prop · GT0378 · 2006-02-08 00:00:00 — åsidosatt en skyldighet enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, skall huvudmannen återställa det som rubbats eller fullgöra det som eftersatts och ersätta skadan. 47 § Om huvudmannen orsakas en skada på grund av att en fastighets- ägare har överskridit sin rätt eller åsidosatt en skyldighet enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, skall fastighetsägaren återställa det som rubbats eller fullgöra det som efter- satts och ersätta skadan. 48 § Skadestånd enligt denna lag skall avse personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada. 49 § Om en fastighetsägare har betalat en anläggningsavgift och det sedan visar sig att fastigheten på grund av att bygglov vägras inte kan användas på det sätt som förutsattes när avgiften betalades, skall kom- munen återbetala avgiften eller en del av den. Återbetalningen skall göras i den mån det som avgiften avsåg inte kommer att leda till motsvarande vattentjänster för fastigheten. Kommunen skall betala ränta på återbetalningsbeloppet enligt 5 § räntelagen (1975:635) från den dag då fastighetsägaren betalade avgiften. Talan om återbetalning skall väckas från den dag då det beslut på vilket talan grundas vann laga kraft. Talan får dock väckas senare, om den relevanta ändringen i förutsättningarna för fastighetens användning inte rimligen kunde förutses inom den angivna tiden. 50 § En huvudman skall i fråga om verksamheten med att ordna och driva en allmän va-anläggning se till 1.att verksamheten bokförs och redovisas i enlighet med god redovis- ningssed där resultat- och balansräkningar redovisas särskilt och där det av tilläggsupplysningar framgår hur huvudmannen har fördelat kostnader som varit gemensamma med annan verksamhet, och 2.att redovisningen, när den är fastställd, finns tillgänglig för fastig- hetsägarna. 51 § utövar tillsynen över att kommunen fullgör skyldig- heten enligt 6 § att tillgodose behovet av vattentjänster. får förelägga kommunen att fullgöra skyldigheten. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Överklagande och prövning av va-frågor 52 § beslut om föreläggande enligt 51 § får överklagas av kommunen hos . 53 § prövar i övrigt mål om frågor som regleras i Prop. 2005/06:78 denna lag eller i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. 54 § Statens va-nämnds förelägganden får förenas med vite. 55 § Frågor om utdömande av vite som har förelagts enligt denna lag prövas av självmant eller efter ansökan. 56 § Bestämmelser om och förfarandet i nämnden i mål enligt denna lag samt om verkställighet och överklagande av nämn- dens beslut finns i lagen (1976:839) om . Undantag från 2 kap. 1 § kommunallagen (1991:900) 57 § Trots bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommunallagen (1991:900) om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar, får en kom- mun sköta driften av en allmän va-anläggning i andra kommuner, om driften sker på affärsmässiga grunder och ekonomiskt redovisas skilt från annan verksamhet. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar skall upphöra att gälla. 2.För en va-anläggning som förklarats för allmän enligt 31 § den upp- hävda lagen eller motsvarande bestämmelse i äldre lag och som inte är att anse som allmän enligt 2 § den nya lagen gäller följande. a) Bestämmelserna i 1022, 24 och 25 §§, 30 § första stycket, 31 § första och andra styckena, 32 §, 35 § andra stycket, 3643 och 5356 §§ den nya lagen skall tillämpas i fråga om anläggningen. b) Bestämmelserna i den upphävda lagen, utom 5 §, 6 §, 12 a § och de bestämmelser som motsvarar de i a) uppräknade bestämmelserna, skall tillämpas så länge anläggningen består som allmänförklarad, dock längst till och med . c) Huvudmannen för anläggningen får inte besluta i frågor som rör an- läggningens verksamhetsområde. Det som sägs i 7 § den upphävda lagen skall, endast avse huvudmannens skyl- digheter för tiden . 3.Det som en huvudman enligt den upphävda lagen har beslutat i fråga om en va-anläggnings verksamhetsområde skall gälla även efter ikraft- trädandet. 4.För andra allmänna va-anläggningar än dem som avses i 2 skall det som en huvudman enligt 22 eller 27 § den upphävda lagen har beslutat i frågor om användningen av va-anläggningen eller om taxa fortsätta att gälla till dess att kommunen med stöd av 23 och 34 §§ den nya lagen har ersatt huvudmannens beslut med nya föreskrifter, dock längst till och med . 5.Bestämmelserna i 50 § den nya lagen tillämpas första gången för det första räkenskapsår som påbörjas efter . 6.Denna lag skall inte tillämpas på mål eller ärende som enligt be- stämmelserna i den upphävda lagen har anhängiggjorts före ikraftträdan- 2.2Förslag till lag om ändring i anläggningslagen (1973:1149) Härigenom föreskrivs att 1 § anläggningslagen (1973:1149)1 skall ha föl- jande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Enligt denna lag kan inrättas anläggning som är gemensam för flera fas- tigheter och som tillgodoser ändamål av stadigvarande betydelse för dem (gemensamhetsanläggning). Fråga om gemensamhetsanläggning prövas Kan enligt bestämmelser i annan Kan enligt bestämmelser i annan lagen (1970:988) fråga om inrätt- lagen (1970:988) fråga om inrätt- ande av anläggning gemensamt för ande av anläggning gemensamt för flera fastigheter prövas av domstol flera fastigheter prövas av domstol eller annan myndighet, gäller ej eller annan myndighet, gäller inte Ej heller gäller lagen Den gäller inte heller en allmän vatten- och avloppsanlägg- allmän vatten- och avloppsanlägg- ning eller allmän fjärrvärmean- Denna lag träder i kraft . 1 Lagen omtryckt 1992:1148. 2.3Förslag till lag om ändring i lagen (1976:839) om Härigenom föreskrivs att 1, 2, 3, 10 och 14 §§ lagen (1976:839) om skall ha följande lydelse. prövar mål enligt lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar samt mål enligt lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem. prövar mål enligt lagen (2006:000) om allmänna vattentjänster. Nämnden består av ordföranden och fem andra ledamöter. Ordför- anden skall vara lagfaren och erfa- ren i domarvärv. Av de övriga leda- möterna skall en ha sakkunskap och erfarenhet i tekniska frågor avse- ende vatten och avlopp, fjärrvärme eller naturgas. Två ledamöter skall vara väl förtrogna med förvaltning och skötsel av allmän va-anlägg- ning eller med frågor avseende leverans av fjärrvärme eller natur- gas. En ledamot skall vara väl för- trogen med bostadsfastigheters va- förhållanden eller värmeförsörjning. En ledamot skall vara väl förtrogen med va-förhållanden eller värme- försörjning för annan bebyggelse än bostäder. I den utsträckning det behövs skall för ledamot finnas ersättare. Bestämmelserna om ledamot gäller även ersättare. Nämnden består av ordföranden och fem andra ledamöter. Ordför- anden skall vara lagfaren och erfa- ren i domarvärv. Av de övriga leda- möterna skall en ha sakkunskap och erfarenhet i tekniska frågor avse- ende vatten och avlopp. Två leda- möter skall vara väl förtrogna med förvaltning och skötsel av en allmän va-anläggning. En ledamot skall vara väl förtrogen med bostadsfas- tigheters va-förhållanden. En leda- mot skall vara väl förtrogen med va-förhållanden för annan bebygg- else än bostäder. För ordföranden skall det finnas en ersättare (vice ordförande). För övriga ledamöter skall det finnas ersättare i den utsträckning det be- hövs. Bestämmelserna om leda- möter gäller också för ersättare. Senaste lydelse 1981:1355. Senaste lydelse 1981:1355. I mål om inlösen eller ersättning enligt 39, 40 eller 44 § lagen(2006:000) om allmänna vatten- tjänster skall huvudmannen svara för kostnaderna på ömse sidor vid nämnden. Dock skall 18 kap. 6 § och 8 §§ tilläm- pas. Regeringen förordnar ordförande, övriga ledamöter och ersättare i nämnden. Regeringen förordnar ordförande, vice ordförande, övriga ledamöter och ersättare i nämnden. Nämnden skall hålla förhandling, om det ej är uppenbart att för- handling ej behövs för frågans av- görande. Förhandling skall hållas på plats som är välbelägen för parterna. Underlåter sökanden att på kall- else infinna sig till förhandling skall målet avskrivas. Motparten kan vid vite föreläggas att inställa sig. Nämnden skall hålla förhandling om det behövs för frågans avgör- ande. Förhandlingen skall hållas på en plats som är välbelägen för parterna. Om sökanden trots kallelse inte infinner sig till en förhandling, skall målet avskrivas. Motparten kan vid vite föreläggas att inställa sig. I mål angående inlösen eller ersätt- ning enligt 15 eller 16 § lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar samt 16 eller 17 § lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem skall hu- vudmannen svara för kostnaderna på ömse sidor vid nämnden. Dock skall 18 kap. 6 och 8 §§ rätte- gångsbalken äga motsvarande tillämpning. I annat mål än som avses i första stycket kan part på begäran till- erkännas ersättning av motparten för kostnad vid nämnden, om det finns särskilda skäl för det. Denna lag träder i kraft . 3 Senaste lydelse 1981:1355. 2.4Förslag till lag om ändring i prisregleringslagen (1989:978) Härigenom föreskrivs att 8 § prisregleringslagen (1989:978) skall ha följande lydelse. Om det av någon annan orsak än krig eller krigsfara finns risk för en allvarlig prisstegring inom landet på en eller flera viktiga varor eller tjänster, får regeringen föreskriva att en eller flera av Om det av någon annan orsak än krig eller krigsfara finns risk för en allvarlig prisstegring inom landet på en eller flera viktiga varor eller tjänster, får regeringen meddela föreskrifter om att en eller flera av 1.bestämmelserna i 13, 14, 19, 2226, 28 och 29 §§ skall tillämpas på varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet, 2.bestämmelserna i 13, 14 och 19 §§ skall tillämpas på avgifter som tas ut i annan verksamhet hos staten än näringsverksamhet, 3.bestämmelserna i 13, 14 och 19 §§ skall tillämpas på avgifter som tas ut i annan verksamhet hos kommunerna än näringsverksamhet enligt före- skrifter i lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar, 27 kap. 47 §§ , lagen (1981:1354) om allmän- na värmesystem, lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, (1987:10). 27 kap. 47 §§ , (1987:10), lagen (2003:778) om skydd mot olyckor, och lagen (2006:000) om allmänna vattentjänster. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2003:786. 2.5Förslag till lag om ändring i lagen (1991:852) om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1991:852) om betalningsförelägg- ande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av skall ha följande lydelse. Ansökan enligt 1 § får göras hos kronofogdemyndigheten också i fråga om fordran på avgift till hu- vudman för allmän vatten- och av- loppsanläggning eller för allmänt värmesystem i sådana fall där tvist om anspråket skall prövas av statens va-nämnd. Vad som sägs om arbets- domstolen i 2 § andra stycket skall i sådana fall i stället gälla statens va-nämnd. Ansökan enligt 1 § får göras hos kronofogdemyndigheten också i fråga om fordran på avgift till hu- vudmannen för en allmän vatten- och avloppsanläggning i sådana fall där tvist om anspråket skall prövas av . Vad som sägs om arbetsdomstolen i 2 § andra stycket skall i sådana fall i stället gälla . Denna lag träder i kraft . 2.6Förslag till lag om upphävande av lagen (1981:1354) om allmänna värmesystem Härigenom föreskrivs att lagen (1981:1354) skall upphöra att gälla vid utgången av . 3 Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av den lagstiftning som rör allmänna vatten- och avloppsanläggningar samt föreslå de lagändringar som föran- leds av övervägandena (dir. 2002:46). Utredaren antog namnet Va-lags- utredningen. överlämnade regeringen 5214 Aktionsplan för återföring av fosfor ur avlopp, i de delar som rör va-frågor, till för behandling och redovis- ning i utredningens betänkande. har samrått med (N2003:03) i de delar som berört lagen om allmänna värmesystem och med sekreta- riatet i (M1999:03). överlämnade utredningen betänkandet Allmänna vatten- tjänster (SOU 2004:64). En sammanfattning av betänkandet finns i bila- ga 1. Utredningens lagförslag finns i bilaga 2. Betänkandet har remiss- behandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i (dnr M2004/1945/R). Förslagen i denna proposition bygger på en över- enskommelse mellan den socialdemokratiska regeringen och Vänster- partiet. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande återges i bilaga 5. Regeringen har följt Lagrådets förslag. I avsnitt 5.6 och 5.16 behandlas de synpunkter som Lagrådet har lämnat när det gäller karaktären hos ett beslut om verksamhetsområde respektive utform- ningen av bestämmelsen om prövningen av va-frågor i 53 §. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Bakgrund och allmänna utgångspunkter Alla människor behöver tillgång till tjänster för vattenförsörjning. tjänster är också i varierande utsträckning nödvändiga för näringslivet. Vattenförsörjning och avloppshantering har därför varit reg- lerat, såväl i som i stora delar av övriga världen. I första hand har syftet med regleringen varit att säkra tillgången till rent dricksvatten och att motverka smittspridning och andra allvarliga olägenheter av avlopps- har det i funnits lagstiftning om skyldigheterna att ombesörja vattentjänster när sådana behövs i ett större sammanhang. mycket stor utsträckning tillgodoses behovet genom allmänna va-anlägg- av befolkningen bodde 2001 på fastigheter som var anslutna till det allmänna va-nätet. I tätorterna är anslutningen nära nog hundraprocentig. På landsbygden är man däremot oftare hänvi- sad till egna anordningar för såväl vattenförsörjning som avlopp. Enligt den nuvarande lagen (1970:244) om allmänna vatten- och av- loppsanläggningar (va-lagen) har kommunen ansvaret att se till att all- männa va-anläggningar kommer till stånd. Kommunen behöver däremot inte äga eller driva va-anläggningen, men traditionellt har det varit kom- munerna som tagit på sig huvudmannaskapet och driften när det funnits förutsättningar för detta. Förvaltningsformen är fortfarande den absolut vanligaste organisationsformen för va-verksamhet. I ett antal kommuner har va-verksamheten dock brutits ut och organiserats i ett kommunalt bolag, vanligen ett helägt kommunalt aktiebolag och ibland tillsammans med annan kommunalteknisk verksamhet. I några fall finns det inslag av privat ägande i sådana bolag. I ett fall (kom- mun) har hela den tidigare kommunala va-verksamheten överlåtits till en privat intressent som därigenom blivit huvudman för den allmänna va- anläggningen. kommer enligt ett beslut i kommun- fullmäktige att återförvärva va-anläggningen. När det gäller driften av allmänna va-anläggningar är det däremot van- ligare med privata inslag genom anlitande av externa utförare för begrän- sade uppdrag. Det förekommer också att kommunen behållit huvudman- naskapet och ägandet av anläggningen men låtit hela driften av anlägg- ningen skötas av en privat entreprenör. Förutom de kommunala anläggningarna finns det ett antal mindre all- männa va-anläggningar i landet. Det rör sig om anläggningar som förkla- rats för allmänna enligt va-lagstiftningen och som i regel betjänar ett begränsat område, ofta beläget avskilt från den kommunala va-anlägg- ningens verksamhetsområde. De allra flesta sådana allmänförklarade an- läggningar är mycket små. Va-lagstiftningen har sedan ikraftträdandet av va-lag varit i hu- vudsak oförändrad, vilket nära nog krävts för att upprätthålla den nöd- vändiga stabiliteten inom va-verksamheten. Förutsättningarna för en full- ständigt ändrad inriktning på va-lagstiftningen är alltså ganska små. De centrala lagarna på va-området är förutom lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar lagen (1976:839) om Sta- tens va-nämnd, lagen (1991:852) om betalningsföreläggande för ford- ringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av statens va-nämnd samt instruktionen (1970:350) för . Därutöver finns åtskillig annan lagstiftning som berör va-försörjningen. Anläggningslagen (1973:1149) är sannolikt den lagstiftning som jämte den egentliga va-lagstiftningen har störst betydelse för möjligheterna att inrätta vatten- eller avloppsanläggningar för fastigheters gemensamma behov. Med stöd av anläggningslagen kan man inrätta gemensamhets- anläggningar som förvaltas och drivs av fastighetsägarna i samverkan. Rätten till mark för ledningsdragning och annat nödvändigt utrymme för anordningar som ingår i en allmän va-anläggning regleras genom antingen avtal med markägare eller bestämmelser om tvångsvis ianspråk- tagande av mark, vilka finns i flera olika lagar. Ledningsrättslagen (1973:1144) ger möjlighet till en begränsad nyttjanderätt, ledningsrätt, till utrymme inom fastigheter för ledningar bl.a. för en allmän vatten- och avloppsanläggning. Även expropriationslagen (1972:719) innehåller be- stämmelser om ianspråktagande av mark. I finns bestämmelser om vattenverksamhet och utförande av vattentäkter, dvs. bortledande av yt- eller grundvatten för vattenför- sörjning, värmeutvinning eller bevattning. I lagen (1998:812) med sär- skilda bestämmelser om vattenverksamhet finns bestämmelser om en allmän va-anläggnings deltagande i markavvattningssamfällighet. För samhälls- och bebyggelseplaneringen är (1987:10), härefter PBL, av särskilt intresse. I PBL finns åtskilliga be- stämmelser med bäring på bebyggelsens utformning, bl.a. med hänsyn till avloppshanteringen. Vidare skall enligt PBL markreservat för all- männa ledningar tas upp i en detaljplan. I detaljplanen skall även redo- visas kvartersmark för bl.a. vatten och avlopp. Kommunen får enligt PBL lösa mark som enligt en detaljplan skall användas för allmänna platser och annan mark som skall användas för annat än enskilt bebyggande, i det senare fallet endast om markens användning för det avsedda ändamå- let ändå inte kan anses säkerställd. I va-lagstiftningen finns många bestämmelser som anknyter till de rent miljörättsliga bestämmelserna. De närmare bestämmelserna om miljö- mässig inverkan av allmänna va-anläggningar finns framför allt i miljö- balken, som syftar till en övergripande reglering av de miljömässiga effekterna av all verksamhet. I fråga om huvudmannens interna organisation sker regleringen, med hänsyn till att huvudmannaskapet för allmänna va-anläggningar väsent- ligen utövas av kommuner eller kommunala bolag, av kommunallagen (1991:900). För enskilda huvudmän gäller den associationsrättsliga lag- stiftningen. Inom EU har man inte reglerat ansvaret för vattentjänsterna i medlems- staterna genom lagstiftning, men många av unionens rättsakter rör va- sektorn. Som exempel kan nämnas det s.k. avloppsdirektivet (rådets direktiv /271/EEG av om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse, EGT L 135, 30.5.1991, s. 40, Celex 31991L0271), som bl.a. kräver av medlemsstaterna att det finns ledningsnät för omhän- dertagande av avloppsvatten från tätbebyggelse av närmare angiven stor- lek. Gemenskapslagstiftningen rör därutöver i flera fall de miljömässiga krav som skall uppfyllas vid drift av vatten- och avloppsanläggningar. Genom det s.k. ramdirektivet för vatten (och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, EGT L 327, 22.12.2000, s. 1, Celex 32000L0060) har upprättats en ram för skyddet av såväl ytvatten som grundvatten. Direktivet innehåller bl.a. bestämmel- ser om täckning av kostnader för vattentjänster. Inom EU pågår arbeten som avses leda till ett ramdirektiv om Tjänster i allmänhetens intresse i och ett ramdirektiv för tjänster på den inre marknaden. Det är dock ganska osäkert om, eller i vilket omfattning en gemenskapsrättslig reglering av vattensektorn kan förväntas. Den nationella regleringen av hur vattensektorn organiseras i medlemsstaterna är splittrad och någon gemensam reglering framstår inte som möjlig. Inte heller är det möjligt att spekulera hur en sådan reglering skulle kunna se ut och utifrån detta tillskapa nationella regler. Före tillkomsten av va-lag (SFS 1955:314) var frågor om ansva- ret för vattenförsörjning och avloppshantering reglerat bara i mindre ut- sträckning och behandlades i flera olika författningar. va-lag var alltså den första samlade regleringen av rättsförhållandet mellan den som var ansvarig för vattentjänsterna och de fastighetsägare som skulle an- vända den allmänna va-anläggningen. Som framgått fick kommunen an- svaret för att se till att ordna en allmän va-anläggning där va-försörj- ningen, med hänsyn till behovet att förebygga sanitär olägenhet, behövde ordnas i ett större sammanhang. Även om det i regel var kommunen som både byggde och drev anläggningen som huvudman tillät lagstiftningen att en anläggning med en enskild huvudman, efter särskild prövning, för- klarades för allmän. Relativt snart därefter fanns behov en översyn av lagen i skilda hänse- enden. I utredningsdirektiven till va-utredning betonades sär- skilt frågor om räckvidden av lagens bemyndigande för en huvudman att meddela reglementariska föreskrifter m.m. I betänkandet Vatten och avlopp (SOU 1967:65) föreslogs en ny va-lag som i stora delar baserade sig lag. Lagen (1970:244) om allmänna vatten- och avlopps- anläggningar kom också att i huvudsak följa strukturen och innehållet lag. Lagstiftningens offentligrättsliga karaktär betonades men ett antal ändringar jämfört med äldre rätt genomfördes, varav den mest betydande var att inrättades som en för hela landet central prövningsmyndighet. Någon genomgripande reformering av va-lagstiftningen har inte skett sedan den nu gällande va-lagens ikraftträdande. Reglerna i va-lagen om bröts ut till en egen lag, lagen (1976:839) om , i samband med att lagen (1976:838) om allmänna fjärrvärme- anläggningar, som senare ersattes av lagen (1991:1354) om allmänna värmesystem, trädde i kraft. Några ändringar i va-lagen har dock skett, bland annat har man infört bestämmelser om dels återbetalningsskyldighet av va-avgift vid vägrat bygglov, dels miljökonsekvensbeskrivningar. Dessutom har kraven vid utförande, drift och brukande av allmän va-anläggning skärpts och några mindre ändringar av principerna för avgiftsfördelning har också genomförts. Flera utredningar har berört va-lag- stiftningen utan att medföra några större ändringar i den. hade i uppgift att utreda vissa frågor om avgifter i verksamhet. I ett delbetänkande (SOU 1990:107) med anled- ning av samordning med den kommande kommunallagen anfördes bland annat att den kommunala självkostnadsprincipen inte fungerade som ett styrmedel för en effektiv resursanvändning och borde därför i princip inte finnas i kommunallagen. I monopolsituationer kunde dock abonnent- hänsyn medföra ett annat synsätt. I slutbetänkandet (SOU 1991:110 med Prop. 2005/06:78 bilaga SOU 1991:111) föreslog utredningen att avgifter som huvudregel skulle bestämmas utifrån principen om effektiv prissättning, dvs. en avgift skall i första hand spegla den kortsiktiga samhällsekonomiska mar- ginalkostnaden. Utredningen utgick från att grundprinciperna för avgifts- sättning i naturliga monopol skulle vara förenliga med de kriterier för prissättning som i övrigt gäller inom ramen för en marknadsekonomi. Utredningen diskuterade också frågan om nödvändiga kostnader och skäliga priser. Dåvarande tillsatte därefter en arbetsgrupp, Avgifts- gruppen, för att med utgångspunkt i betänkanden föreslå lagreglering av avgiftssättningen inom i första hand kommuner- nas tekniska områden. I sitt betänkande (Ds 1993:16) föreslog Avgifts- gruppen en modifierad självkostnadsprincip i kommunallagen.