prop · GT03102 · 2006-04-18 00:00:00 — Var fjärde kommun har bedömts att behöva vidta åtgärder eller förbättra tillgången på grundläggande vuxen- utbildning, särvux, gymnasial vuxenutbildning samt påbyggnads- utbildningar. Det finns även behov av strategier för uppsökande verksamhet avseende i första hand rekrytering till grundläggande vuxenutbildning, sfi och särvux. Dessutom påpekas det att behovet av att styrningen av vuxenutbildningen och rollen i tillväxtsammanhang behöver förtydligas. Även resultatet behöver följas upp av kommunerna. I det sammanhanget fick i uppdrag att föreslå förändringar av det nationella upp- följningssystemet vilket slutredovisades . Kommunerna är /97 huvudmän för särvux och skall erbjuda utbildning som svarar mot behov och efterfrågan samt informera om möjligheterna till särvux. Det finns dock inte någon rättighet för den enskilde att delta i särvux liknande den som finns för grundläggande vuxenutbildning. Myndigheten för skolutveckling har i rapporten för utveckling av vuxenutbildningen för utvecklingsstörda redovisat att det skett en stark utveckling av särvux . Det statliga bidrag som lämnats till kommunerna i enlighet med förordningen om statligt stöd för utveckling av vuxenutbildning för utvecklingsstörda har, enligt myndigheten, haft en mycket positiv effekt på verksamheten. Kommunernas totala kostnad för särvux uppgick till ca , vilket är en minskning med sedan föregående år. Enligt bedrevs ingen undervisning för utvecklingsstörda i 46 kommuner. Antalet studerande inom särvux var 2004/05 nära 4 794 personer varav 2 336 var kvinnor och 2 458 var män. Av dessa deltog på gymnasiesärskolenivå. Resterande deltog i grundsärskolenivå samt träningsskolenivå. Antalet studerande i särvux har ökat med sedan föregående läsår. /96 har andelen studerande på gymnasiesärskolenivå nästan fyrdubblats. Andelen lärare med pedagogisk utbildning /05 var . Lärartätheten omräknat till heltidstjänster per 100 studerande var 5,2 /05. Omfattningen av den lärarledda undervisningen ligger på i genomsnitt vilket är en liten ökning sedan föregående läsår. Svenskundervisning för invandrare (Sfi) Sfi är en viktig verksamhet som bidrar till att uppfylla de integrations- politiska målen. Varje kommun är skyldig att erbjuda sfi till vuxna invandrare som saknar grundläggande kunskaper i svenska språket det år de fyller sexton. De studerande kan påbörja sfi-utbildningen när som helst . Kommunerna är skyldiga att erbjuda sfi senast från det att invandraren folkbokförts i en kommun. Kursplanerna för sfi innehåller tre olika studievägar för att möta deltagarnas olika behov och förutsättningar. Hänsyn tas till utbildningsbakgrund och studiemål så att målen för utbildningen kan nås inom rimlig tid. måste alla studera enligt den nya kursplanen. Övergången från den gamla kursplanen har skett successivt och gått olika fort i olika kommuner. inspektion visade att kännedomen om målen för utbildningen var liten bland de sfi- studerande. En förklaring kan vara att mål och information inte finns översatta till de studerandes olika modersmål. Sfi-lärare och deras kompetensutveckling Andelen lärare med pedagogisk utbildning /05 var , en ökning från föregående år. Andelen lärare med pedagogisk högskoleutbildning var i sfi i regi och hos andra utbildningsanordnare. Antalet lärare omräknat till heltidstjänster var 1 198, vilket är en liten minskning jämfört med de två föregående läsåren. Den satsning på utveckling av sfi-lärares ämneskompetens som hade påbörjat och som Myndigheten för skolutveckling fick i uppdrag att fortsätta med har pågått . Myndigheten för skolutveckling har samarbetat med Nationellt centrum för sfi och svenska som andraspråk kring uppläggning, innehåll och genomförande samt finansiering av de insatser som överenskommits. utvecklingen har erbjudits i form av poängsatta högskolekurser och som Skr. 2005/06:102 seminarier, nätverksträffar och handledning i utvecklingsarbete. Myndigheten för skolutveckling skall redovisa uppdraget den . Kommunernas kostnad för sfi uppgick till 2004, en ökning med från föregående år. Antalet deltagare i svenska för invandrare var under /04 47 604 varav 28 139 var kvinnor och 19 465 var män. Detta var en ökning med ca 3 700 personer jämfört med föregående år. Könsfördel- ningen är fortsatt män och kvinnor. Sfi anordnades i 247 kommuner /04 jämfört med 248 kommuner 2001/02. Av studieanordnarna var 237 kommunala, 14 studieförbund och 24 övriga studieanordnare. Sfi är en liten verksamhet i många kommuner. I 79 kommuner var elevantalet under 25 och i 49 kommuner var elevantalet under 10. Bara 73 kommuner eller kommunalförbund hade fler än 100 elever under /04. Av de elever som påbörjade sina studier /02 (19 160) hade godkänts t.o.m. /04. Här ingår de studerande som följt såväl den äldre som den nya kursplanens studieväg. avslutade kurser med godkänt betyg på lägre nivåer. befann sig 2003/2004 fortfarande i utbildningen. av nybörjarna 2001/02 hade avbrutit sin utbildning eller gjort studieuppehåll /04. 7.1Skydd mot olyckor och krisberedskap Medborgarens trygghet och säkerhet i samhället har blivit en allt viktigare fråga för kommunerna, landstingen och staten. som kraven ökar på effektiva insatser sätts fokus allt mer på att förebygga och förhindra olyckor och allvarliga störningar i samhället. Den tidigare detaljregleringen på området har, genom nya lagar och avtal, ersatts med en styrning genom nationella, övergripande mål. Kommunerna är en mycket viktig aktör på det här området, och deras roll har förstärkts och förtydligats i lagen om skydd mot olyckor, lagen om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting och genom det nya krishanteringssystemet. Lagen (2003:778) om skydd mot olyckor som ersatte räddningstjänst- lagen trädde i kraft . Bestämmelserna i lagen syftar till att i hela landet bereda människors liv och hälsa samt egendom och miljö ett med hänsyn till lokala förhållanden tillfredsställande och likvärdigt skydd mot olyckor. Vidare skall räddningstjänsten planeras så att räddningsinsatserna kan påbörjas inom godtagbar tid och genomföras på ett effektivt sätt. En kommun skall se till att åtgärder vidtas för att förebygga bränder och skador till följd därav. Kommunen skall också verka för att åstadkomma skydd mot andra olyckor än bränder. Avsikten är att kommunen i större utsträckning än tidigare även skall ta initiativ till en samordning av olycksförebyggande och skadebegränsade verksamheter. De nationella målen skall kompletteras med lokala verksamhetsmål. Kommunerna skall vidare ta fram handlingsprogram för både den förebyggande verksamheten och räddningstjänstverksamheten. Handlingsprogrammen skall antas av kommunfullmäktige för varje mandatperiod. De nationella målen och verksamhetsmålen avser att skapa större handlingsfrihet och flexibilitet för de enskilda kommunerna. Syftet är att den minskade detaljregleringen och en större erfarenhetsåterföring skall leda till en ökad anpassning till de förhållanden som råder lokalt. Även en förbättrad effektivitet väntas bli följden. Uppföljning av kommunernas arbete med handlingsprogram Enligt Statens räddningsverks bedömning har övergången från detalj- styrning till målstyrning ännu inte, fullt ut, fått genomslag i kommunerna. har följt upp hur lagen har implementerats, bl.a. hur kommunerna har antagit handlings- Uppföljningar som genomförts visar att ett tiotal handlingsprogram ännu inte antagits. Erfarenheterna visar att Skr. 2005/06:102 tiden för omställning från detaljreglering till målstyrning varit knapp. De handlingsprogram som antagits för förebyggande verksamhet saknar i stor utsträckning tydliga redovisningar av hur kommunerna ordnat och planerat den förebyggande verksamheten mot brand. Handlingsprogrammen för räddningstjänst är generellt sett bättre än handlingsprogrammen för den förebyggande verksamheten. En förklaring kan vara att de tidigare räddningstjänstplanerna i princip endast omfattade kommunernas ansvar för räddningsinsatser. Kommunernas förmåga avseende skydd mot olyckor Kommunerna har en stor kunskap och erfarenhet när det gäller olycks- förebyggande arbete och räddningstjänst. Bland annat genomförs ca 88 000 räddningsinsatser eller ca 240 insatser per dag av den kommunala räddningstjänsten. De erfarenheter som finns från större olyckor visar att kommunerna har haft förmåga att hantera dessa. En förutsättning har varit att man i stor omfattning utnyttjat möjligheterna till samverkan med andra aktörer. Lagen om skydd mot olyckor och övergången till målstyrd verksamhet innebär en stor förändring för kommunerna och för den statliga tillsynen. Länsstyrelserna har redovisat en första bedömning av kommunernas arbete. De bedömer att kommunernas arbete, i stort, fungerar väl, samt att det inte skett så stora förändringarna avseende räddningstjänst i förhållande till tidigare regelsystem. Kommunerna bedöms ha en god förmåga att genomföra räddningsinsatser. När det gäller den förebyggande verksamheten är förändringarna i regelsystemet större. Det är därför svårt att göra en samlad bedömning av den förebyggande verksamheten i förhållande till det nationella målet. Intresset för frågorna är stort i kommunerna och en utveckling av verksamheten sker kontinuerligt. Den nya lagstiftningens intentioner bedöms, i stor utsträckning, kunna slå igenom i nästa mandatperiods handlingsprogram. Kommunernas nettokostnader för räddningstjänst var 2004 . Detta motsvarar ett genomsnitt på per invånare. Kommuner med liten befolkning och stor yta har i allmänhet höga kostnader per invånare. Antalet större tätorter i en kommun är också en kostnadspåverkande faktor. Högsta kostnaderna har kommun med per invånare medan kommun har lägsta kostnaden med per invånare. Kostnadsskillnaderna kan också spegla skillnader i ambitionsnivå och kvalité i verksamheten. Diagram 7.1 Kostnader per invånare för Kostnad kr/ inv Med krisberedskap avses kommunens förmåga att upprätthålla verksamheten vid kommunen under extraordinära händelser. Inom begreppet ryms förebyggande verksamhet för att minska sårbar- heten i den kommunala verksamheten samt förmågan att hantera en kris i ett akut läge. Krishantering inom en kommun har tidigare utgått från kommunens uppgifter inom det civila försvaret, som det regleras i lagen om civilt försvar. Underhand som det säkerhetspolitiska läget förändrats har tyngdpunkten förskjutits mot beredskap mot fredstida händelser i samhället. kom lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting som bl.a. stadgar att alla kommuner skall ha ett särskilt politiskt organ, krisledningsnämnd, för ledning vid akuta händelser och en planering för att kunna hantera dessa. Kommunens ansvar enligt kommunallagen och speciallagstiftningen gäller också fullt ut i samband med svåra störningar som kan påverka verksamheten. Mål för den kommunala krisberedskapen Kommunerna har en central roll i krishanteringssystemet. kommunerna träffade därför 2004 en uppgörelse som lägger fast uppgifter samt den statliga ersättning som kommunerna skall erhålla. nya uppgifterna skall införas i kommunerna om med början . Avtalet är beroende av att godkänner det lagstöd som upp- Regeringen har till överlämnat propositionen 2005/06:133 Samverkan vid kris för ett säkrare samhälle. Parterna har kommit överens om följande sex mål för kommunernas o Kommunen har god kunskap om risker och sårbarhet, som kan Skr. 2005/06:102 påverka kommunens verksamhet. Konsekvenserna för den egna verksamheten har analyserats. oKommunen har en planering för hur risker och sårbarhet skall undanröjas eller minskas. Kommunen har också en planering för hur den skall hantera konsekvenserna av en extraordinär o Kommunen har god förmåga att hantera en extraordinär händelse, dvs. att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa samhällsviktig verksamhet som måste upprätthållas och att ge invånare och media tillräcklig och korrekt information om händelsen. o Kommunen har en samlad bild av risker, sårbarhet och förbere- delser för krishanteringen inom sitt geografiska område. oKommunen verkar för samordning av all krishantering i det förberedande arbetet och i det akuta skedet, som berörda aktörer inom det geografiska området ansvarar för. o Kommunen kan vid behov och om så bedöms lämpligt samordna kontakterna med t.ex. och centrala myndigheter och andra kommuner. Kommunernas förmåga avseende krisberedskap När det gäller förmågan att inrikta, samordna och prioritera arbete vid en kris så har landets kommuner på olika sätt prövats . De aktuella exemplen från flodvågskatastrofen i och vid stormen över visar på en fungerande lokal krishanterings- och krisledningsverksamhet. samlade bedömning är att den kommunala förmågan att hantera extraordinära händelser visar en fortsatt positiv utveckling, men att det fortfarande finns några svagheter. Utbildningen av krisledningsnämnder är fortfarande otillfredsställande både avseende antal utbildade och utbildningens omfattning. Vidare är de avsatta resurserna för beredskapssamordnare små i flertalet kommuner. av kommunerna har mindre än en kvartstjänst för ändamålet och av en tjänst är inte ovanligt. Övningsfrekvensen behöver öka betydligt för att nå önskvärd nivå. Sammanfattningsvis är det uppfattning att intresset för krishanteringsfrågorna är stort i kommunerna och att ett betydande arbete pågår med att utveckla förmågan. Övnings- verksamheten, som är ett viktigt inslag för utveckling och bedömning av förmågan, visar dock stora brister och kommunernas planer är av mycket ojämn kvalitet. antog propositionen Mål för folkhälsan (prop. 2002/03:35). I den fastställs det nationella övergripande målet att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. I propositionen preciserades elva målområdena för folk- hälsopolitiken som knyter samman folkhälsoarbetet med mål inom andra politikområden. Kommuner och landsting är nyckelaktörer i arbetet med att nå målen för folkhälsa. , , har till uppgift att följa upp, analysera, utvärdera det nationella folkhälsomålet. överlämnade institutet till regeringen med en redovisning av hur arbetet med folkhälsofrågor utvecklas med utgångs- punkt i s.k. bestämningsfaktorer för hälsa. Remissbehandlingen av rapporten har avslutats. Regeringens avsikt är att återkomma till riks- dagen med en folkhälsopolitisk skrivelse som baseras på denna rapport. Enligt rapporten ökar kommunernas intresse och engagemang för folk- hälsofrågorna. Emellertid har endast ett fåtal kommuner har enligt institutet kommit långt i utvecklingen mot ett systematiskt folkhälso- arbete där kunskap om hälsotillståndet kopplas samman med kommunens planerings- och uppföljningsprocesser. Som en följd av kommunernas ekonomiska situation och i vissa fall ett minskat befolkningsunderlag har dock för folkhälsoarbetet viktiga kommunala verksamheter drabbats av nedskärningar. har nya politikområden som jämställdhet, integration och folkhälsa medfört nya krav på och regional verksamhet. Genom bl.a. kommunalise- ringen av skolan samt ÄDEL-reformen har kommunerna också tagit över verksamheter från stat och landsting som är centrala för folkhälsan. Kommunerna och den nationella folkhälsopolitiken Folkhälsofrågorna har enligt FHI:s analys fått ökad tyngd på den kommunala agendan. Allt fler kommuner har folkhälsoplaner och genomför utbildningsinsatser för politiker. Den nationella folkhälso- politiken har, enligt såväl landstings- som kommunföreträdare, i hög grad bidragit till ett ökat mandat att driva folkhälsofrågorna lokalt och regionalt. enkät uppgav 139 () av kommunerna att de särskilt prioriterat något/några av den nationella folkhälsopolitikens målområden. De folkhälsofrågor som prioriteras av flest kommuner är: -Barns livsmiljö. -Ökad fysisk aktivitet. - Delaktighet och inflytande,. Samtliga dessa frågor prioriterades av mer än hälften av de svarande kommunerna. hade ungefär hälften (116 st.) av de kommuner, som besvarat FHI:s enkät en plan för folkhälsoarbetet, vilket är en fördubbling jämfört med . Hos ytterligare 33 kommuner ingår folkhälsofrågorna i en mer övergripande plan, t.ex. en plan för hållbar utveckling, demokrati- eller välfärdsfrågor. Ytterligare 50 kommuner angav att en folkhälsoplan höll på att utarbetas. Flertalet av de kommuner som har handlingsplaner har även åtgärdsprogram kopplade till planen. Dessa gäller vanligen målområde 3, 5 och 11. De kommunala folkhälsoplanerna är, i likhet med de nationella målen, oftast formulerade i termer av hälsans bestämningsfaktorer. Dock har inte de mer specificerade bestämnings- faktorer, som FHI kopplat till målområdena och som redovisas i avsnitt 4, ännu nått ut till kommunerna i någon högre grad. Möjligheten att följa upp graden av måluppfyllelse varierar också i planerna. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsministern , statsråden , , , , , Y. , , , , , Andnor, Nuder, M. , , , , , , Orback Regeringen beslutar skrivelse Utvecklingen inom den kommunala sektorn.