prop · GT03192 · 2006-03-22 00:00:00 — Regeringen avser att ta initiativ till överläggningar med kommuner och landsting om kommunernas och landstingens bidrag till Utredningarna: Med en sammanfattande beskrivning kan sägas att det allmänna folkbildningsanslaget, som fritt disponeras av studieförbund och folkhögskolor inom ramen för de allmänna syftena, minskade i för att sedan öka. Ökningen har dock inte skett i samma takt som kostnadsutvecklingen. har medel, för sär- skilda ändamål och med olika syften, tillförts folkbildningen. resurstillskottet har dock så gott som helt riktats till folkhögskolorna. Bidragen från kommuner och landsting har minskat med mer än en fjärdedel i löpande priser . Jämfört med KPI har bidraget Den stora delen av minskningen svarar kommu- Landstingens bidrag till folkhögskolorna har haft en mycket Utvecklingen har också lett till att verksamheten blivit brett diversifierad, främst inom folkhögskolorna, med ökat beroende av projektmedel, entreprenader och uppdragsverksamhet. terar också att modellen för bidragsfördelningen, vid sidan av minskade kommunbidrag, rimligen varit en av orsakerna till den försämrade eko- nomin, främst inom studieförbunden. För studieförbunden har de stora nedskärningarna av de kommunala bidragen inneburit betydande påfrestningar. procent av studieförbundens lokalavdelningar (271 av 518) underskott efter finansiella och andra dispositioner. Ett antal kommuner har tagit bort bidraget helt. En av konsekvenserna är att flera av studieförbunden sett sig tvingade att reducera antalet lokalavdelningar och i stället gå mot Folkhögskolorna uppvisar kraftigt försämrade ekonomiska resultat. första hand är det rörelsefolkhögskolornas resultat som försämrats. sammanlagda underskottet för samtliga folkhögskolor var 2001 för första gången större än det samlade överskottet. En viktig faktor bakom ut- vecklingen är enligt SUFO 2 den bidragsutveckling som redovisats. Remissinstanserna: Det finns en stor enighet bland remissinsatserna om att den ekonomiska situationen för landets studieförbund och folk- högskolor är mycket allvarlig. En klar majoritet av studieförbunden är överens om att det statliga anslaget måste höjas, bland annat för att folk- bildningen skall kunna behålla en stark lokal närvaro, vara synlig i sam- hällslivet och vidmakthålla en rimlig kvalitetsnivå i verksamheten. Vidare upplever många att kommuner och landsting inte tar sin del av det ekonomiska ansvaret; , Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (), Arbetarnas Bild- ningsförbund (ABF), Studiefrämjandet, , utbildarna, , . Folkhögskolorna gör i stora drag samma analys och kommer till samma slutsatser som studieförbunden vad gäller den ekonomiska situa- tionen och dess konsekvenser. menar att landstingen inte tar sitt ansvar ekonomiskt. Den ekonomiska bördan skall bäras av alla. motsätter sig en skatteväxling mellan stat och kommuner och lands- ting. vill också betona statens ansvar för att villkoren för den fria folkbildningen garanteras. Ett antal folkhögskolor ställer sig bakom remissvar. Hjo folkhögskola menar att det inom folkhögskolan funnits stor tveksamhet till att starta många nya skolor, innan en långsiktigt säker ekonomi kunnat presenteras. De tjugotal nya skolor som startats har lett till att många folkhögskolor försatts i stora ekonomiska bekymmer. De nya skolorna har också en ekonomisk fördel genom att de saknar internat. anser att det fastställda budgettaket kan innebära en stagnation av verksamhetsutvecklingen. folk- högskola konstaterar att folkhögskolorna befinner sig en ny situation; ekonomin går inte ihop trots att verksamhetsvolymerna ligger på topp. Personalnedskärningar kommer att leda till drastiska sociala för- skjutningar i skolornas elevunderlag. anser att det ekonomiska läget riskerar att urgröpa möjligheterna att möta de allt större behoven av folkbildande verk- samhet. Det kärva ekonomiska läget riskerar också att undergräva folk- bildningens ställning som fri och frivillig och tillgänglig för alla. De samlade anslagen måste ligga på en sådan nivå att det ger rimliga för- utsättningar att möta ett ökat och vidgat behov av folkbildning. anser att det är angeläget att det just inom kunskaps- och kulturområdet finns fria organisationer, som representerar olika vär- deringar och kunskapssyner och som står fria i förhållande till både den politiska och den offentligstyrda makten som kommersiella intressen. anser att studieförbunden, inte minst i glesbygd, är en viktig arena för debatt kring samhällsfrågor. Studieförbundens karaktär av nätverksbyggande organisationer avdramatiserar medborgarnas kon- takter med folkbildningen. Detta har särskilt stor betydelse i utvecklingen av demokratin liksom för integrationsarbetet. , och Nykterhets- rörelsens Bildningsverksamhet (NBV) menar att det är i lokalsamhället och i samverkan med lokala folkrörelser och föreningar som studie- förbunden har sin största styrka. Folkbildningen kan bidra till förnyelse och kvalitetsutveckling i både etablerade och nya folkrörelser. Gles- bygdsverket anser det finns behov av fördjupad kunskap om vilken roll folkbildningen kan spela för att stärka lokalsamhället. Det är också viktigt att lyfta fram det civila samhällets betydelse. Ett rikt förgrenat föreningsliv, kulturliv och olika former av nätverk ökar tilliten och stabiliteten i samhället, som den demokratiska basen stärks. Tillsammans med kunskapssökandet är uppbyggnaden av social tillit en av folkbildningens starkaste egenskaper, anser , , Utbildningsradion (UR), Lant- brukarnas (), Förbundet unga, och . Skälen för regeringens bedömning: Folkbildningen är en an- gelägenhet för hela samhället och behöver dess ekonomiska stöd på alla nivåer. För att värna folkbildningen som en fri aktör, i övrigt oberoende av samhällets institutioner och marknadens ekonomiska intressen, avsatte staten . Dessa medel utgör den eko- nomiska grundvalen för det fria och frivilliga folkbildningsarbetet. Väsentliga bidrag lämnas också av kommuner, landsting och regioner. Slutligen bidrar huvudmännen och inom studieförbunden deltagarna till verksamhetens finansiering. Statsbidraget har i reala termer varit i stort sett oförändrat efter en minskning . har även medel för särskilda ändamål tillförts folkbildningen, framför allt av sysselsättnings- politiska skäl. Kommunbidragens storlek relaterat till statens bidrag har blivit allt lägre. motsvarade kommunbidraget av statens bidrag till studieförbunden. var motsvarande andel . har kommunernas andel minskat . När det gäller landstingens bidrag till folkhögskolornas verksamhet är bidragsförändringarna marginella. Landstingsbidragens storlek motsvarar av folkhögskolornas inkomster. Folkbildningen kännetecknas bl.a. av att den har en stark lokal för- ankring med starka band till civilsamhället. Traditionellt har studie- förbunden sammantagna varit närvarande i snart sagt varje samhälle i . Banden med det lokala föreningslivet har varit starka. Den kulturverksamhet som erbjudits på mindre orter har ofta anordnats i ett studieförbunds regi. Studieförbundens och till del folkhögskolornas för- sämrade ekonomi har ändrat denna bild. Folkbildningens organisationer har tvingats dra sig tillbaka från de mindre samhällena till större orter. Folkbildningens stora betydelse för utvecklingen i hänger samman med dess starka lokala förankring. Både folkhögskolor och studieförbund startade i det uttalade syftet att sprida kunskap, inte minst om demokratins idéer och arbetsformer, underifrån. De har fortfarande stor betydelse för att utbilda, mobilisera och engagera människor för ett demokratiskt engagemang på gräsrotsnivå. De gör det livslånga lärandet till en realitet för många medborgare. Engagerade och kunskapssökande medborgare är en nödvändig förutsättning för lokal och regional tillväxt. Mot denna bakgrund borde stödet till folkbildningen vara en första rangens angelägenhet för såväl kommuner som landsting och regioner. Kommuner som folkbildningen tvingas lämna av ekonomiska skäl blir i flera avseenden fattigare. Folkbildningen har, som nämnts, mycket starka band med övriga folk- rörelser och med föreningslivet. I stor utsträckning är folkrörelserna huvudmän för studieförbunden och i många fall även för folkhögskolor. Utbildning av medlemmar, förtroendevalda och funktionärer sker inom folkbildningen. I det symbiotiska förhållande som råder mellan folkbildning å ena sidan och folkrörelser och föreningar å den andra är det viktigt att observera att huvudmännen har ett ekonomiskt ansvar för sina resp. studieförbund och folkhögskolor, medan det aldrig är för- svarbart att låta studieförbundens verksamhet finansiera rörelsernas eller föreningarnas organisation. Folkbildningens starka beroende av staten som bidragsgivare gör den känslig för förändringar i de ekonomiska förutsättningarna. En bättre balans mellan staten, kommunerna och huvudmännen skulle långsiktigt kommuner och landsting framhåller i en Prop. 2005/06:192 skrivelse till regeringen att statsmaktens hållning att kommuner, lands- ting och regioner har ett ansvar för att stödja folkbildningen är rimlig. Folkbildningsarbetet är ett väsentligt element i lokalt och regionalt bild- ningsarbete. Det är också rimligt, menar organisationen, att kommuner och landsting ansluter sig till den principiella syn på folkbildningens mål och inriktning som formulerar. Regeringen avser att ta initiativ till överläggningar med kommuner och landsting om kommunernas och landstingens bidrag till folkbildningen. Principen om ett gemensamt ansvar innebär också att staten inte kan kompensera bortfall av stöd från andra finansiärer. Regeringens bedömning: Folkbildningens idé och dess metodiska kännetecken samt huvudmannens ideologiska profil bör prägla även Utredningarna: SUFO 2 beskriver en utveckling med nya krav på Uppdrag från offentlig sektor och näringsliv har ökat liksom verksamhet finansierad med projektmedel. och folkhögskolor ser sig som aktörer på en marknad för Betydelsen av uppdragsutbildning och annan verksamhet vid sidan av den bidragsberättigade folkbildningsverksamheten är oklar, Därför finns det anledning att uppmärksamma sam- spelet mellan folkbildning och annan verksamhet. aktörer utvecklas mot att bli entreprenörer åt andra intressenter riskerar de att försvagas i sin genuina roll som bildningsorganisationer. Satsningen på arbetsmarknadspolitiskt motiverade utbildningar och senare på har för folkhögskolornas del inneburit att man kunnat bygga upp och i flera fall även kunnat utöka Resurserna har gjort det möjligt för att godkänna tjugo nya folkhögskolor. Flera av dessa är belägna i storstäder och i miljöer där folkhögskolor tidigare ofta saknats. Granskningen av folkhögskolornas ekonomiska situation visar att många av skolorna står inför en period av stora påfrestningar där om- ställningar och omstruktureringar sannolikt blir nödvändiga. första gången det samlade underskottet större än det samlade överskottet bland landets folkhögskolor. Besvärligast är läget för de nystartade skolorna som i stor utsträckning baserat sin ekonomi på det särskilda SUFO 2 konstaterar också att det främst är rörelse- folkhögskolornas resultat som har försämrats. Remissinstanserna: Färnebo folkhögskola ställer sig bakom SUFO:s slutsats att urholkningen av statsbidraget gör det svårare att arbeta utifrån den särart som folkbildningen står för. öppnar för marknadsmässiga kurser. den kärva ekonomin riskerar att leda till minskad lärartäthet och större deltagargrupper, något som kan försvåra inlärningen för redan utsatta. folkhögskola konstaterar att folkhögskolorna inte har fått någon motsvarighet till Wernerssonpengar och förordar en skatteväxling Prop. 2005/06:192 mellan staten och landstingen så att staten svarar för den offentliga finansieringen av folkhögskolan. anser att det är viktigt att folkhögskolan kan möta deltagarnas behov och ge goda studiesociala förutsättningar. Den försämrade ekonomin har lett till större undervisningsgrupper och minskad lärartäthet. Det krävs en lång- siktig strategi som gör verksamheten mindre beroende av tillfälliga riktade resurstilldelningar. Billströmska folkhögskolan konstaterar att statsbidraget liksom bidragen från kommun och landsting har måst vägas upp av andra inkomster. En fortsättning av utvecklingen kommer att ut- göra ett allvarligt hot mot den fria och självständiga roll svensk folk- bildning vill, kan och skall spela. För att kunna hantera resursknappheten tror Billströmska folkhögskolan att framtiden kommer att kräva mer av samverkan mellan olika aktörer inom folkbildning, vuxenutbildning etc. Skälen för regeringens bedömning: och folk- högskolor bedriver verksamhet, som finansieras på andra sätt än genom samhällets allmänna stöd. Exemplen på sådana verksamheter är mångfaldiga. Det handlar t.ex. om fristående skolor, KY-utbildningar, entreprenader inom vuxenutbildning, personalutbildning på uppdrag av företag eller att inom ramen för den egna verksamheten ar- rangera särskilda utbildningar för vuxna som en del i ett livslångt lärande. Detta är ett uttryck för att det inom studieförbund och folkhögskolor finns en kompetens och en pedagogisk tradition som värdesätts långt utanför folkbildningen. Det är naturligtvis av stort värde såväl för folk- bildningen som för samhället i stort att denna kompetens kan utnyttjas genom uppdragsverksamhet. Uppdragsutbildningen ingår således i större eller mindre utsträckning i folkhögskolornas och studieförbundens verksamhet. För flera folk- högskolor och studieförbund utgör uppdragsutbildning en förutsättning för att överleva ekonomiskt. Enligt SUFO 2 motsvarade intäkterna för folkhögskolornas del av de samlade intäkterna och för studieförbunden . Av den totala omsättningen svarar uppdragsverksamheten sålunda fortfarande för en liten del. Inom en enskild skola eller avdelning kan uppdragsverksamhet emellertid utgöra ett mycket påtagligt inslag. Om den tar överhanden äventyras möjligheterna att fullgöra folkbildningsuppdraget. Skolans eller avdelningens oberoende och självständighet kan komma att hotas. En folkbildningsinstitution riskerar då att bli en bland många anordnare av vuxenutbildning. När folkbildningen engagerar sig i uppdrags- verksamhet är det viktigt att folkbildningens idé och dess metodiska kännetecken samt, när det är möjligt, huvudmannens ideologiska profil präglar verksamheten. Regeringens bedömning: Regeringen avser att återkomma med förslag om höjning av folkbildningsanslaget. Inom ramen för denna höjning bör särskilda medel utgå för en ökad satsning på forskning inom folkbildningens område. Vidare bör medel avdelas till en kontinuerlig statlig utvärdering av folkbildningen samt till bidrag för amatörkulturens centrala organisa- tioner. Utredningarna: SUFO 2:s sammanfattande bedömning är att den verksamhet som folkhögskolor och studieförbund bedriver med stats- bidrag uppfyller de intentioner som staten har med bidraget till folk- bildningen. Utvärderingen visar att statsbidragen har stor betydelse för att verksamheten kommer till stånd. Det finns starka skäl för ett fortsatt statligt stöd till folkbildningen. Utredningen konstaterar att utformningen av statsbidraget till folkbildningen har medfört att studieförbund och folkhögskolor har fått skilda förutsättningar för sin verksamhet. Det all- männa statsbidraget minskade men ligger , i löpande priser, över ingångsvärdet /92. Omräknat enligt KPI ligger dagens statsbidrag under anslaget 1991/92. För studieförbundens del har utvecklingen fått stort genomslag och bland annat resulterat i att man tvingats sänka kostnaderna och/eller skaffa andra intäkter. Remissinstanserna: Det finns en stor enighet bland remissinsatserna, exempelvis , , Rörelse- folkhögskolornas intresseorganisation (), (), Studiefrämjandet, , , och , om att den ekonomiska situationen för landets studieförbund är mycket all- varlig. Konsekvenserna förefaller bli mycket känn- bara. Det finns en bred samsyn bland studieförbunden kring att det stat- liga anslaget måste höjas, bland annat för att folkbildningen skall kunna behålla en stark lokal närvaro, vara synliga i samhällslivet och vidmakt- hålla en rimlig kvalitetsnivå i verksamheten. anser att statens anslag till folkbildningen bör höjas. bör ha ansvaret för fördelningen av statsanslaget samt för uppföljning och ut- värdering. anser att de senaste årens resurs- tilldelning inte motsvarar krav och förväntningar. Ett fortsatt, samlat, statligt stöd är viktigt bland annat för folkrörelsernas och föreningslivets utveckling och för individuella bildningsinsatser. Det reducerade stödet försämrar också förutsättningarna för demokratin och medborgarnas del- aktighet. Staten måste förmå kommuner och landsting att ta sin del av det ekonomiska ansvaret. Också ett stort antal av de folkhögskolor som berört frågan i sitt remissvar ser allvarligt på den rådande situationen. Folkhögskolorna gör i stora drag samma analys och kommer till samma slutsatser som studieförbunden angående den ekonomiska situationen och dess kon- sekvenser. Kommunerna och landstingen tar inte sitt ansvar ekonomiskt. anser att en minskning av statsbidraget innebär en mycket allvarlig situation. Det är allvarligt för hela folkbildningen och hotar folkhögskolornas möjlighet att vara den avsedda resursen i samhället. Ett antal folkhögskolor ställer sig bakom Rörelsefolkhögskolornas intresse- organisations () remissvar och framför i vissa fall även egna syn- punkter; , (vill att staten tar över det fulla ansvaret för folkbildningens finansiering), Dalkarlså folk- högskola, , , Strömbäcks folkhögskola (förordar skatteväxling där staten tar över ansvaret) och Skälen för regeringens bedömning: Statens stöd till folkbildningen i form av statsbidrag har vidmakthållits på en i reella termer i huvudsak oförändrad nivå . Folkbildningen har regel- mässigt undantagits från de generella besparingsåtgärder som vidtagits och som berört i stort sett all annan statligt finansierad verksamhet. har de medel som sedan mitten av 1990- talet öronmärkts för utbildningsplatser inom folkhögskolan tillförts det allmänna anslaget. har i synnerhet kommunernas stöd till studieförbunden totalt sett minskat och skillnaderna mellan en- skilda kommuners satsningar ökat. har såväl antalet arrangemang som antalet deltagare i studieförbundens verksamhet ökat. Ett 20-tal nya folkhögskolor har tillkommit. Den ekonomiska situationen för många folkhögskolor och studieförbundsavdelningar är ansträngd. Ansvaret för finansiering av folkbildningen måste, som tidigare fram- hållits, delas mellan staten, kommunerna, landstingen/regionerna, huvud- männen och deltagarna. Det kan aldrig ensidigt vara statens uppgift att kompensera bortfall av stöd från någon av de andra parterna. Mot bak- grund av folkbildningens speciella relation till staten finns det naturligt- vis inte heller någon automatisk koppling mellan förändringar av verk- samhetens omfattning och storleken på bidragen från det allmänna. Folk- bildningsanslagets storlek är i stället ett mått på den betydelse som re- gering och riksdag tillmäter folkbildningen i för- hållande till annan statligt finansierad verksamhet och med hänsyn till tillgången på medel. har mandat och förtroende att fördela tillgängliga medel och avgör därmed ytterst, genom sina regel- verk, verksamhetens omfattning. Regeringen har i det föregående redovisat sina förslag i fråga om syftet med statens bidrag till folkbildningen. Mot bakgrund av den viktiga roll som folkbildningen har för att utveckla och stärka det demokratiska kun- skapssamhället bör statens stöd till folkbildningen öka, inte minst mot bakgrund av folkhögskolans ekonomiska situation. Regeringen återkommer till frågan om anslagets storlek i vårpropositionen. Inom ramen för ett förstärkt statligt stöd bör det vara möjligt för folk- bildningen att genomföra såväl en allmän förstärkning som att göra sär- skilda riktade insatser. bör folkbildningen genomföra en särskild satsning dels när det gäller att motverka den s.k. digitala klyftan, dels utveckla folkbildningens engagemang på det inter- nationella området mot bakgrund av globaliseringen. I avsnittet om statens syften med statsbidraget berördes betydelsen av fortsatta insatser för äldre. I den snabba digitaliseringen i samhället, där allt fler tjänster och samhällsfunktioner tillhandahålls via Internet och andra elektroniska medier, riskerar framför allt personer utan direkt an- knytning till skola eller arbetsmarknad att hamna utanför informations- samhället. Detta gäller inte minst äldre, som kanske inte kommit i kontakt med datorer under sitt arbetsliv. Regeringen avser därför att uppdra åt att genomföra särskilda insatser för att förbättra förutsättningarna för äldre, och andra berörda grupper, att använda den moderna tekniken. Globala miljöhot, kampen mot fattigdomen, att uppnå global solidaritet och rättvisa och att sträva mot en hållbar utveckling hör till dagens och framtidens stora utmaningar. Trots att problemen kan tyckas olösliga är det viktigt att vara medveten om att arbetet börjar lokalt, hos den enskilda människan. Regeringen avser därför också att uppdra åt att avsätta medel för att stimulera och utveckla folkbildningens arbete med frågor som rör internationell solidaritet och samhällets omställning till hållbar utveckling Som framgått av det föregående bedömer regeringen att det finns behov av ökad forskning om folkbildningen. Ökad forskning inom området skulle vara till gagn för hela folkbildningen. För att möjliggöra ökade insatser bör medel avsättas inom folkbildningsanslaget. Regeringen avser att i budgetpropositionen återkomma till denna fråga. Medlen bör disponeras av och fördelas av utbildningsvetenskapliga kommitté. Regeringen avser att i budgetpropositionen återkomma med förslag om att avsätta medel för en kontinuerlig utvärdering av folk- bildningen. En betydande del av den amatörkulturella verksamheten äger rum inom folkbildningens ram främst lokalt och regionalt. Inom amatör- kulturområdet verkar även ett antal organisationer på nationell nivå. Den verksamhet som dessa organisationer bedriver är väl motiverad i de kulturpolitiska målen. disponerar en anslagspost för bidrag till Centrala amatörkulturorganisationer för riksorganisationernas verk- samhet. Enligt de riktlinjer som är fastställda av myndigheten kan bidrag ges till centrala amatörorganisationer som verkar inom ord-, ton-, bild-, teater- och dansområdena, kulturminnesvård och annan verksamhet inom ansvarsområde. Bidraget avser verksamhetsstöd i första hand inriktat på kurs- och utbildningsverksamhet, utvecklingsarbete samt administration. Bidraget kan också avse projektstöd till utvecklings- och experimentprojekt vid sidan av den reguljära verksamheten, men denna verksamhet har inte kunnat prioriteras . Bidrag fördelades till sammanlagt 20 amatörorganisationer . disponerar även anslagspost för Bidrag till länsbildningsförbund m.fl. Amatörkulturens föreningsliv är mycket omfattande. Amatörkulturen och den professionella kulturen berikar också varandra ömsesidigt. Folk- bildningens organisationer stöder i stor utsträckning detta föreningsliv genom olika former av samverkan. Därför bör det vara naturligt för folk- högskolor och studieförbund att på ett ännu bättre sätt bjuda in amatör- kulturens organisationer till ett tätare samarbete. För sin fortsatta ut- veckling behöver dock amatörkulturens centrala organisationer ett starkare statligt stöd. bör tillföras ytterligare medel för detta ändamål. Regeringen avser att återkomma med ett sådant förslag i 2007 budgetproposition . På lokal nivå är det naturligt att kom- munerna har det ekonomiska ansvaret för stöd till föreningslivet. Sammanfattning av slutbetänkandet Folkbildning i brytningstid (SOU 2004:30), utredningen får vara med? (SOU 2004:51) samt rapporten ningens framsyn Folkbildning i brytningstid (SOU 2004:30) I sitt avslutande kapitel gör SUFO 2, med utgångspunkt i sin genomförda utvärdering av folkbildningen, en sammanfattande bedömning.