prop · GT03192 · 2006-03-22 00:00:00 — Det handlar om att stärka sin identitet, att öka sitt medvetande och förvärva erfarenheter. Den nationella handlingsplanen för handikappolitiken betonar att arbetet särskilt skall inriktas på att identifiera och undanröja hinder för full delaktighet och att förebygga och bekämpa diskriminering. Folk- bildningen fyller en viktig funktion för att vuxna med funktionshinder skall kunna ta del av det livslånga lärandet. Folkbildningen bör kunna erbjuda alla deltagare lika möjligheter till studier. Strävan bör vara att deltagare med olika förutsättningar skall kunna delta i samma verk- samheter. Mångfald är kännetecknande för folkbildningen. All folkbildning skall vara tillgänglig för alla. Detta måste även gälla människor med olika funktionshinder. Det finns en risk för att personer med funk- tionshinder segregeras och inte ses som enskilda studerande i behov av visst stöd, ofta pedagogiskt eller tekniskt. Folkbildningen kan erbjuda verktyg på vägen mot en större delaktighet i samhällslivet. På vägen dit kan särlösningar användas, men full delaktighet i samhället och ett sam- hälle med mångfald bör alltid vara de övergripande målen. SUFO 2 visar i sin kartläggning att en förändring behövs både i styrelser och bland anställda inom studieförbund och folkhögskolor för att personer med funktionshinder skall få ett reellt inflytande i folk- bildningens verksamhet. Regeringen ser det som angeläget att personer med funktionshinder kan påverka hur den verksamhet utformas som de skall delta i. På så sätt skapas en bättre förståelse för särskilda behov men också ett bredare och bättre anpassat utbud. Det blir då också lättare att finna vägar för att söka upp och motivera funktionshindrade till aktivt deltagande i folkbildningsverksamhet. Folkhögskolemiljön med dess pedagogik och sociala gemenskap ger möjlighet till personlig utveckling, nya insikter och att växa tillsammans. Många folkhögskolor har utvecklat ett stort kunnande och anpassat utbud och lokaler också för deltagare med svåra funk- tionshinder. I folkhögskolornas verksamhet utgör deltagare med funk- tionshinder av det totala antalet deltagare. För många unga personer med funktionshinder är folkhögskolestudier ett första steg till frigörelse och ett mer självständigt liv. Den vanligaste gruppen är deltagare med psykiskt funktionshinder, närmast följd av deltagare med dyslexi. För många funktionshindrade har folkhögskolorna fyllt upp- giften att motivera till högre studier. De s.k. anpassningskurserna på folkhögskola är ett exempel på rehabiliterande verksamhet. Särskilt de korta anpassningskurserna ses som ett steg på vägen i en rehabiliterings- process. Dessa kurser har en stor betydelse för deltagarna utifrån ett hälso- och kvalitetsperspektiv. Studieförbundens cirklar med funktionshindrade personer omfattar ca 200 000 deltagare. De vanligaste formerna av funktionshinder är ut- vecklingsstörning, psykiska och medicinska funktionshinder. Personer med funktionshinder väljer i betydligt lägre grad än andra cirklar som handlar om annat än det egna funktionshindret eller som anordnas utanför den egna handikapporganisationen. Studiecirkeln ger oavsett studieämne deltagare med funktionshinder samhörighetskänsla, kontakter med andra i samma situation och perspektiv på sitt eget funktionshinder. Det finns alltjämt både verkliga och mentala hinder, exempelvis den egna självbilden liksom människors fördomar och inställning, för funktionshindrades deltagande i folk- bildningen. Att information om folkhögskolornas och studieförbundens utbud når ut är en del i att skapa förutsättningar för deltagande. Ansvaret för att informationen utformas så att de praktiska möjligheterna att delta framgår och hur den sprids vilar på anordnaren. Hög kompetens kring funktionshinder är nödvändig inom folkbildningen. Det behövs en ökad medvetenhet om tillgänglighet, bemötande och individuella anpassningar. Detta kräver en kontinuerlig vidareutbildning och kompetensutveckling av lärare och cirkelledare, men även för all personal som möter människor och planerar verksamhet. Naturligtvis kan detta uppnås lättare om personer med funktionshinder finns representerade i personalstyrka, ledning och styrelse. Det vilar ytterst på kommunerna att se till att verksamheter för funktionshindrade, som de har ansvar för, inte förs över till folkhög- skolor eller på så sätt flytta kostnader och utnyttja folkbildningsanslaget. Utbildning kan vara ett led i en rehabilitering. Samverkan mellan ansvariga för rehabiliteringsinsatser och företrädare för folkbildningen är därför viktig. Finansieringsfrågan bör vara löst innan utbildningen startar. Ansvaret för samordning av rehabiliterings- insatser bör inte ligga hos folkbildningen. Folkhälsa, hållbar utveckling och global rättvisa Regeringens förslag: Statens stöd till folkbildningen skall bidra till att dess organisationer medverkar till bättre folkhälsa, till hållbar utveckling och till global rättvisa genom att öka människors insikt om vikten av förändrade värderingar och levnadsvanor. Utredningarna: Folkbildning är i sig hälsofrämjande. Steget från passivitet till aktivitet innebär att det händer något positivt. Det egna skapandet kan ge identitet och mening och därmed medverka till bättre folkhälsa. Folkbildningens framsyn framhåller att en viktig utgångspunkt i arbetet för en hållbar utveckling är att dra nytta av och använda den kompetens folkbildningen utvecklat på andra områden. Folkbildningens kärnverksamhet bestämmer inriktningen på arbetet för global rättvisa och hållbar utveckling. Dessa frågor är inte avskilda från övrig verksamhet utan nya perspektiv skall ingå i all verksamhet. Den som vill påverka andra att förändra sina värderingar och vanor måste vara trovärdig. Folk- bildningens organisationer måste framstå som goda förebilder i detta sammanhang. Remissinstanserna: Folkhälsofrågorna har behandlats i ett mindre antal remissvar. anser att folkbildningens arbete med folk- hälsofrågorna kan organiseras inom ramen för folkbildningsanslaget eller som uppdragsverksamhet. Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation () och anser att medborgerlig bildning bör ingå i en politik för folkhälsa. Bildningsverksamhet (NBV) skriver att målen för folkbildningen uppvisar stor överens- stämmelse med folkhälsomålen. , Viskadalens folkhögskola, Arbetarrörelsens folkhögskola i , folk- högskola och framhåller folkbildningens strategiska roll för människors hälsa. Ett fåtal remissinsatser har berört området hållbar utveckling och global solidaritet. och fram- håller att det inom många studieförbund och folkhögskolor bedrivs ett omfattande arbete med inriktning på internationella frågor och med inter- nationella kontakter. Folkbildningens organisationer har också arbetat framgångsrikt med frågor kring hållbar utveckling. Det är viktigt att svensk folkbildning slår vakt om och vidareutvecklar det internationella verksamhetsperspektivet och de framgångsrika arbetsformer som finns. pekar på det internationella kulturarbetet och miljöaspekten. menar att globaliseringen och den internationella utvecklingen utgör en viktig utmaning för folk- bildningen. Färnebo folkhögskola och Föreningen offensiv folkbildning anser att det är angeläget att stödet till internationellt/globalt folk- bildningsarbete ökar. Sida välkomnar resonemanget om folkbildningens insatser för global rättvisa och hållbar utveckling. Ett fortsatt statligt stöd till folkbildningen skapar förutsättningar för att kan fortsätta att vara ett föregångsland internationellt inom folkbildning och det civila samhället. Skälen för regeringens förslag: En god folkhälsa är en del i för- utsättningarna för en hållbar utveckling. Faktorer av betydelse för en god hälsa är bl.a. delaktighet och inflytande i samhället, ekonomisk och social trygghet, trygga och goda uppväxtvillkor, ökad hälsa i arbetslivet samt goda konsumtionsvanor. I det lokala folkhälsoarbetet kan folkbildningen spela en framträdande roll. För många människor ger deltagandet tillfälle till reflektion över sin livssituation, kontakt med andra människor, ett avbrott i en stressad vardag. De möjligheter till eget skapande som folkbildningen erbjuder i den estetiska verksamheten är för många ett andrum där man själv be- stämmer arbetstakt och mål. En annan effekt av folkbildningens verk- samhet är att den kan bidra till ökad delaktighet och inflytande, till egenmakt, som i sig ökar välbefinnandet. För många äldre bidrar studie- cirklar, kulturarrangemang och folkhögskolekurser till ökad delaktighet och livskvalitet. För långtidssjukskrivna personer kan folkbildningen spela en aktiv roll för ett återinträde i arbetslivet med sikte på ökad livs- kvalitet. Också inom arbetslivet finns en uppgift för folkbildningen att öka kunskapen om hur man förebygger ohälsa. Folkbildningen har ett brett utbud av kurser och cirklar som på ett mer direkt sätt knyter an till folkhälsobefrämjande åtgärder. På så sätt kan folk- bildningen möta efterfrågan på kunskap om folkhälsofrågor. I folk- hälsoarbetet gäller det att utmana attityder och beteenden för att få till stånd en förändring. Det är angeläget att nå alla medborgare i detta arbete, men några grupper framstår som särskilt viktiga. Långtids- sjukskrivna och arbetslösa måste få företräde, för att kunna komma till- baka till ett hälsosamt arbetsliv. Regeringen framhöll folkbildningsproposition (prop.1997/98:115, s. 44) att folkbildningen bör fortsätta sina ansträngningar att bidra till en kunskapsutveckling hos alla medborgare kring vad som krävs för att ställa om till ett ekologiskt hållbart samhälle. I riktlinjerna till gav regeringen ett särskilt uppdrag till rådet att redovisa hur studieförbund och folkhögskolor breddat verksamheten i riktning mot hållbar utveckling. Av rapporten framgår att folkhögskolor och studieförbund har ett omfattande utbud av utbildning för hållbar utveckling som spänner över bl.a. miljö/ekologi, ekonomi och lokal utveckling, folkhälsa, demokrati och global solidaritet. Det förslag till nationell strategi för hållbar utveckling som regeringen presenterade bygger på en definition av hållbar utveckling som lyder en utveckling som tillgodoser dagens behov utan att äventyra kommande generationers möjligheter att tillgodose sina. Fyra strate- giska framtidsfrågor ställdes i fokus: miljödriven tillväxt och välfärd, en god hälsa, en samlad politik för hållbart samhällsbyggande samt barn- och ungdomspolitik för ett åldrande samhälle. Denna satsning får inte tas till intäkt för att minska omfattningen av det utvecklings- och ut- värderingsarbete som redan initierat. För att kunna bidra till en rättvis och hållbar global utveckling, (jfr. 2002/03:122, bet. 2003/04:UU3, rskr. 2003/04:112), krävs insikt om hur vårt agerande påverkar förutsättningarna för andra. För att vi på bästa sätt skall kunna anpassa våra val och vårt sätt att leva är det viktigt att kunskapen om varje människas lika värde och rätt står i centrum, liksom intresset för hur fattiga människor själva ser på utveckling. Ett arbete för att stärka kunskapen om de globala utvecklingsfrågorna och bidra till en positiv utveckling måste vara långsiktigt och bedrivas av Till dessa hör folkbildningens organisationer. och folkhögskolor har genom verksamheter inom t.ex. skaffat sig erfarenheter och utvecklat kompetenser som gör dem särskilt väl skickade att spela en aktiv roll i frågor som rör hållbar ut- veckling och global rättvisa. Genom att vara förankrade i lokalsamhället och i det ideella föreningslivet finns hos organisationerna en beredskap för att nå ut till medborgarna med studier. I arbetet för en hållbar utveckling gäller det att utmana gängse uppfattningar om naturtillgångarna och hur de skall användas. Det handlar om att öka insikten om att vi med gemensamma an- strängningar kan påverka framtiden. Också det engagemang som redan finns för en förändring behöver fångas upp och stimuleras. Folk- bildningen kan genom att möta människors behov av kunskap medverka till en bestående attityd- och beteendeförändring. Samarbete mellan folk- bildningen och civilsamhällets organisationer är viktigt för att nå fram- gång i arbetet. Folkhögskolor och studieförbund kan spela en avgörande roll både som initiativtagare och som aktiv samarbetspart. Folkbildningen kan aktivt bidra till framgång i internationella sam- arbetsprojekt genom sin kompetens och erfarenhet av utbildning, demokratiutveckling och stöd till civilsamhället. bedriver studieförbund och folkhögskolor ett omfattande internationellt ut- vecklingssamarbete som ofta anknyter till deras ideologiska profiler. Många av folkbildningens organisationer har byggt upp nätverk, som stöder bildnings- och demokratiarbete inte minst i de baltiska länderna och nordvästra . Inom ramen för den verksamhet som finansieras av Sida kan folk- bildningen, med hjälp av sina upparbetade kontakter och sina inter- nationella erfarenheter, bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor, vilket är målet för det svenska utvecklingsarbetet. Folkbildningens organisationer kan också bidra till att inom öka kunskapen om och förståelsen för förhållanden i andra länder och kulturer. Därigenom kan förståelsen öka för att vi alla delar ansvaret för demokrati och jämställdhet i ett globalt perspektiv. Självständighet, ansvar och kvalitet Som har framgått är de grundläggande principerna i 1991 års beslut om statens stöd till folkbildningen att folkbildningen står fri från staten och själv formulerar sina mål och utformar sin verksamhet, att staten formulerar sina syften med statsbidraget, att folkbildningen själv tar ansvar för att fördela statsbidraget samt att följa upp och utvärdera den verksamhet inom studieförbund och folkhögskolor som finansieras Staten utvärderar med jämna mellanrum, senast genom SUFO2, om syftena med statsbidraget uppfyllts. reform innebar att folkbildningen tilldelades vittgående befogenheter att själv förvalta mycket stora resurser i form av stats- Folkbildningen företräds därvid av , som är en ideell förening bildad av förbundet, Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation samt Lands- tingsförbundet, numera Kommuner och Landsting. dagens beslut har befogenheter som avser myndighetsutövning över- lämnats till rådet när det gäller frågor om fördelning av statsbidrag till folkhögskolor, studieförbund och elevorganisationer. kan endast jämföras med , som också är en ideell förening med liknande mandat att fördela statens bidrag till idrotten. Folkbildningens idéer och mål förverkligas i den verksamhet som genomförs i studieförbund och folkhögskolor. Varje förbund, avdelning och skola har stor frihet att själv utforma sina aktiviteter inom de ramar som respektive huvudman ställer upp och de ramar för statsbidrags- berättigad verksamhet som formuleras av . manöverutrymme begränsas i någon mån av de riktlinjer som regeringen meddelar i anslutning till regleringsbrevet för folkbildnings- Dessa omfattar utöver en komprimerad sammanfattning av statens syften med statsbidraget i första hand återrapporteringskrav. syften som staten angivit för sitt stöd till folkbildningen påverkar givetvis också huvudmännens och organisationernas prioriteringar. Det ligger i folkbildningens idé att verksamheten lokalt i hög grad formas av deltagarna själva. Ett långtgående deltagarinflytande över verksamhetens innehåll och former är ett av folkbildningens känne- En centralt styrd folkbildning utgör på så sätt en självmotsägelse. Övergripande mål och villkor kan och bör dock formuleras centralt, medan verksamhetens innehåll och konkreta utformning alltid bestäms Ansvaret för att en verksamhet, som finansieras med statsbidraget till folkbildning, är förenlig med de syften som staten angivit för sitt stöd faller därmed i viss mening på de enskilda deltagarna. Mer konkret är det naturligtvis de organisationer som slutligt mottagit statsbidraget, som har ansvar för verksamhetens relevans och kvalitet. Den gällande ansvarsfördelningen mellan staten och folk- bildningen medför att frågan om hur fullgör sitt upp- drag både i förhållande till staten och till medlemmarna får stor betydelse inte minst i perspektivet av i vilken mån statens olika syften med stats- Rådets ansvar för hur folkbildningen formas är oveder- Mot bakgrund av vad som framkommit i de båda utredningarnas arbete och vid granskning finns anledning att i några Prop. 2005/06:192 avseenden närmare beröra rådets arbete och funktionssätt. Regeringens bedömning: Ett systematiskt kvalitetsarbete med inriktning på såväl administration som verksamhetsformer och innehåll behöver utvecklas på alla nivåer inom folkbildningen. Kvalitativa kriterier behöver tillföras de modeller för fördelning av statsbidrag som tillämpas på olika nivåer inom folkbildningen. för fristående granskning av verksamheterna bör introduceras. Utredningarna: SUFO 2 konstaterar att studieförbundens verksamhet ökat trots en krympande ekonomi. Det väcker frågor när man till oför- ändrad eller sjunkande total kostnad kan höja antalet rapporterade studie- timmar på det sätt som skett. Utredningen förmodar att det kan vara en oönskad följd av grunder för fördelning av stats- bidraget och ett bristande genomslag för en folkbildningsideologisk syn Detta kan ha lett till att lokalt ansvariga tagit lätt på sitt ansvar som anordnare. Folkbildningsarbete som ligger till grund för statsbidrag måste organiseras och genomföras på ett sådant sätt att studieförbundet kan ta det fulla ansvaret för verksamheten och stå för Detta gäller även för studiecirklar som genomförs i samarbete med medlemsorganisationer eller andra sam- Ansvariga i studieförbundet måste ha full insyn och kunna ställa sådana krav på uppläggningen att förutsättningar för ett fram- gångsrikt studiearbete säkras. Motsvarande gäller också verksamheten bör i sitt löpande arbete med uppföljning och utvärdering uppmärksamma detta förhållande. Utredningen påpekar att bidragsmodeller är ba- serade på ett enda mått, verksamhetens omfång. Ingen hänsyn tas till innehållet eller kvaliteten i den genomförda verksamheten. svårigheterna att finna användbara kvalitetsmått anser utredningen att () bör pröva möjligheten att ta fram ett bredare underlag för bidragsfördelningen, Det endimensionella mått som används har betydande nackdelar. I Vem får vara med? betonas att med gällande bidragsystem är det primära jakten på studietimmar, inte de individer som bygger studie- förbundens verksamhet eller kvaliteten på verksamheten. svårare för studieförbunden att bygga långvariga relationer till sina del- När antalet timmar och deltagare blir det väsentliga för studie- förbundens överlevnad ökar också risken att kvaliteten inte kan upp- Den pedagogiska kompetens som är studieförbundens kärna kan inte heller utnyttjas fullt ut när varenda krona ska jagas. det en stor risk att kvaliteten på verksamheten urholkas betydligt om dagens ekonomiska utveckling fortsätter. I Folkbildningens framsyn markeras att bidragssystemet inte får upp- fattas som konserverande verktyg som står i vägen för möjligheterna att tillgodose behov av nya angelägna insatser. rättigade krav på en viss stabilitet i bidragssystemen för att organisa- tionerna skall kunna ha ett mått av långsiktighet i verksamhets- planeringen. Remissinstanserna: konstaterar att bidrags- systemet kan utformas mer eller mindre trögrörligt vad gäller fördelning och omfördelning av resurser när olika aspekter skall vägas in. Rådet menar att det blir problematiskt och motsägelsefullt att å ena sidan bejaka en aspekt av volymjakten, alltså växande verksamhet, och å andra sidan hävda att det man kallar jakten på timmar och därmed kronor tenderar att överskugga diskussionen om kvalitet och innehåll i verk- samheten. ser det som ett problem att ramarna för studieförbundens verksamhet är begränsade och att det inte finns några kriterier som anger att en viss typ av växande verksamhet är i större behov av samhällsstöd än en redan existerande verksamhet som inte växer volymmässigt. Vidare finns det anledning att diskutera och ut- veckla vad som kännetecknar god kvalitet i verksamheten. menar att bör pröva möjligheterna att få fram ett bredare underlag för bidragsfördelningen som innehåller en avvägning mellan kvantitativa och kvalitativa mått. () kommenterar utredningens slutsats att verksamheten mätt i timmar ökat trots minskande bidrag. ABF tror att det inte längre går att öka timmarna. Det är också angeläget att arbeta utifrån en kvalitetsnivå som är gemensamt överenskommen mellan studie- förbunden. anser att man bör kunna ställa särskilda krav på folkbildningens kvalitet. En del av statsbidraget bör riktas mot verksamheter med särskilda kvaliteter. Bildningsverksamhet (NBV), och Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation () berör kvalitets- frågan satt i relation till effekterna av nya ekonomiska förutsättningar. Arbetet med kvalitetsfrågor är också ett angeläget samverkansområde för studieförbunden. instämmer i utredningens be- dömning att en översyn av fördelningsmodellen till studieförbunden borde syfta till att i ökad utsträckning ta hänsyn till verksamhetens kvalitet. Staten borde arbeta för att upprätta särskilda kriterier för lyckad studieverksamhet, som främjar integration. konstaterar att det är motiverat att folkbildningsverksamheten blir föremål för ytter- ligare genomlysning jämfört med . Utvärderingarna skulle kunna ske i samverkan med enskilda utvärderare alternativt högskole- institutioner. Skärpta krav på kvalitetssäkring gäller inom högskolesektorn. Motsvarande krav skulle också kunna ställas på folk- bildningen. i (LO) anser att någon form av kvalitativa variabler skall införlivas i ett nytt bidragssystem och att prio- riterandet av att bibehålla och helst öka volymerna riskerar att äventyra folkbildningskvalitéerna i den genomförda verksamheten. läns bildningsförbund understryker påståendet att studieförbunden har det totala ansvaret även för cirklar och kulturprogram som genomförs i sam- arbete och rapporteras från medlemsorganisationerna. Studieförbunden måste därför ha full insyn i verksamheten inte bara i fråga om kvan- titativa aspekter utan även beträffande den kvalitativa dimensionen. Jakten på kvantitet får inte ta överhanden, då hotas folkbildningens ideo- logiska grund. Skälen för regeringens bedömning: Det statliga stödet till folk- bildningen är omfattande. Som jämförelse kan nämnas att statens bidrag till kommunerna för vuxenutbildning uppgår till av stödet till folkbildningen. Det är nödvändigt att en statligt fi- nansierad verksamhet av denna omfattning genomsyras av kvalitets- tänkande och fortlöpande kvalitetsgranskning. Regeringen anser, liksom t. ex. , att det finns anledning att i sammanhanget erinra om att modeller för kvalitetssäkring utvecklats inom skol- väsendet och högskolan. Kravet på att varje skola skall göra en kvalitetsredovisning och uppbyggnaden av inspektionen inom är exempel på insatser . Inom folkbildningen, liksom i varje annan verksamhet, utgör det dagliga arbetet med och medvetenheten om kvalitetsfrågorna på lokal nivå grunden för kvalitetssäkring av verksamheten. Det är önskvärt att ett mer systematiskt kvalitetsarbete med inriktning på såväl administration som verksamhetsformer och innehåll utvecklas på alla nivåer inom folk- bildningen. Detta arbete bör givetvis utgå från folkbildningens egna mål och de kvalitetskriterier som man själv utvecklar, men in- begripa en bred syn på kvalitetsbegreppet. Kvalitetsarbetet bör inte ut- föras av , utan av studieförbunden och folkhög- skolorna själva. Det måste dock vara en prioriterad uppgift för rådet att medverka till att arbetet sker. Även om ansvaret för att definiera begreppet kvalitet och kvalitets- kriterier måste tas av folkbildning själv, finns det anledning att kort be- röra vad som utifrån statens utgångspunkter skulle kunna konstituera kvalitet i folkbildningen.