliga rättigheter och stabilitet och säkerhet i regionen. Avsikten att arbeta mot ett hävande av embargot upprepades vid . Diskussionerna kring ett hävande har därefter avstannat. En orsak kring detta har varit antagande av en ny lag riktad mot självständighetssträvanden, den s.k. anti-secessionslagen (d.v.s. en lag mot utträde ur ). Arbetet mot spridning av små och lätta vapen Begreppet små och lätta vapen omfattar i princip handeldvapen, som bärs och avfyras av en person, och lätta vapen som är avsedda att bäras och användas av upp till tre personer. Exempel på den förra kategorin är pistoler och automatkarbiner, exempel på den senare är tunga kulsprutor, granatgevär och bärbara luftvärnsmissiler. Någon vedertagen och allmänt erkänd definition av begreppet har inte kunnat fastställas. 1 Kommissionen har en utförlig hemsida med en förteckning över gällande sanktioner, fora pågår ett arbete för att förebygga och anhopningar och okontrollerad spridning av små och lätta vapen. Inga andra typer av vapen orsakar mera lidande än dessa som används i lokala och regionala konflikter, främst i u- länderna. Väpnade konflikter i tredje världen förhindrar ekonomisk och social utveckling. FN uppskattar antalet dödsoffer för lätta vapen till mellan 300.000 och 500.000 personer . Antalet sårade och lemlästade finns inte ens med i FN:s statistik. Dessa vapen är billiga, lätta att bära och lätta att smuggla. antog FN ett handlingsprogram för att bekämpa illegal handel med lätta vapen. () har antagit ett dokument om lätta vapen som avser kontroll av tillverkning och export samt regler för märkning, registerhållning, spårning och informationsutbyte, säker förvaring samt överskottsmateriel. I EU finns ett program, antaget 1997 och reviderat 2002, för att förebygga och bekämpa olaglig handel med konventionella vapen.