prop · GT03128 · 2006-03-20 00:00:00 — 2005/06:128 satsen dras att även förekomsten av för verksamheten lämpliga HACCP- system utgör att sådant krav som skall tillgodoses för att en anläggning skall kunna godkännas. Detta utesluter dock inte att det kan finnas behov av generella bestämmelser om godkännande av företagens egenkontroll- program. Särskilda regler om detta kan exempelvis behöva utfärdas för företag som endast omfattas av krav på registrering. I den nya lagen bör på motsvarande sätt som det föreslås i den nya livsmedelslagen införas ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för foderföretagares egenkontroll. Bemyndigandet är avsett att användas för sådana nationella frågor som inte omfattas av och som följaktligen inte kan meddelas med stöd av det föreslagna allmänna bemyndigandet i 4 § tredje stycket (se avsnitt 12.1). Som påpekat bör bemyn- digandet omfatta även annan företagare som handhar animaliska bipro- dukter. 12.16Åtgärder vid bristande efterlevnad, m.m. Regeringens förslag: Bestämmelserna om kontrollmyndigheternas rätt till tillträde och upplysningar, möjligheter att besluta om rättelse och att utfärda föreläggande och förbud i förekommande fall kopplat till vite samt att vidta särskilda ingripanden i den nuvarande foderlagen förs i sak över till den nya lagen. Bestämmelserna skall gälla även beträffande regelverket om animaliska biprodukter. Även kontrollorgan som anlitas i den offentliga kontrollen skall ha rätt till tillträde och upplysningar som behövs i den offentliga kontrollen. Det tydliggörs att bestämmelserna om förelägganden, förbud och övriga ingripanden samt rättelse skall tillämpas utöver vad som följer av de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen och i förekommande fall utöver vad som gäller beträffande förelägganden till kommuner. Vidare tydliggörs att förelägganden och förbud enligt 23 § eller enligt de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen får förenas med vite. En skyldighet införs för den som är föremål för offentlig kontroll att tillhandahålla den hjälp som behövs för att kontrollen skall kunna ge- nomföras. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regering- ens. Promemorians förslag har dock en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: De fåtal remissinstanser som har yttrat sig över förslaget är positiva eller har inte något att erinra. anmärker dock att bestämmelsen om särskilda ingripanden bör anpassas till det förhållandet att den omfattar även animaliska biprodukter. kommun är dessutom särskilt positiv till att en skyldighet för en- skild att tillhandahålla hjälp har införts i lagen. Skälen för regeringens förslag Åtgärder vid bristande efterlevnad Den nu gällande foderlagen innehåller flera bestämmelser om tillsyns- myndigheter och tvångsåtgärder som tillsynsmyndigheten får vidta för att lagen, övriga författningar och de EG-förordningar som kompletteras av lagen skall följas. I den nu gällande provtagningslagen finns dessutom motsvarande bestämmelser om bl.a. tillsynen över sådana frågor om ani- maliska biprodukter som inte omfattas av foderlagen. En grundläggande förutsättning för att kontrollmyndigheterna skall kunna säkerställa efterlevnaden av lagstiftningen om foder och animali- ska biprodukter är att myndigheterna har tillräckliga möjligheter att vidta åtgärder vid bristande efterlevnad av regelverket. Enligt bestämmelserna i den gällande foderlagen och provtagningslagen har tillsynsmyndigheten rätt till tillträde till områden m.m. och på begäran ta del av upplysningar för tillsynen. Vidare har de möjlighet att meddela förelägganden och förbud för att lagen, föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen och de EG-förordningar som kompletteras av lagen skall efterlevas. Förelägganden och förbud får också förenas med vite. Myndigheten får även förordna om rättelse på bekostnad av den som inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen, föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EG-förordningar som kompletteras av lagen och enligt myndighetens föreläggande. Vidare finns det möjligheter för myndigheten att ta om hand foder i vissa särskilt angivna fall för att förhindra att foder överlåts i strid med lagen eller någon EG- bestämmelse som kompletteras av lagen. Denna möjlighet står även till buds om ett föreläggande eller förbud inte följs. Foder som har tagits om hand skall förstöras på ägarens bekostnad. Ägaren till sådant foder får dock göra detta dugligt till utfodring eller användning för annat ändamål under tillsynsmyndighetens kontroll. De nya EG-förordningarna behöver kompletteras av bestämmelser om offentlig kontroll för att kunna verkställas i sin helhet. Regeringens anser därför att de nu gällande tillsynsbestämmelserna i sak bör tas in i den nya lagen om foder och animaliska biprodukter. Vi anser vidare att bestäm- melserna bör anpassas efter det nya gemenskapsregelverkets terminologi om offentlig kontroll. Dessutom bör även kontrollorgan som anlitas i den offentliga kontrollen ha rätt till tillträde och upplysningar som behövs i den offentliga kontrollen. I konsekvens med att den nya lagens tillämp- ningsområde har vidgats till att omfatta samtliga frågor om befattningen med animaliska biprodukter kommer samma kontrollbestämmelser att tillämpas för kontrollen av efterlevnaden av detta regelverk. I artikel 54 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 föreskrivs särskilda åtgärder som den behöriga myndigheten skall vidta vid bristande efterlevnad av bl.a. foderlagstiftningen. Av arti- keln följer också att andra åtgärder än de uppräknade får vidtas av myn- digheten om de anses motiverade. Bestämmelserna i kontrollförord- ningen om administrativa åtgärder vid bristande efterlevnad är direkt tillämpliga av den behöriga myndigheten. Flera av åtgärderna motsvaras i flera fall av gällande bestämmelser i den nuvarande foderlagen. Några av de uppräknade åtgärderna är nya i den meningen att de inte har varit föremål för en preciserad författningsreglering. stämmelserna i lagen skall både komplettera EG-bestämmelserna i för- Prop. 2005/06:128 ordningarna och tillämpas i de övriga fall som inte omfattas av gemen- För att undvika en dubbelreglering från gemenskaps- rättssynpunkt bör enligt regeringens uppfattning bestämmelserna om förelägganden, förbud och övriga administrativa ingripanden i den nya lagen anpassas efter detta förhållande. Vi föreslår därför att bestämmel- serna om föreläggande och förbud och övriga ingripanden i den nya la- gen förtydligas så att åtgärderna får vidtas utöver vad som följer av de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Vidare föreslår vi att före- lägganden och förbud enligt lagen eller enligt de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen får förenas med vite. Skyldighet att tillhandahålla hjälp Enligt artikel i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 skall den behöriga myndighet som medlemsstaten utser se till att foder- och livsmedelsföretagarna är skyldiga att undergå de inspek- tioner som genomförs i enlighet med förordningen och att bistå myn- dighetens personal när de genomför sina uppgifter. För att den behöriga myndigheten skall kunna verkställa denna bestämmelse bör det enligt regeringens bedömning i den nya lagen om foder och animaliska bipro- dukter införas en skyldighet för den som är föremål för offentlig kontroll att tillhandahålla den hjälp som behövs för att kontrollen skall kunna genomföras. Regeringens förslag: skall lämna den hjälp som be- hövs för utövande av offentlig kontroll eller verkställighet av beslut en- ligt denna lag, de föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen eller de beslut som har meddelats med stöd av EG-bestämmelserna. Biträde av polismyndigheten får begäras när det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att inspektionen inte kommer att kunna ut- föras utan att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver tillgripas eller det annars finns synnerliga skäl för begäran. Promemorians förslag: Överensstämmer i princip med regeringens. Remissinstanserna: ombudsmän () framför att försla- get ligger i linje med de synpunkter som JO i tidigare remissyttrande har framfört beträffande SOU 2002:70 Polisverksamhet i förändring. Riks- polisstyrelsen är positiv till förslaget och framhåller att den nya formu- leringen torde undanröja risken för ett slentrianmässigt utnyttjande av polisens resurser. i län anser att förslaget innebär en försämring i förhållande till nu gällande bestämmelser och att myndighe- terna har ett starkt behov av polishjälp vid offentlig kontroll. kom- mun påpekar att det ur arbetsgivarperspektiv är viktigt att bestämmelsen medger att polishandräckning får ske om en inspektör av någon anled- ning känner ett uttalat eller outtalat hot från verksamhetsutövaren mot sin Prop. 2005/06:128 säkerhet. påpekar att förslaget om att syn- nerliga skäl krävs för polishjälp kommer att försvåra eller förhindra den offentliga kontrollen eftersom det finns en stark hotbild mot kon- trollmyndighetens personal. Kommunen anser att den nuvarande lydelsen av bestämmelsen skall gälla även fortsättningsvis. kommun avstyr- ker förslaget eftersom det bör finnas möjligheter för kontrollmyn- digheterna att begära polishjälp när det bedöms vara nödvändigt med hänsyn till personsäkerhet för inspektörerna. påpe- kar att förslaget torde innebära en arbetsmiljöfråga eftersom den nya formuleringen ger utrymme för tolkningar som kan innebära att in- spektörerna inte kommer att kunna påräkna polishjälp när så bedöms vara nödvändigt. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om polishandräckning finns i 13 § den nuvarande foderlagen. Enligt denna paragraf skall polis- myndigheten lämna det biträde som behövs för tillsynen. Motsvarande bestämmelse finns även i den nuvarande lagen om provtagning på djur, m.m. Polisen har enligt ett stort antal författningar skyldighet att i olika sam- manhang bistå myndigheter med handräckning. Bakgrunden till polisens skyldighet att på begäran av annan myndighet bistå med handräckning är polisens befogenhet att använda våld i vissa situationer. En grundlägg- ande princip är att handräckningsbegäran skall ske först sedan det har konstaterats att uppgiften inte kan lösas utan biträde av polisen. Av samma skäl som har framförts beträffande den nya livsmedels- lagstiftningen (avsnitt 11.14) menar regeringen att det även i den nya la- gen om foder och animaliska biprodukter tydligt bör framgå vilka förut- sättningar som gäller för polisens biträde. Avsikten är enbart att klargöra att polisens resurser enbart skall användas om det finns särskild anled- ning att anta att polisens särskilda kompetens och befogenhet att bruka våld kan behövas. Avsikten är inte, som några av remissinstanserna fel- aktigt har antagit, att möjligheten att begära biträde av polisen beskärs så att det får negativa konsekvenser för myndigheternas möjlighet att utöva kontroll eller att verkställa beslut. Det är även i fortsättningen enbart den begärande myndigheten som har att pröva om förutsättningar föreligger att begära biträde av polismyndigheten. Polisen kommer således inte hel- ler i fortsättningen att göra någon materiell prövning av begäran. De far- hågor som har framförts av bl.a. , kommun och , får därmed anses vara ogrundade. Vi finner dock att det tydligt bör framgå av lagtexten att polisen är skyldig att bistå såväl vid offentlig kontroll som vid verkställande av beslut i övrigt. Vi föreslår därför att det i den nya lagen införs en bestämmelse att biträde av polis- myndigheten endast skall kunna ske när det på grund av särskilda om- ständigheter kan befaras att åtgärden inte kommer att kunna utföras utan att polisens särskilda befogenhet att använda våld behöver tillgripas eller det annars finns synnerliga skäl för begäran. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall bemyndigas att meddela föreskrifter om skyldighet att betala avgift för offentlig kontroll enligt denna lag, de föreskrifter som har med- delats med stöd av lagen eller de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen, och i ärenden enligt denna lag, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Bemyndigandet skall innefatta rätt att meddela föreskrifter om skyldighet för kommunerna att ta ut avgift. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall vida- re bemyndigas att meddela föreskrifter om beräkningen av de avgifter som tas ut av statliga myndigheter och kontrollorgan. Promemorians förslag: I promemorian lämnas inte några nya förslag rörande avgifterna för offentlig kontroll utan den nuvarande lagens bemyndigande fördes tills vidare över i den nya lagen. I promemorian fö- reslås dock att regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får föreskriva att avgift tas ut i vissa ärenden enligt bemyndiganden i lagen samt i ärenden enligt och rådets förordning (EG) nr 1774/2002 och för registrering och godkännande av anläggningar. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att regeringen eller, efter regeringens bemyn- digande, får meddela föreskrifter även om hur kommu- nernas avgifter skall beräknas. Remissinstanserna: De stora flertalet remissinstanser som har yttrat sig över utredningens förslag till nytt avgiftssystem är positiva i sak. En sammanfattande redogörelse för remissinstansernas inställning finns i av- snitt 10.2.4. Remissinstanserna har i övrigt inte yttrat sig särskilt över promemorians förslag. påpekar dock att Livsme- delsverket endast bör få besluta om avgifter för kontroll som utförs av den egna personalen på slakterier och att i övrigt skall ha föreskriftsrätten. Skälen för regeringens förslag: I den nu gällande foderlagen finns ett bemyndigande i 16 § för regeringen eller, efter regeringens bemyndigan- de, att föreskriva om att avgifter får tas ut i ärenden som rör frågor som avses enligt 8 eller 10 § i lagen samt för tillsyn som ut- övas enligt de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen eller enligt denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter eller beslut. Den nya lagen om foder och animaliska biprodukter bör i likhet med den nu gällande lagen innehålla bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter. Som framgår av avsnitt 10.4.2 tas avgifter ut för bl.a. god- kännande och registrering av vissa anläggningar och mellanhänder inom fodersektorn. Avgifter tas även ut i andra ärenden enligt de nuvarande bemyndigandena i 8 och 10 §§ foderlagen. Dessa bemyndiganden före- slås tas in i den nya lagen (se avsnitt 12.4). Regeringen anser att det även i fortsättningen bör kunna tas ut avgifter för kostnader i ärenden som rör Prop. 2005/06:128 frågor som omfattas av dessa bemyndiganden. Det bör även vara möjligt att med stöd av den nya lagen om foder och animaliska biprodukter ta ut avgifter för sådana frågor om animaliska bi- produkter som tidigare reglerats genom provtagningslagen. Regeringen föreslår därför att bemyndigandet i den nya lagen bör utformas så att det även innefattar rätt att ta ut avgift i ärenden som rör frågor som avses i 11 §. Flera av de EG-förordningar som kompletteras av den nya lagen innehåller dessutom bestämmelser om godkännande och registrering av anläggningar, såsom exempelvis och rådets förord- ning (EG) nr 1774/2002 och och rådets förordning (EG) nr 999/2001. I likhet med vad som gäller bör avgiftsbemyn- digandet också omfatta en rätt att ta ut avgifter för godkännande och registrering av dessa anläggningar. och rådets förordning (EG) nr 882/2004 innehåller bestämmelser om finansiering av den offentliga kontrollen. I artikel 27 föreskrivs att medlemsstaten får ta ut avgifter för att täcka kostnaderna för offentlig kontroll. I bestämmelsen finns även grundläggande principer för hur avgiften får beräknas. Bestämmelserna skall tillämpas först fr.o.m. . Regeringen har i avsnitt 10 redogjort för hur vi anser att ett framtida avgiftssystem baserat på och rådets förordning (EG) nr 882/2004 bör utformas. Vi har där bl.a. gjort den bedömningen att det liksom bör vara obligatoriskt för en foderföretagare eller en företagare som bedriver verksamhet med animaliska biprodukter att betala en årlig avgift för kontrollmyndighetens kontroll av verksamheten. Det bör, för att uppfylla kraven i 8 kap. 5 § RF, i lagen tydliggöras att bemyndigandet innefattar en skyldighet för kommunerna att ta ut en av- gift. Som vi redogjort närmare för i avsnitt 10.4.1 gör vi bedömningen att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer genom före- skrifter bör styra hur en statlig kontrollmyndighets eller ett kontroll- organs avgift bör beräknas. Ett bemyndigande om detta bör därför föras in i lagen. Som utvecklas närmare i avsnitt 10.4.1 anser vi att det till- räckligt att kommunerna vägleds i sin avgiftssättning genom allmänna råd som utfärdas av . Regeringens förslag: Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift eller ett beslut som meddelats med stöd av 5 § tredje stycket, 9 eller 11 §, mot förbudet i 8 § att använda eller släppa ut foder på marknaden eller inte fullgör sina i 21 § första stycket 1 föreskrivna skyldigheter att tillhandahålla upplysningar och handlingar i den offent- liga kontrollen döms till böter. Till böter döms även den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Detta gäller dock inte om överträdelsen avser bestämmelser om myndighetsutövning. Om en gärning är att anse som ringa döms inte till ansvar. Till ansvar döms inte heller om gärningen är belagd med straff i eller i lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Inte heller döms till ansvar om ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud har överträtts för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att straffskalan skall utgöras av böter eller fängelse i högst . I uppsåtliga fall där en förpliktelse av väsentlig betydelse från hälsosynpunkt har åsidosatts föreslås vidare att fängelse om högst skall dömas ut. I promemorian föreslås dessutom att det skall finnas möjligheter att förverka egendom m.m. Remissinstanserna: De fåtal remissinstanser som har yttrat sig över förslaget ställer sig positiva till det eller har inte haft något att erinra. Några remissinstanser har uppmärksammat frågan om utformningen av straffbestämmelserna med anledning av Högsta domstolens dom i rätts- fallet NJA 2005 s. 33. ombudsmän () har därvid påpekat att det förutsätts att utformningen av straffbestämmelserna med fängelse i straffskalan justeras i enlighet med det behov av förändringar som kan komma att framgå av beredningen inom . Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om straffrättsliga sanktioner finns i 17 § i den nuvarande foderlagen. I bestämmelsen straffbeläggs överträdelser av i lagen angivna centrala förpliktelser. Vi- dare straffbeläggs överträdelser av föreskrifter eller åsidosättande av vill- kor eller förbud som har meddelats med stöd av lagen eller som finns i de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Dessutom straffbeläggs underlåtelse att tillhandahålla upplysningar och handlingar på begäran av en tillsynsmyndighet. Både uppsåtliga och oaktsamma brott är straff- belagda. Straffsatsen är böter eller fängelse i högst . I ringa fall får inte dömas till ansvar enligt lagen. Inte heller får den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vitesförbud dömas till ansvar enligt lagen för den gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Ansvar inträ- der inte heller om ansvar för gärningen kan ådömas enligt eller enligt lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Överträdelser av förpliktelser och handlingsregler som har meddelats med stöd av lagen och som finns i de EG-förordningar som kompletteras av lagen bör straffsanktioneras. Straffbestämmelserna i den nya lagen bör utformas med hänsyn till den nya systematik som föreslås i lagen. Regeringen föreslår därför att den som bryter mot en föreskrift eller ett beslut som har meddelats med stöd av 5 § tredje stycket, 9 eller 11 §, bryter mot förbudet att använda eller släppa ut foder på marknaden enligt 8 § eller inte fullgör sin skyldighet att tillhandahålla upplysningar och handlingar i den offentliga kontrollen enligt 21 § första stycket 1 döms till ansvar enligt lagen. Mot bakgrund av att flertalet av de förpliktelser och handlingsregler som enskilda har att följa i fortsättningen finns i den direkt tillämpliga EG-rätten föreslår vi även att den som bryter mot skyldigheter, villkor eller förbud som finns i de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen döms till ansvar enligt lagen. Som exempel på EG-förordningar som innehåller förpliktelser och handlingsregler till enskilda som bör vara straffbelagda enligt denna lag kan nämnas och rådets förordning (EG) nr 999/2001, och rådets förordning (EG) nr 1774/2002, och rådets förordning (EG) nr 178/2002, och rådets förordning (EG) nr 1831/2003, och rådets förordning (EG) nr 183/2005 m.fl. Vissa av EG-bestämmelserna som kompletteras av lagen innehåller emellertid även förpliktelser för myndigheter och andra offentliga organ, såsom exempelvis och rådets förordning (EG) nr 882/2004. Straffbestämmelserna bör dock inte omfatta den som vid myn- dighetsutövning underlåter att iaktta de skyldigheter för myndigheter som följer av EG-bestämmelserna. I sådana fall kan i stället straffansvar för tjänstefel enligt 20 kap. 1 § aktualiseras. Vad gäller de subjektiva rekvisiten gör regeringen bedömningen att såväl uppsåtliga som oaktsamma brott bör straffbeläggas. I konsekvens med att den nya lagens tillämpningsområde omfattar samtliga frågor om animaliska biprodukter gäller följaktligen samma subjektiva rekvisit i förhållande till regelverket om animaliska biprodukter. Om den straff- belagda gärningen är att anse som ringa bör vidare inte dömas till ansvar. Till ansvar enligt lagen bör inte heller dömas om gärningen är belagd med straff i eller i lagen (2000:1225) om straff för smugg- ling. Enligt allmänna principer bör det inte vara möjligt att ingripa med straff och vitespåföljd mot samma förseelse. I likhet med vad som gäller enligt den nuvarande lagen bör därför i den nya lagen föreskrivas att den som har överträtt ett vitesföreläggande eller vitesförbud inte döms till an- svar enligt lagen för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbu- det. har i NJA 2005 s. 33 prövat frågan om s.k. blankett- straffbuds överensstämmelse med regeringsformen i vissa fall. I prome- påpekades att frågan om konsekvenserna av denna dom är under beredning inom . Reglerna i regeringsformen (jfr. 2 kap. 8 och 12 §§ RF) om skydd mot frihetsberövande innebär att huvud- principen är att straffbestämmelser med fängelse i straffskalan skall beslutas av i lag. Som framgår av 8 kap. 7 § första stycket RF kan regeringen, efter bemyndigande i lag, genom förordning meddela fö- reskrifter om bl.a. skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa, närings- verksamhet och djurskydd. Detta bemyndigande medför dock inte rätt att meddela föreskrifter om annan rättsverkan av brott än böter. Enligt 8 kap. 7 § andra stycket RF kan dock i lag föreskriva även annan rättsverkan än böter för överträdelse av föreskrift som regeringen med- delar med stöd av bemyndigandet. Högsta domstolens avgörande får anses innebära att annan rättsverkan av brott än böter inte får föreskrivas för överträdelser av föreskrifter som har beslutats på lägre nivå än av regeringen. Inom lagens tillämp- ningsområde anges förpliktelser eller handlingsregler såväl i lag som i föreskrifter beslutade av regeringen eller av statlig förvaltningsmyndig- het ().