prop · GU0315 · 2006-11-16 00:00:00 — KLYS anser att förslaget inte tar hänsyn till hur kulturarbets- marknaden är uppbyggd och fungerar. Även om huvudinriktningen måste vara att konstnärligt yrkesverksamma skall kunna försörja sig på in- komster av sitt konstnärliga arbete kan man inte bortse från samspelet mellan kulturpolitiken och arbetsmarknadspolitiken. KLYS anser att sär- skild hänsyn bör tas till förhållandena på kulturarbetsmarknaden. Skälen för regeringens förslag Arbetslöshetsersättning lämnas med ett belopp per dag dagpenning som är baserat på tidigare förvärvsinkomster. Dagpenningen lämnas enligt dagens regelverk under hela ersättningsperioden, dvs. , av den sökandes dagsförtjänst under den s.k. normalarbetstiden, upp till ett visst av regeringen bestämt högsta belopp. i en ersättningsperiod kan dagpenning läm- nas med ett högre belopp än under resterande dagar, dock alltid med högst av den tidigare dagsförtjänsten. Regeringen anser att arbetslöshetsersättning liksom bör lämnas av en sökandes dagsförtjänst , upp till den högsta dagpenningen som kan lämnas. Detta bör dock bara gälla av en ersättningsperiod. Därefter bör ersättningsgraden i stället vara . Detta för att ge den som är arbetslös incitament att så snabbt som möjligt återgå i arbete och för att ge arbetsförmedlingarna motiv att bidra till detsamma. 200 ersättnings- dagar motsvarar ungefär nio månaders heltidsarbetslöshet vilket, enligt regeringens uppfattning, är utan arbete. Efter 300 ersättnings- dagar, dvs. om den sökande beviljats förlängning av ersättningsperioden, bör ersättningen av samma skäl sänkas till av den sökandes dagsförtjänst . För föräldrar till barn bör dock sänkningen till av dagsförtjänsten ske först . Ersättningsgraden om i arbetslöshetsförsäkringen bör in- föras i avvaktan på att reglerna avseende ersättningsperiodens längd ändras. Vidare anser regeringen att den högsta dagpenning som lämnas inte bör, såsom , vara högre under ersättningsperiodens första . Den som lämnar denna för att delta i ett arbetsmarknadspolitiskt program som berättigar till aktivitetsstöd enligt förordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd får i programmet Prop. 2006/07:15 aktivitetsstöd från staten med i huvudsak samma belopp som skulle ha lämnats som arbetslöshetsersättning. Om sökanden efter deltagandet i programmet är arbetslös har sökanden rätt att återgå till sin påbörjade period med arbetslöshetsersättning och få ersättning under återstående antal dagar av ersättningsperioden. Detsamma gäller i de fall den sökande genast efter arbetslösheten deltar i ett arbetsmarknads- politiskt program med aktivitetsstöd som är relaterat till en tänkt arbets- löshetsersättning och därefter beviljas arbetslöshetsersättning. För att de ovan redovisade syftena med att införa olika procentsatser med vilka ersättning lämnas i arbetslöshetsförsäkringen skall uppnås, skall en samordning ske med dagarna då aktivitetsstöd lämnats, så att sänkningen av ersättningsgraden sker när den arbetslösa fått ersättning - arbetslöshetsersättning eller aktivitetsstöd - under totalt 200, . Av praktiska skäl bör dock från och med ikraftträdandet av de nya bestämmelserna och framåt beaktas. Regeringen vill med anledning av kritiken från remissinstanserna framhålla att samordning av ersättning respektive aktivitetsstöd sker när det gäller den förhöjda ersättningen . Det förhållandet att personen deltar i ett arbets- marknadspolitiskt program med aktivitetsstöd påverkar, enligt nu gällande regler, inte längden av den period då arbetslöshetsersättning längst kan lämnas. Någon ändring i detta hänseende föreslås inte . Däremot föreslås nu en samordning av dagar med arbetslöshetsersättning respektive dagar med aktivitetsstöd vid bestämmande av kompensations- graden, dvs. från vilken tidpunkt ersättningen skall sänkas till av sökandens dagsförtjänst under normalarbets- tiden. Regeringen anser en sådan samordning rimlig eftersom aktivitets- stödet lämnas med samma belopp som arbetslöshetsersättningen. Regeringen har förståelse för att samordningen kommer att kräva mer administration eftersom fler kommer att omfattas och på ett något annorlunda sätt. Regeringen är dock mycket angelägen att samordningen kommer till stånd . Regeringens förslag: Normalarbetstiden skall beräknas på den Utkastets förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: LO menar att förslaget innebär att tiden att kvali- ficera sig för full inkomstbortfallsförsäkring fördubblas. arbetat 6 månader får hälften så hög ersättning som varför LO av- TCO förklarar att förslaget knappast får konsekvenser för personer med en längre varaktig heltidsanställning, medan det får stor betydelse för t.ex. frilansande kulturutövare och för nytillträdande på TCO avvisar förslaget. Länsrätten i anser att förslaget synes innebära en för- enkling från domstolens synpunkt. SKL anser att den föreslagna beräk- ningen kan hämma den s.k. arbetslinjen i arbetslöshetsförsäkringen. kan i vissa fall medföra att arbete missgynnas jämfört med om personen . 2006/07:15 inte arbetat och tiden varit överhoppningsbar. löshetskassa visar med exempel att skillnaden mellan dagens modell och den föreslagna är till nackdel för dem med tillfälliga kortare anställ- ningar. anser att förslaget är oklart och föreslår att endast månader som skulle kunna ingå i ett arbetsvillkor skall tas med vid beräkningen av normalarbetstid. anser också det ologiskt att den som under perio- den uppfyller ett nytt arbetsvillkor får sin ersättning beräknad på inkomster varav vissa omfattar tid då personen upp- burit arbetslöshetsersättning. menar att det motverkar arbetslinjen. SO menar att förslaget får stora konsekvenser för bland andra ny- tillträdande på arbetsmarknaden, deltidsarbetande, timanställda och säsongsarbetande samt grupper som uppfyller arbetsvillkoret efter endast sex månaders arbete. SO anser att normalarbetstiden skall beräknas som . KLYS framhåller att förslaget kommer att slå mycket hårt för fri- lansande kulturutövare. anser att lärare med terminsanställning måste anses arbeta . Arbetares Arbetslöshetskassa anser att förslaget kommer att minska flexibiliteten på arbetsmarknaden eftersom det skapar incitament att inte acceptera kortare anställningar eller deltidsanställningar. Skälen för regeringens förslag: Enligt huvudregeln i dagens regel- verk skall som normalarbetstid gälla den genomsnittliga arbetstiden i det förvärvsarbete som innebär att arbetsvillkoret uppfylldes, dvs. normalt en beräkningsperiod . Enligt regeringens uppfattning skall arbetslöshetsförsäkringen vara en omställningsförsäkring som lämnar ersättning vid arbetslöshet mellan perioder av arbete. Grundtanken är att den stadigvarande inkomst man tidigare uppburit skall återspeglas i nivån på den arbetslöshetsersättning som lämnas då man blir arbetslös. Regeringen föreslår därför att normalarbetstiden skall beräknas på den genomsnittliga arbetstiden under hela den s.k. ramtiden , i stället som på den genomsnittliga arbetstiden i det förvärvsarbete som arbetsvillkoret uppfylldes med. Den nya modellen medför att den som arbetat i liten omfattning , som omfattar , får en låg ersättning och det oavsett orsakerna till att arbetet haft denna låga omfattning. Vid bestämmande av normalarbetstiden skall ingå allt arbete som är av den typ som är tillgodoräkningsbart i försäkringen alltså även arbete enstaka dagar och timmar under förutsättning att kalender- månaden ingår i ramtiden. Kalendermånader inom ramtiden då inget arbete utförts skall också ingå i beräkningen. Regeringens förslag: De nya reglerna i lagen om arbetslöshets- försäkring skall träda i kraft . Övergångsbestämmelser skall införas när det gäller skärpningen av arbetsvillkoret, begränsningen av den överhoppningsbara tiden, av- skaffandet av studerandevillkoret och ändringen av beräkningen av normalarbetstiden för anställda. Utkastets förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens för- slag. Remissinstanserna: Kammarrätten i föreslår en precise- ring i form av ett tillägg i andra punkten i övergångsbestämmelserna. IAF konstaterar att tiden att genomföra så stora förändringar som föreslås är mycket kort. Det är inte heller möjligt för IAF att över- blicka vilka alternativ som kan finnas för att genomföra förändringarna i mer provisoriska former i avvaktan på att arbetet med det för kassorna gemensamma OAS-systemet för handläggningsstöd blir klart. IAF ifrågasätter regeringens beräkning av den besparing som förslagen skulle medföra och kommer i sin överslagsvisa bedömning fram till att besparingen kan komma att bli större. IFAU anser att personer med på- började ersättningsperioder bör få ersättning enligt de gamla reglerna medan de nya reglerna bör gälla för dem som börjar nya perioder. En nedtrappning av ersättningsperioden är avsedd att skapa incitament och om den som redan fått en stor del av sin ersättningsperiod genast får en nedtrappning kommer han eller hon att beskattas retroaktivt för sitt tidigare beteende. TCO menar att avsaknad av övergångsregler medför att ett stort antal individer kommer att drabbas av ett betydande inkomstbortfall med mycket kort varsel. menar att det är omöjligt att genomföra förslaget per ; om så ändå sker måste kulturutövarnas arbetslöshets- kassor undantas från förslaget. SO menar att ikraftträdandet bör ske tidigast . SFS framhåller att det finns en risk att många studenter som började sin utbildning nu kommer att avbryta sina studier för att kunna påbörja arbetslöshet innan förslaget träder i kraft. Skälen för regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna är en del av en större reform som syftar till att öka sysselsättningen och de bör genomföras . Regeringen anser därför att de bör träda i kraft . En person, som före ändringarna avseende arbetsvillkoret, fullt ut har uppfyllt detta villkor bör få tillgodoräkna sig detta vid ansökan om ersättning. Om han eller hon endast delvis har uppfyllt arbetsvillkoret bör han eller hon få tillgodoräkna sig de kalendermånader då arbete har ut- förts i tillräcklig omfattning enligt de äldre bestämmelserna. En förut- sättning i det senare fallet är att arbetet ligger inom den i ärendet aktuella ramtiden. Personer som vid ikraftträdandet redan fullt ut har uppfyllt studerande- villkoret bör få tillgodoräkna sig detta vid ansökan om ersättning. förutsättning bör dock vara att ansökan görs före utgången av februari Prop. 2006/07:15 2007. Om studerandevillkoret bara delvis har uppfyllts vid ikraft- trädandet bör detta inte få tillgodoräknas. Beträffande beräkningen av den normalarbetstid som skall ligga till grund för fastställandet av dagersättningen är det rimligt att de som vid ikraftträdandet redan är inne i en ersättningsperiod även fortsättningsvis får sin ersättning bestämd enligt de äldre reglerna (ersätt- ningsgraden ändras dock, se nedan). Detsamma gäller dem som vid ikraftträdandet har rätt till ersättning, och som påbörjat men ännu inte hunnit uppfylla hela karensvillkoret. Inte heller för dessa personer bör det ske någon omräkning under en pågående ersättningsperiod med anled- ning av lagändringen rörande beräkningsunderlaget. Så snart en sökande påbörjar en ny ersättningsperiod skall däremot en ny beräkning ske med anledning av de nya reglerna. När det gäller den s.k. överhoppningsbara tiden är det rimligt att de äldre reglerna tillämpas för den som vid ikraftträdandet redan är inne i en ersättningsperiod. Detsamma bör gälla de som vid ikraftträdandet har rätt till ersättning, och som påbörjat men ännu inte hunnit uppfylla hela karensvillkoret. I fråga om införandet av olika ersättningsgrader i försäkringen, menar regeringen, att detta bör få genomslag direkt och gälla för alla, oavsett om man blivit arbetslös före eller efter ikraftträdandet. Några övergångs- bestämmelser föreslås därför inte. Det innebär att det vid ikraftträdandet kommer att behöva ske justeringar av den ersättning som betalas ut till personer som redan har påbörjat en ersättningsperiod och fått arbetslöshetsersättning i 200, . Regeringen anser inte att det finns skäl att låta personer som varit arbetslösa före ikraftträdandet få fortsätta med en högre ersätt- ningsgrad och därigenom få mindre krav på sig att komma tillrätta med sin arbetslöshet än personer som blir arbetslösa . Regeringen vill med anledning av SFS´ invändning påminna om att studerandevillkoret är avsett för den som avslutat sina studier. Regeringen föreslår övergångsbestämmelser i enlighet med det ovan anförda. 6 Nya regler i lagen om arbetslöshetskassor 6.1.1Tidigare finansiering av arbetslöshetsförsäkringen Arbetslöshetsförsäkringen administreras av 36 arbets- löshetskassor, som är ekonomiska föreningar. När statsbidraget infördes svarade detta för cirka en tredjedel av försäkringens löpande kost- nader. Merparten av finansieringen skedde således med medlemsavgifter. Statens relativa bidrag till arbetslöshetsförsäkringen har successivt ökat. betalade staten två tredjedelar av ersättningen och . av ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen. Utvecklingen mot en allt högre grad av statsbidragsfinansiering har till stor del drivits fram av ambitionen att utjämna skillnader i medlems- avgifter mellan olika arbetslöshetskassor. Skillnaderna avseende nivån på medlemsavgifter har berott bland annat på att andelen arbetslösa med- lemmar respektive förvaltningskostnader per medlem varit olika i de olika kassorna. Kassor med hög arbetslöshet har fått relativt sett högre statsbidrag än kassor med låg arbetslöshet. Kassor med höga för- valtningskostnader per medlem har tillförts medel genom utjämnings- bidrag. På detta sätt har alltså behovet av olika nivå för medlems- avgifterna i de olika kassorna kunnat undanröjas. I det tidigare statsbidragssystemet fanns krav på att arbetslöshets- kassorna skulle bygga upp fonder för att direkt till de ersättnings- berättigade vid varje ersättningstillfälle betala sin andel av arbetslöshets- ersättningen. betalar varje kassa till staten en finansieringsavgift och staten ersätter kassorna för hela den ersättning som utbetalas till den enskilde. Denna modell har gjort det tidigare fond- systemet onödigt och det har därför avvecklats. 6.1.2Nuvarande finansiering av arbetslöshetsförsäkringen finansieras av den utbetalade arbetslöshets- ersättningen genom statsbidrag. Detta uppgick till . I gengäld betalade kassorna en finansieringsavgift till staten som uppgick till . Det egentliga statsbidraget kan därigenom sägas svara mot av den utbetalade ersättningen. Finansieringsavgiften utgör ett belopp för varje medlem som fanns i kassan det senast förflutna verk- samhetsåret som motsvarar av den under det löpande verk- samhetsåret genomsnittligt utbetalade dagpenningen i respektive kassa. När det nuvarande finansieringssystemet infördes skapades också ett utjämningssystem med utjämningsavgift och utjämningsbidrag som skulle motverka allt för stora skillnader i nivån på medlemsavgifterna. Utjämningsbidrag lämnas till de arbetslöshetskassor som under det senaste förflutna verksamhetsåret hade en arbetslöshet som med 10 pro- cent översteg genomsnittet för samtliga kassor samt till mindre kassor, om dessa vid utgången av det senaste förflutna verksamhetsåret hade färre än 10 000 medlemmar och en medlemsavgift som översteg 70 pro- cent av den gällande högsta dagpenningen. Utjämningsbidraget finansie- ras med en utjämningsavgift som varje kassa skall betala för varje med- lem som fanns i kassan det senast förflutna verksam- hetsåret. Avgiften utgör ett belopp som motsvarar av den gällande högsta dagpenningen. Den totala utjämningsavgiften sätts så att den motsvarar det totala utjämningsbidraget. Medlemsavgiften bestäms så att den, tillsammans med övriga in- komster, täcker förvaltningskostnader, betalning av finansieringsavgift och utjämningsavgift. Medlemsavgiften får differentieras mellan med- lemskategorier endast om det finns skäl för det. Enskilt anslutna med- lemmar, dvs. medlemmar som inte är med i, vanligtvis, en facklig organisation, betalar i regel en något högre avgift, med hänsyn till de extra administrationskostnader som kassorna har för att hantera dessa Någon differentiering med hänsyn till inkomst förekommer inte, trots att ersättningen är inkomstberoende. Den genomsnittliga med- lemsavgiften uppgick till för kollektivt anslutna och ett något högre belopp för enskilt anslutna. Sedan utjämningssystemet infördes har betydande utjämning skett. 6.1.3Kopplingen avgifter och arbetslöshet finansieringssystem gäller fortfarande i sina huvuddrag. Genom detta finansieringssystem togs det sista sambandet bort mellan medlems- avgifterna och den utbetalade ersättningen i varje kassa. grundas medlemsavgiften till arbetslöshetsförsäkringen enbart på den genomsnittliga dagpenningen i kassan och administrationskostnaderna i densamma. Arbetslösheten inom den egna kassans verksamhetsområde påverkar inte den enskilde medlemmens avgift på annat sätt än att för- valtningskostnaderna i en kassa med hög arbetslöshet kan innebära en något högre avgift för att finansiera dessa kostnader. Utredningen om ersättning vid arbetslöshet och omställning (ARBOM- utredningen) anförde i sitt betänkande En allmän och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring (SOU 1996:150, s. 290) att en frivillig försäkring som förvaltas av medlemmarna får större legitimitet, om medlemmarnas direkta och synliga avgifter till försäkringen är mer än ett symboliskt bidrag. föreslog därför att mer av arbetslöshetsför- säkringens utgifter skulle finansieras med medlemsavgifter. Däremot ansåg inte utredningen att medlemsavgifterna skulle differentieras efter arbetslöshetens omfattning och kostnader inom den egna arbetslöshets- kassan. Utredningens förslag följdes inte av regeringen i propositionen En allmän och sammanhållen arbetslöshetsförsäkring. I propositionen berördes inte nivån på medlemsavgiften på annat sätt än att den då- varande regeringen föreslog att arbetslöshetskassorna skulle få besluta om olika medlemsavgifter för olika medlemskategorier, om det finns skäl för det (prop. 1996/97:107 s. 132). Denna differentiering är inte kopplad till arbetslösheten inom kassans verksamhetsområde utan till med- lemmarnas ekonomiska situation. Arbetslöshetskassan ALFA (Alfa-kassan) utgör den kompletterande arbetslöshetskassan enligt 85 § lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor. Alfa-kassan handhar arbetslöshetsförsäkringen utan de begränsningar till ett visst verksamhetsområde, dvs. till en viss yrkeskategori eller bransch, som gäller för de övriga kassorna. Dess uppgift är dels att erbjuda grund- försäkring för dem som inte är medlemmar i en arbetslöshetskassa, dels att i likhet med andra arbetslöshetskassor erbjuda anslutning till inkomst- bortfallsskyddet i arbetslöshetsförsäkringen. Skillnaden mellan Alfa- kassan och övriga kassor var ursprungligen att de som ansökte om ersätt- ning i form av grundbelopp från Alfa-kassan utan att vara anslutna till kassan inte behövde betala någon avgift, medan de som är medlemmar i någon av de övriga arbetslöshetskassorna eller anslutna till Alfa-kassan måste betala en medlems- eller anslutningsavgift. I avtal från mellan staten och Alfa-kassan sägs Prop. 2006/07:15 att staten svarar för nödvändiga administrationskostnader som Alfa- kassan har vid handläggningen av grundförsäkringen enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring () och lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor (LAK) till dem som inte är anslutna till kassan. En ändring i avtalet avseende statens ansvar för delfinansieringen av nöd- vändiga administrationskostnader gäller från . har också införts en bestämmelse (87 a § LAK) som innebär att Alfa-kassan skall ta ut en avgift av dem som får ersättning enligt grundförsäkringen. Avgiften skall bidra till att täcka kassans förvaltningskostnader för denna grupp ersättningsberättigade. Regeringens förslag: Den finansieringsavgift som en arbetslöshetskassa skall betala till staten skall beräknas med utgångspunkt från antalet medlemmar i kassan under den kalendermånad för vilken finansierings- avgiften skall betalas. En arbetslöshetskassa skall även betala en förhöjd finansieringsavgift. Denna avgift skall vara differentierad så att kassornas relativa utbetalning per medlem får genomslag i den förhöjda finansieringsavgiften. Den skall dock inte vara mer än per icke arbetslös medlem och månad. En arbetslöshetskassas skyldighet att betala finansieringsavgift och förhöjd finansieringsavgift skall inte överstiga vad kassan betalat ut i dagpenning enligt inkomstbortfallsförsäkringen. En arbetslöshetskassa skall inte längre vara skyldig att betala ut- jämningsavgift och regeringen skall inte längre ha något bemyndigande att meddela föreskrifter om utjämningsavgift och utjämningsbidrag. Regeringen får meddela närmare föreskrifter om när och på vilket sätt betalning av förhöjd finansieringsavgift skall göras. Utkastets förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Ut- kastet innehöll dock inte något förslag om att begränsa avgiftsskyldig- heten till högst det belopp en kassa betalat ut i dagpenning enligt in- komstbortfallsförsäkringen. Remissinstanserna: Kommuner och Landsting (SKL), i (LO), Tjänstemännens centralorganisa- tion (TCO), akademikers centralorganisation () och Arbetslöshetskassornas samorganisation (SO) anmärker på den korta utredningstiden och det snabba genomförandet av förslagen. Inspektio- nen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) påtalar att tidsfaktorn är kritisk för ikraftträdande . , , , och tillstyrker förslaget eller har inte något att erinra mot det. Kammarrätten i anser att lagtexten är synnerligen svårtillgänglig. Statskontoret anser att finansieringen bör kunna ökas genom enklare regler till dess helheten har utretts. marknadspolitisk utvärdering (IFAU) hävdar att teorin om att differentie- rade avgifter påverkar lönebildningen enbart fungerar då löner och löne- ökningar bestäms förbundsvis, vilket är fallet inom ett antal avtalsområden. SKL anser att utformningen av finansieringen av arbets- löshetsförsäkringen kan påverka lönebildningen, men påtalar att i den nationalekonomiska debatten finns olika uppfattning om vilka effekterna blir. LO avvisar den förhöjda avgiften bl.a. med anledning av att det finns en risk att löntagare väljer att stå utanför arbetslöshetsförsäkringen. Där- utöver påtalas att lönesättningen i en grupp kan slå på andra grupper i samma bransch men som är organiserade i en annan kassa. TCO anför att det inte finns belägg för att kassorna genom slapp kontroll av ersättnings- rätten skulle orsaka högre kostnader för arbetslöshetsförsäkringen. Det finns inte heller några raka samband mellan kassorna och de olika avtals- områden som modellen förutsätter. Administrationskostnaderna ökar vilket ger högre höjning av avgiften enbart för betalningen av den för- höjda avgiften. avvisar modellen och konstaterar att den förhöjda avgiften innebär att Akademikernas erkända arbetslöshetskassas med- lemmar genom den förhöjda avgiften får betala () av kassans totala utbetalningar av arbetslöshetsersättning. SKL anser att förslaget om slopad utjämningsavgift är bra. Om kassans administrationskostnader bekostas av medlemmarna bör det ge ett incitament till att åstadkomma effektiv administration. LO, TCO, SO och IAF anför att systemet med utjämningsavgift och utjämningsbidrag inte bör tas bort. Skälen för regeringens förslag När arbetslöshetsförsäkringen infördes betalade arbetslöshetskassornas medlemmar merparten av försäkringens kostnader. betalar staten i genomsnitt av utgifterna. På marginalen subventioneras arbetslösheten fullt ut vilket innebär att ytterligare en arbetslös medlem eller ansluten till Alfa-kassan i princip inte kostar arbetslöshetskassorna någonting. Detta innebär att varken arbetsgivare eller löntagarkollektivet behöver bära den direkta kostnaden om arbetslösheten ökar. Enligt regeringens mening motverkar detta incitamenten för såväl arbetstagarna som arbetsgivarna att underlätta för arbetslösa att snabbt återgå till arbete.