prop · GT03116 · 2006-03-03 00:00:00 — Ideella föreningar, registrerade trossamfund, samfällighetsföreningar m.m. Bland de övriga företag som omfattas av undantaget märks främst ideella föreningar, registrerade trossamfund och samfällighetsföreningar. En del av dessa juridiska personer är helt eller delvis skattskyldiga medan andra inte är det. De skäl som ovan har angetts för att utsträcka skyldigheten att upprätta bokslut till samtliga enskilda näringsidkare och handelsbolag gäller därför inte generellt för dessa företag. Vad som an- gavs i förarbetena till bokföringslagen att det i fråga om mindre före- ningar m.m. borde överlämnas till medlemmarna själva att avgöra om något bokslut skall upprättas kan därför fortfarande synas ha bärkraft. kan det synas inkonsekvent att t.ex. en ideell förening med i årlig omsättning inte skall vara bokslutspliktig medan en enskild näringsidkare skall vara det oavsett hur liten omsätt- ningen är. Särskilt inkonsekvent blir det om den ideella föreningen be- driver något slag av näringsverksamhet och det föreligger uppgiftsskyl- dighet gentemot . Av betydelse i sammanhanget är också att de juridiska personer som det här är fråga om för att överhuvudtaget vara bokföringsskyldiga måste bedriva näringsverksamhet, ha förhållandevis stora tillgångar (i avsnitt 6 har föreslagits att ideella föreningar m.m. som inte bedriver närings- verksamhet skall vara bokföringsskyldiga först om föreningens tillgångar överstiger ) eller föreningen är moderföretag i en koncern. Även i ideella föreningar m.m. som uppfyller något av dessa kriterier framstår det som rimligt att verksamhetens resultat och ställning sammanställs på något sätt i vart fall en gång . Det stora flertalet Prop. 2005/06:116 föreningar som det här är fråga om torde också upprätta något slag av sammanställningar i samband med årets slut. Det sagda talar för att undantaget tas bort helt och hållet. En särskild fördel med det är att lagen blir enklare och får en mera konsekvent struk- tur. Effekten av en sådan lagändring är att samtliga bokföringsskyldiga ideella föreningar, registrerade trossamfund m.m. blir skyldiga att upp- rätta ett bokslut. I enskilda fall kan detta komma att upplevas som att ideell verksamhet belastas med en ny administrativ börda. Såsom kommer att beröras närmare i avsnitt 9.1 föreslår vi emellertid att vissa mindre företag (sådana med en nettoomsättning som uppgår till högst ) skall kunna upprätta ett s.k. förenklat årsbokslut. Formerna för ett sådant förenklat årsbokslut bör kunna anpassas till omständigheterna i det enskilda fallet. När det gäller verksamhet där det föreligger uppgiftsskyldighet gentemot , är det rimligt att bokslutet har väsentligen samma form som det bokslut som skall till- ställas . Om verksamheten inte är av det slaget, bör bokslutet kunna ges en ännu mera schematisk utformning. I sådana fall bör det vara tillräckligt att bokslutet ges en liknande utformning som en sådan sammanställning över räkenskaperna som en icke-bokföringsskyldig stif- telse enligt 3 kap. 2 § stiftelselagen skall upprätta. Om bokslutet ges en så enkel struktur, torde ett krav på bokslut även i de mindre bokförings- skyldiga föreningarna inte framstå som betungande utan tvärtom enbart återspegla god sedvana inom föreningslivet. Enligt 4 kap. 3 § andra stycket bokföringslagen skall ett bokslutsföretag ett företag som är skyldigt att upprätta ett årsbokslut eller en års- redovisning upprätta en balansräkning så snart bokföringsskyldighet in- träder eller när grunden för sådan skyldighet ändras (öppningsbalans- räkning). Det är naturligt att en öppningsbalansräkning i fortsättningen upprättas av alla bokföringsskyldiga. En sådan skyldighet kan inte antas innebära något egentligt merarbete för företagen, eftersom den som startar ett företag alltid torde behöva göra en inledande sammanställning över företagets tillgångar och skulder. Regeringens förslag: Företag som inte är skyldiga att upprätta en års- redovisning och som normalt har en nettoomsättning om högst skall få upprätta årsbokslutet i förenklad form. Förslaget i promemoria: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller inte haft något att erinra mot det. FAR och har efterlyst ett förtydligande av vad som krävs för att ett företag skall anses befinna sig ovanför det föreslagna gränsvärdet. Skälen för regeringens förslag: Ett årsbokslut skall bestå av en resultaträkning och en balansräkning (se 6 kap. 4 § bokföringslagen). Resultat- och balansräkningarna skall vara uppställda i någon av de uppställningsformer som anges i ÅRL. De skall kompletteras med vissa tilläggsupplysningar. Reglerna om årsbokslut torde i första hand ha utformats med de något större företagen i blickfånget. De kan därför framstå som onödigt betungande, i synnerhet för en del mindre företag. I promemorian har därför föreslagits vissa generella förenklingar i bestäm- melserna om årsbokslut. Som framgår av avsnitt 9.2 går vi inte nu vidare med dessa förslag. Men även om det kan komma till stånd en del förenklingar i reglerna om årsbokslut, kommer dessa troligen att framstå som omotiverat stränga för de minsta företagen, i synnerhet om man såsom vi har föreslagit i avsnitt 8.2 tar bort det nuvarande undantaget från skyldigheten att avsluta den löpande bokföringen med ett bokslut. Ett sätt att åstadkomma en förenkling är att komplettera bokförings- lagen med regler om att årsbokslutet får upprättas som ett förenklat bokslut. Dessa regler bör kunna utformas så att lagen ställer endast vissa mycket grundläggande krav på bokslutet. Vad gäller årsbokslutets innehåll bör det räcka med att lagen anger att den skall innehålla en resultaträkning och en balansräkning. Lagtexten bör därutöver innehålla vissa formkrav, såsom uppgift om årsbokslutets form och vem som skall underteckna det. Andra, mera detaljerade, riktlinjer för bokslutets innehåll och utformning bör kunna utvecklas inom ramen för god redo- visningssed och då främst med stöd av de allmänna råd som utarbetas av . I sådana allmänna råd bör det kunna göras skillnad mellan olika slag av företag. När det gäller företag som är skattskyldiga eller vars delägare är skattskyldiga för näringsverksamheten i företaget är det naturligt att bokslutet i huvudsak motsvarar de uppgifter som skall lämnas till i samband med deklaration. I fråga om andra företag, t.ex. icke-näringsdrivande ideella föreningar, torde bokslutet kunna ges en ännu enklare form, väsentligen motsvarande en samman- ställning över tillgångar och skulder vid räkenskapsårets början och slut samt intäkter och kostnader under räkenskapsåret. Vi föreslår därför att det införs en möjlighet för vissa företag att upprätta årsbokslut i förenklad form. Vilka företag bör då omfattas av denna möjlighet? I avsnitt 10 diskuteras vilka företag som bör vara skyldiga att upprätta en årsredovisning. Dessa företag bör uppenbarligen inte kunna använda sig av reglerna om förenklat årsbokslut. I övrigt bör företagen delas upp med hänsyn till storleken på intäkterna. Lämpligen bör gränsvärdet sättas på samma nivå som har föreslagits i fråga om reglerna om användning av kontantmetoden, d.v.s. vid en nettoom- sättning om högst . Det innebär att samtliga slag av företag som inte är skyldiga att upprätta någon årsredovisning kommer att kunna upprätta årsbokslut i förenklad form, om företagets netto- omsättning normalt uppgår till högst . Möjligheten att upprätta ett förenklat årsbokslut får därmed störst betydelse för enskilda näringsidkare, för handelsbolag med enbart fysiska personer som delägare och för ideella föreningar, samfällighetsföreningar och registre- Prop. 2005/06:116 rade trossamfund. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över remissen Vissa skattefrågor med anledning av ny redovisningslagstiftning. Där föreslås att inkomstskattelagen (1999:1229) ändras så att enskilda näringsidkare som upprättar ett förenklat årsbokslut skall kunna lägga detta till grund för beskattningen utan några justering- ar. Övriga företagsformer som har rätt att upprätta ett förenklat års- bokslut omfattas däremot inte av de föreslagna reglerna. Ett par remissinstanser har anfört att det bör preciseras vad som avses med rekvisitet normalt uppgår till högst . Avsikten är att ett företag som endast vid enstaka tillfällen överskrider gränsvärdet även fortsättningsvis skall kunna upprätta ett förenklat bokslut. En motsvarande bestämmelse finns i 1 kap. 2 § första stycket bok- föringslagen när det gäller det generella undantaget från skyldigheten att upprätta årsbokslut. Den bestämmelsen tillkom i anslutning till bokföringslag och har inte lett till några påtagliga tillämpningsproblem. Bestämmelsen om förenklat årsbokslut bör därför kunna utformas enligt samma princip. Vi återkommer i författningskommentaren till den närmare innebörden av bestämmelsen. Som har konstaterats är ett bokslutsföretag dvs. ett företag som är skyldigt att upprätta ett årsbokslut eller en årsredovisning skyldigt att upprätta en balansräkning så snart bokföringsskyldighet in- träder eller när grunden för sådan skyldighet ändras (öppningsbalans- räkning). En sådan öppningsbalansräkning som enligt vårt förslag skall upprättas av alla bokföringsskyldiga (se avsnitt 8.2) bör kunna upprättas med tillämpning av samma principer som gäller för upp- rättandet av förenklade årsbokslut. Generella förenklingar i reglerna om årsbokslut Regeringens förslag: Uttryckliga regler om årsbokslutets språk, form och valuta tas in i bokföringslagen. Regeringens bedömning: Övriga förenklingar av bestämmelserna om vanliga årsbokslut bör anstå tills vidare. Förslaget i promemoria: Överensstämmer såvitt gäller språk, form och valuta med regeringens förslag. har dock föreslagits vissa ytterligare förenklingar av bestämmel- serna om vanliga årsbokslut, bl.a. när det gäller tilläggsupplysningar och beräkning av anskaffningsvärden. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot promemorians förslag. nämnden har ansett att förenklingsförslagen bör skjutas . Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelserna om årsbokslut finns i 6 kap. 49 §§ bokföringslagen. Behovet av förenklingar såvitt gäller årsbokslut torde i stor utsträckning kunna tillgodoses genom de nyss föreslagna bestämmelserna om årsbokslut i förenklad form. varande bestämmelserna om årsbokslut framstår dock ändå i några avseenden som onödigt komplicerade för de företag som inte kommer att kunna använda sig av årsbokslut i förenklad form. Det finns därför ett behov av att förenkla också bokföringslagens regler om vanliga års- bokslut. har påtalat bör emellertid förenklingar av bl.a. reglerna om tilläggsupplysningar göras i ljuset av och i samband med det projekt om redovisningsnormering för olika typer av företag som nämnden arbetar med. Vi avser därför att återkomma med förslag om förenklingar i reglerna om årsbokslut i dessa delar när nämnden har kommit längre i sitt arbete. De delar av promemorians förslag som rör språk, form och valuta bör dock behandlas . Språk, form och valuta Årsbokslutets språk och form regleras i 6 kap. 4 § bokföringslagen genom en hänvisning till 2 kap. 5 § ÅRL. Av den bestämmelsen följer att ett årsbokslut skall avfattas på svenska i vanlig läsbar form. I avsnitt 15.2 tar vi upp frågan om vilka språk som skall kunna användas i bokföringen. De förslag som lämnas där och som innebär att även vissa andra språk än svenska skall kunna användas i bokföringen omfattar även års- bokslut och innebär att kravet på att årsbokslut skall upprättas på svenska tas bort. Som en följd av detta bör hänvisningen till ÅRL om årsbok- slutets språk och form tas bort och ersättas med en uttrycklig bestäm- melse om att årsbokslutet skall upprättas i vanlig läsbar form. Frågan om vilket språk som skall användas bör i stället regleras på annan plats i lagen (se avsnitt 15.2). På så sätt kan uppräkningen med hänvisningar till ÅRL göras något kortare. När det gäller valuta hänvisar bokföringslagen till 2 kap. 6 § ÅRL. Där sägs bl.a. att beloppen i årsredovisningen skall anges i företagets redovis- ningsvaluta enligt 4 kap. 6 § bokföringslagen. Av den bestämmelsen följer att redovisningsvalutan skall vara svenska kronor eller euro. Att använda euro som redovisningsvaluta är emellertid tillåtet endast för vissa typer av juridiska personer såsom aktiebolag och ekonomiska föreningar. De juridiska personer som får använda euro som redovis- ningsvaluta tillhör därmed den grupp av företag som alltid måste upprätta en årsredovisning. om redovisningsvaluta och byte av redovisningsvaluta kommer därför aldrig att tillämpas av företag som endast upprättar årsbokslut. Det behövs därför ingen hänvisning till den aktuella bestämmelsen. Det bör i stället framgå direkt av bestämmelserna i bokföringslagen att beloppen i årsbokslutet skall anges i svenska kronor. Av 2 kap. 6 § ÅRL framgår också att beloppen får anges i, förutom redovisningsvalutan, annan valuta enligt omräkningskursen på balans- dagen. En särskild hänvisning till den bestämmelsen skulle göra det möjligt att i årsbokslutet ta in beloppsuppgifter även i annan valuta än svenska kronor. Som anförs i promemorian framstår dock behovet av detta som mycket begränsat för den grupp av företag som det här är fråga om. Hänvisningen till bestämmelsen bör därför tas bort. På så sätt kan antalet hänvisningar i bokföringslagen begränsas ytterligare. Skulle det ändå finnas behov av att presentera företagets årsbokslut i någon annan valuta än svenska kronor, är det inget som hindrar företaget från att upprätta en separat handling med resultat- och balansposter uttryckta i den andra valutan. Regeringens förslag: Bestämmelserna om när ett företag är skyldigt att upprätta årsredovisning på grund av sin storlek anpassas till det gränsvärde som föreslås komma till användning i årsredovisningslagen. Förslaget i promemoria: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har instämt i eller inte haft något att invända mot förslaget. Bakgrund: Enligt 6 kap. 1 § bokföringslagen är vissa särskilt angivna juridiska personer skyldiga att upprätta en årsredovisning. Det gäller bl.a. aktiebolag, ekonomiska föreningar och företag som omfattas av årsre- dovisningslagarna för finansiella företag (ÅRKL och ÅRFL). Ett handelsbolag är alltid skyldigt att upprätta en årsredovisning om en eller flera av bolagsmännen är en juridisk person. Enskilda näringsidkare samt juridiska personer som inte är generellt skyldiga att upprätta årsredovisning skall ändå upprätta en årsredovisning om verksamheten är av viss omfattning. Det gäller när den enskilda näringsidkaren eller den juridiska personen är ett bokslutsföretag (dvs. har en nettoomsättning som normalt överstiger 20 prisbasbelopp) och antalet anställda har varit fler än tio eller till- gångarnas nettovärde enligt en balansräkning för räkenskapsåret uppgår till mer än . Ett moderföretag i en koncern är dessutom alltid skyldigt att upprätta årsredovisning om antalet anställda respektive nettovärdet av tillgångarna i koncernföretagen tillsammans överstiger något av de angivna gränsvärdena. Skälen för regeringens förslag: En årsredovisning skiljer sig från ett årsbokslut i väsentligen två avseenden. Dels innehåller den mera ingående information än ett årsbokslut. Dels är den, till skillnad från årsbokslutet, offentlig. Att ställa krav på upprättande av en årsredo- visning, i stället för ett årsbokslut, framstår mot den bakgrund som särskilt befogat när det gäller företag med mera komplexa ekonomiska förhållanden eller en större intressentkrets. Behovet av en offentlig redovisning är särskilt tydligt i fråga om före- tag som driver kommersiell verksamhet utan något personligt ansvar för företagets delägare. Det har därför ansetts att vissa slag av företag såsom aktiebolag och ekonomiska föreningar alltid bör vara skyldiga att upprätta en årsredovisning. Vi föreslår inte någon ändring i fråga om dessa företag. Det får anses rimligt att även vissa andra företag upprättar en årsredo- visning och håller denna tillgänglig för tredje man. Liksom bör be- stämmelserna om detta knyta an till företagets storlek, eftersom före- tagets storlek får antas återspegla företagets komplexitet och betydelse för omgivningen. Det nuvarande gränsvärdet (tio anställda/i nettotillgångar) ligger emellertid enligt vår mening alltför lågt och tar inte heller hänsyn till alla relevanta förhållanden i ett enskilt företag. Såväl gränsvärdenas nivå som utformning bör därför justeras. Såsom framhålls i avsnitt 11.1 bör gränsvärdena i ÅRL utformas med utgångspunkt i de gränsvärden som används i det fjärde bolagsrättsliga direktivet (rådets fjärde direktiv /660/EEG av om Prop. 2005/06:116 årsbokslut i vissa typer av bolag). Ett företag omfattas enligt direktivet av en viss skyldighet endast om det överskrider mer än ett av tre delvärden gällande balansomslutning, nettoomsättning och antal anställda. Samma princip bör tillämpas när man avgör om ett företag skall vara skyldigt att upprätta en årsredovisning p.g.a. sin storlek. En bestämmelse som utformas på det sättet torde bättre än de nuvarande gränsvärdena skapa en ändamålsenlig gräns mellan stora och små företag. Vad gäller nivån på gränsvärdet bör den sättas så högt att det medför en reell förenkling för företagen. Denna fråga behandlas i avsnitt 11.3. 11 Gränsvärden i årsredovisningslagen 11.1Principerna för gränsvärdenas utformning Regeringens förslag: De gränsvärden som skall användas för att dela in företag i olika kategorier utformas med förebild i de gränsvärden som används i EG:s redovisningsdirektiv. Det innebär att ett företag skall anses överskrida gränsvärdet, om det uppfyller mer än ett av tre kriterier i rad avseende antalet anställda, balansomslutning och nettoomsättning. Andra företag skall anses ligga under gränsvärdet. Förslaget i promemoria: Överensstämmer med promemorians förslag. I promemorian anknöt gränsvärdet dock till företagets nettotillgångar i stället för till dess balansomslutning. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot förslaget. Några remissinstanser, bl.a. och , har dock ansett att det kriterium som anknyter till företagets tillgångar bör vara företagets balansomslutning i stället för nettotillgångar. har också påtalat att promemorians förslag till gränsvärde får till följd att vissa stora ideella föreningar inte längre kommer att vara skyldiga att upprätta och offentliggöra en årsre- dovisning. FAR, () och Frivillig- organisationernas Insamlingsråd (FRII) har föreslagit att bedömningen av om en ideell förening överskrider gränsvärdet bör grunda sig på föreningens totala intäkter i stället för nettoomsättningen. Bakgrund: Inom EU har redovisningsreglerna för aktiebolag och vissa handelsbolag harmoniserats genom de fjärde och sjunde bolagsrättsliga direktiven (rådets fjärde direktiv /660/EEG av om årsbokslut i vissa typer av bolag och rådets sjunde direktiv /349/EEG av om sammanställd redovisning), redovisningsdirek- tiven. I det fjärde bolagsrättsliga direktivet finns regler om årsredovis- ning och i det sjunde bolagsrättsliga direktivet regler om koncernredovis- ning. gäller, till följd av den s.k. IAS-förord- ningen, särskilda regler för företag som är noterade vid en börs eller någon annan reglerad marknad (och rådets förord- ning [EG] nr 1606/2002 av om tillämpning av interna- redovisningsstandarder). I vissa fall kan medlemsstaterna undanta bolag från en del av de skyl- digheter som annars följer av redovisningsdirektiven. Det gäller bl.a. direktivens krav på notupplysningar, förvaltningsberättelse och offenlig- görande av årsredovisning. Också andra lättnader kan medges, t.ex. upprättande och offentliggörande av en förkortad resultaträkning. Undan- tags- och lättnadsregler av nu angivna slag kan införas för små- res- pektive medelstora bolag. Vilka gränsvärden som avgör om ett bolag är ett litet, ett medelstort eller ett stort företag framgår av artiklarna 11 och 27 i det fjärde bolagsrättsliga direktivet. Artikel 11 kan sägas skilja mellan små och medelstora företag. Grän- sen mellan de båda kategorierna dras med hänsyn till tre gränsvärden; balansomslutning , nettoomsättning och medeltal anställda 50 personer. Om företaget överskrider mer än ett av dessa gränsvärden, anses det som medelstort. Artikel 27 kan sägas dra gränsen mellan medelstora och stora företag. Avgränsningen sker här på samma sätt som enligt artikel 11 men gränsvärdena är; balansomslutning , nettoomsättning och medeltal anställda 250 personer. Gränsvärdena för balansomslutning och nettoomsättning justeras med hänsyn till förändringar i penningvärdet. De svenska gränsvärden som närmast motsvarar gränsvärdena i artik- larna 11 och 27 finns i 2 kap. 1 § och 3 kap. 8 § ÅRL. I 2 kap. 1 § anges när ett företag är skyldigt att upprätta en finan- sieringsanalys. Så är fallet när någon av följande tre förutsättningar är uppfyllda. 1.Företaget bedriver näringsverksamhet och nettovärdet av tillgång- arna enligt balansräkningar överstiger ett belopp som motsvarar 1 000 prisbasbelopp. 2.Företaget har i medeltal haft mer än 200 anställda. 3.Företagets aktier eller skuldebrev är noterade vid en börs eller en auktoriserad marknadsplats. I 3 kap. 8 § anges när ett företag måste specificera vissa större periodi- seringsposter. Så är fallet om 1.antalet anställda i medeltal har varit fler än tio, eller 2.tillgångarnas nettovärde enligt balansräkning uppgår till mer än . Samma gränsvärden som finns i 2 kap. 1 § och 3 kap. 8 § ÅRL före- kommer i en rad andra bestämmelser beträffande icke-finansiella företag. Så är dock inte fallet i fråga om finansiella företag, se vidare avsnitt 11.5. Skälen för regeringens förslag: Ovan har konstaterats att lagstiftaren även bör använda sig av olika slag av gränsvärden på redovisningsområdet. I avsnitt 7.1 har vi förordat att det införs ett nytt gränsvärde i nettoomsättning som kan användas för att skilja ut de allra minsta företagen. Enligt vad vi har föreslagit i tidigare avsnitt skall detta gränsvärde användas för att skilja ut de företag som kan använda sig av kontantmetoden i den löpande bokföringen och som kan upprätta årsbokslutet i förenklad form. Uppenbarligen bör inte alla de regler som gäller för de största företagen gälla för samtliga företag som har en nettoomsättning på mer än . Det behövs alltså ytterligare gränsvärden som drar gränsen mellan olika stora I gällande rätt finns sådana gränsvärden, dels en 10/24-nivå, dels en 200/1 000-nivå. Det kan emellertid ifrågasättas om dessa gränsvärden är ändamålsenligt utformade. Det kan också ifrågasättas om det inte skulle räcka med en avgränsning i stället för de nuvarande två. Det är viktigt att svenska företag kan konkurrera och samverka med företag i jämförbara länder på lika villkor. När man bestämmer vilka gränsvärden som skall tillämpas, är det därför rimligt att hänsyn tas till de krav som ställs på jämförbara företag i andra länder. Självfallet måste bestämmelserna också utformas så att de låter sig förenas med EG-rätten, i detta fall redovisningsdirektiven. De nuvarande, nämnda svenska gränsvärdena anknyter till antalet anställda och tillgångarnas nettovärde. Den lösning som har valts i skiljer sig från de lösningar som har valts i många andra euro- peiska länder. Det stora flertalet andra medlemsstater använder sig av tre delvärden men tillåter att ett av dessa överskrids. Frågan om gräns- värdenas utformning diskuterades vid tillkomsten av de nuvarande reg- lerna om s.k. förkortad resultaträkning (se 3 kap. 11 § ÅRL). Regeringen uttalade då att en samlad översyn av förekommande gränsvärden i bokförings- och årsredovisningslagarna borde göras vid ett senare till- fälle (jfr prop. 1998/99:130 s. 311).