prop · GT0386 · 2006-02-16 00:00:00 — I de miljömässiga utgångspunkterna för den fortsatta rennäringspolitiken som behandlas i avsnitt 5 betonas att markanvändning inom renskötsel- området skall utövas med hänsyn till naturens långsiktiga produktions- förmåga, biologisk mångfald, natur- och kulturmiljövärden samt värden för friluftsliv. Att samerna får större inflytande över rennäringen bör vidare medverka till att det samiska kulturarvet bevaras och utvecklas. Förslagen om överlämnande av uppgifter från länsstyrelserna och till innebär för samebyarnas och samebymedlemmarnas del endast att de i dessa frågor får vända sig till en annan myndighet . Förslagen bör därmed inte medföra någon ökad administrativ börda för företagarna. 13.1Förslaget till ändring i rennäringslagen 14, 25, 41, 42, 44, 45, 51, 56, 58, 59, 78, 85, 86, 89, 94 och 95 §§ Ändringarna, som behandlas i avsnitt 10, är rent redaktionella i den meningen att de inte innebär någon saklig förändring. Ändringarna innebär att maskulina personliga pronomina ersatts av könsneutrala uttryck eller att ett tillägg i form av feminina personliga pronomina gjorts. I flertalet av paragraferna har även andra redaktionella ändringar gjorts. Ändringen behandlas i avsnitt 6.1.2. Ändringen i första stycket innebär att uppgiften att besluta om indelning av renbetesområdet i sameby- områden flyttas från länsstyrelserna till . I ett nytt tredje stycke anges att berörda samebyar och berörda markägare skall beredas tillfälle att yttra sig före beslut. Någon särskild form för hur detta skall ske anges inte. I ett nytt fjärde stycke anges vidare att som huvudregel skall hålla sammanträde med berörda samebyar om en ändrad indelning. Vid ett sådant sammanträde har även berörda fastighetsägare rätt att närvara. Detta innebär att de fastighetsägare som getts möjlighet att yttra sig över den föreslagna indelningen också skall informeras om tidpunkten för sammanträdet. Sammanträde behöver dock inte hållas om samtliga berörda samebyar samtycker till ändringen och sammanträde inte påkallas av någon berörd markägare. I övrigt gäller förvaltningslagens bestämmelser för handläggning. Detta innebär bl.a. att kan besluta om att sammanträde skall hållas även om sammanträde inte påkallas av någon part i ärendet. beslut skall enligt 99 § rennäringslagen kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Liksom andra förvaltningsbeslut får enligt 22 § förvaltningslagen beslut om ändrad indelning överklagas av den som beslutet angår om det gått honom eller henne emot. Ändringen behandlas i avsnitt 6.1.3. Överklaganden av samebys beslut att avslå en sökandes begäran om att få bli medlem i samebyn har prövats av . Denna prövning innefattar bl.a. en bedömning av om sökanden är same. Genom ändringen förs uppgiften över till . I övrigt har några redaktionella ändringar gjorts. beslut skall enligt 99 § rennäringslagen kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Ändringen behandlas i avsnitt 6.1.1. Registrering av samebyar och deras stadgar har ombesörjts av i det län där byns styrelse har sitt säte. Ändringen innebär att , istället för , skall registrera sameby och dess stadgar samt pröva att stadgarna kommit till i föreskriven ordning. Förutom denna ändring har även språkliga Prop. 2005/06:86 justeringar gjorts. beslut skall enligt 99 § rennäringslagen kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Ändringen, som kommenterats i avsnitt 6.1.1, innebär att val av styrelse eller ändring i dess sammansättning fortsättningsvis skall anmälas till i stället för till . I övrigt har redaktionella ändringar gjorts. Ändringen innebär att övertar uppgift att förordna en eller flera sysslomän att handha byns angelägenheter och företräda byn såsom styrelse i det fall styrelse saknas. Ändringen har kommenterats i avsnitt 6.1.1. I övrigt har några språkliga justeringar gjorts. beslut skall enligt 99 § rennäringslagen kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Ändringen i andra stycket, som kommenterats i avsnitt 6.1.1, innebär att anmälan om att samebys styrelse bemyndigat särskild person att företräda samebyn eller anmälan om återkallelse av sådant bemyn- digande skall göras hos istället för hos . I övrigt har några redaktionella ändringar gjorts. Ändringen i femte stycket innebär att övertar uppgift att i förekommande fall utlysa stämma. Ändringen har kom- menterats i avsnitt 6.1.1. I övrigt har några redaktionella ändringar gjorts. beslut skall enligt 99 § rennäringslagen kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Ändringarna behandlas i avsnitt 6.1.5. Ändringen i första stycket medför endast ett tydliggörande av att renmärken hädanefter skall registreras i ett för hela landet centralt register. Ändringen i andra stycket innebär att även närmare föreskrifter om märkning av ren får meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Sådana före- skrifter kan t.ex. gälla när kalvmärkning skall ske. I övrigt har några redaktionella ändringar gjorts i paragrafen. Ändringen behandlas i avsnitt 6.1.5. Ärenden om registrering av renmärken har prövats av i det län där byns styrelse har sitt säte. Länsstyrelserna har också varit ansvariga för renmärkes- registret i varje län. Ändringen innebär bl.a. att dessa uppgifter överförs till . Ändringen innebär vidare att nuvarande andra stycket upphävs. får istället avgöra vilka uppgifter som skall anges i ansökan om registrering av renmärke. innehåller uppgifter som anses som person- uppgifter enligt personuppgiftslagen (1998:204). Det anges därför i andra stycket att är personuppgiftsansvarig för registret. I tredje stycket anges syftet med registret samt vilka uppgifter som får regi- streras. I övrigt skall de bestämmelser som anges i personuppgiftslagen gälla för renmärkesregistret. Ändringarna är en följd av att och inte längre skall pröva frågor om renmärken och föra register över renmärken. Ändringen i första stycket innebär bl.a. att nuvarande tredje punkten upphävs. Anledningen till denna ändring är att det när renmärkesregistret skall föras som ett centralt register inte längre finns behov av en bestämmelse som reglerar avregistrering av ett märke ur en länsstyrelses register då renar flyttas till en sameby som inte är registrerad inom en viss länsstyrelses område. I paragrafen har även några redaktionella ändringar gjorts. Ändringarna är en följd av att och inte längre skall pröva frågor om renmärken och föra register över renmärken. Utöver att ordet bytts ut mot har ytterligare några redaktionella ändringar gjorts. Ändringarna har kommenterats i avsnitt 6.1.5. Ändringen i första stycket innebär att bestämmandet av om en omärkt ren skall tillfalla samebyn görs beroende av att det inte framgår vem som är ägare till renen. Om en renkalv alltjämt följer sin moder bör det alltid anses framgå att ägaren till vajan även är ägare till renkalven. I övrigt innebär ändringen att vissa detaljbestämmelser upphävs. Dessa gäller hur en sameby skall förfara med vissa omärkta renar samt med renar som påträffas med förfalskat, förstört eller okänt märke eller med renar vars märke inte är rätt utformat. Härutöver har vissa redaktionella ändringar gjorts. Ändringen behandlas i avsnitt 9. I en ny femte punkt i första stycket anges att beslut om koncession får innehålla villkor som ålägger koncessionshavaren att ta emot skötesrenar. Syftet med ändringen är att klargöra att kan förena koncessionsbeslutet med ett sådant villkor. Ändringen i punkten 8 är en följd av att 83 § upphävs och ersätts med ett bemyndigande i 73 § andra stycket för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter bl.a. om när kalvmärkning skall ske. I övrigt har redaktionella ändringar gjorts. Ändringen, som kommenterats i avsnitt 6.1.4, innebär att vissa beslut som tidigare överklagats till i stället skall överklagas till . De beslut alltjämt skall pröva är beslut av syssloman som förordnats enligt 43 eller 72 §. Beslut av bystämma samt beslut av styrelsen enligt 42 § skall fortsättningsvis överklagas hos . I övrigt har några redaktionella justeringar gjorts. Ändringen som kommenterats i anslutning till överflyttande av uppgifter till i avsnitt 6 innebär att ett nytt andra stycke införs, varav framgår att beslut avseende uppgifter som överflyttats från får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, på mot- svarande sätt som beslut tidigare kunnat överklagas. avgör självt var det skall vara placerat. Sedan tinget inrättades har det haft sitt säte i . Av 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar följer att när det föreskrivs i lag eller annan författning att beslut får överklagas till allmän förvaltnings- domstol, skall beslutet överklagas till den länsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats. Behörig domstol i fråga om beslut blir därför Länsrätten i . I övrigt har första stycket tredje meningen flyttats till ett nytt fjärde stycke för att tydliggöra att prövningstillstånd krävs vid överklaganden till kammarrätten oavsett om det ursprungliga beslutet fattats av eller av . Ändringen, som gjorts i första stycket, innebär att paragrafen även gäller beslut i förekommande fall. Eftersom de enda beslut som fattar enligt rennäringslagen är beslut om nedläggning av fjällägenhet i enlighet med 33 § jämförd med 1 § ren- näringsförordningen finns det inte längre behov av att beslut skall distribueras på det sätt som anges i 100 §. har därför tagits bort ur lagtexten. Ändringen innebär att andra stycket upphävs. Då indelningen i by- områden fortsättningsvis skall göras av behövs det inte längre någon bestämmelse om vilken länsstyrelse som skall göra indelningen då området ligger inom flera län. 13.2Förslaget till ändring i sametingslagen Ändringen kommenteras under 3 kap. Ändringen innebär ett tydliggörande av att bl.a. även de uppgifter som överförs till genom förslagen i denna proposition ingår bland uppgifter. Paragrafen, som är ny och som behandlats i avsnitt 8, reglerar möjligheter att ge partistöd till partier och andra gruppe- ringar som är eller har varit representerade i . Det har även tidigare ansetts vara möjligt för att besluta om partistöd, vilket också skett. Den nya paragrafen innebär att den ordningen lagfästs. Omfattningen av och formerna för stödet regleras inte i lagen. Det ankommer istället på regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter i ämnet. I lagen anges dock efter förebild av 2 kap. 10 § kommunallagen att otillbörligt gynnande eller missgynnande av någon gruppering inte är tillåten. Ändringen, som kommenterats i avsnitt 7.2.3, innebär att kan återkalla uppdragen för en eller flera vice ordförande. Bestämmelsen är, liksom den föreslagna 5 a §, avsedd att tillämpas i situationer där för- delningen av uppdragen på politiska partier och andra grupper inte längre överensstämmer med den politiska sammansättningen i . Paragrafen är ny och har sin förebild i 4 kap. 10 a § kommunallagen. Den behandlas i avsnitt 7.2.3. Bestämmelsen innebär att får rätt att återkalla förtroendevaldas uppdrag i styrelsen och nämnder i situationer där fördelningen av uppdragen på politiska partier och andra grupper inte längre överensstämmer med den politiska sammansättningen i Same- tinget. Ändringen kommenteras under 3 kap. Paragrafen, som har sin förebild i 3 kap. 13 § kommunallagen, är ny. Den behandlas i avsnitt 7.2.1. Bestämmelsen innebär att det i sametingslagen klart anges att förvaltningsfrågor, dvs. frågor om den fortlöpande verksamheten, och frågor som rör myndighetsutövning skall handläggas i styrelsen eller i den nämnd bestämt. Bestämmelsen gäller även andra frågor som enligt lag eller annan författning skall handläggas i styrelsen eller i en nämnd. Efter de ändringar som föreslås i avsnitt 6 kommer att hantera ett antal uppgifter som rör myndighets- utövning. Dessa rör huvudsakligen frågor om registrering, indelning i byområden, överklaganden av samebys beslut och handläggningen av olika stöd och ersättningar. Syftet med bestämmelsen är att tillse att förvaltningsfrågor och frågor Prop. 2005/06:86 som skall prövas av enligt annan lagstiftning och som rör myndighetsutövning handläggs på ett förvaltningsmässigt korrekt sätt. 4, 9, 15, 16, 19, 23, 32 och 32 a §§ Ändringarna, som behandlas i avsnitt 10, är rent redaktionella i den meningen att de inte innebär någon saklig förändring. Skälet till ändringarna är att lagstiftaren i sametingslagen i dess hittillsvarande lydelse i stor utsträckning använt sig av maskulina personliga pronomina i samband med samer, väljare m.m. Motsvarande ändringar har gjorts i 1 kap. 2 § och i 2 kap. 6 §. I vissa fall har även andra redaktionella ändringar gjorts. I strid med beslut om ändringar i sametingslagen, m.m. (bet. 2003/04:KU18, rskr. 2003/04:213) har ordet röstkort i första stycket i den i publicerade lagtexten av förbiseende ersatts av ordet röstkuvert. Justeringen i första stycket innebär att detta skrivfel rättas. Ändringen i andra stycket är av redaktionell karaktär. Sammanfattning av betänkandet En ny rennäringspolitik - öppna samebyar och samverkan med andra markanvändare, SOU 2001:101 Samerna har bott i norra och på . I äldre tid levde samerna av jakt, fiske och samlande. Renen var då ett viktigt bytesdjur. Över tiden förändrades samernas traditionella verksamhet till att arbeta med och följa en sammanhållen renhjord mellan olika betesmarker. Samernas historiska bruk av marken har givit upphov till en särskild bruksrätt till fastighet, renskötselrätten. Renskötselrätten innebär att den som är same får använda mark och vatten på visst sätt till underhåll för sig och sina renar. Renskötselrätten tillkommer den samiska befolk- ningen och grundas på urminnes hävd. I renskötselrätten ingår bl.a. rätt till renbete, jakt och fiske. Renskötselrättens närmare innebörd utvecklas i kapitel 2. Samerna har enligt 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen ett grund- lagsskydd i egenskap av etnisk minoritet. har uttalat att samerna i är en etnisk minoritet som i egenskap av ursprunglig befolkning i sitt eget land intar en särskild ställning (prop. 1976/77:80, bet. 1976/77:KrU43, rskr. 1976/77:289). inrättade en särskild statlig myndighet, . De 31 ledamöterna i utses genom val bland den samiska befolkningen. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare för att göra en översyn av organisation, sametingslagen (1993:327) och förordningen (1993:327) med instruktion för (dir. 2000:70). Vi har haft i uppdrag att lämna förslag till en ny rennäringspolitik som ger underlag för en ekologiskt, ekonomiskt och kulturellt bärkraftig rennäring. Vidare skall vi bl.a. föreslå hur renskötseln bör organiseras , utreda vilka uppgifter som i fortsättningen bör vara myndighetsuppgifter samt granska förhållandet mellan rennäringen och andra areella näringar. För att uppnå målet, att skapa förutsättningar för en kulturellt, ekonomiskt och ekologiskt långsiktigt hållbar rennäring, har vi formulerat vissa delmål för arbetet med våra förslag. För att målet skall nås bedömer vi att förslagen måste förtydliga innebörden och regleringen av den civila rättigheten, renskötselrätten, som samebyarna grundar sin användning av mark och vatten på, förtydliga regleringen av förhållandet mellan renskötselrätten och äganderätten så att den samverkan beträffande markanvändningen som måste ske på det lokala planet bygger på klara regler om den ömsesidiga hänsyn markanvändarna har att ta gentemot varandra, öka inflytandet för medlemmarna i samebyarna över sin egen interna organisation, ge samebyarna ett ökat inflytande över administrationen av rennäringen och de stöd och ersättningar som tillkommer rennäringen, samt ge alla samer möjlighet att bli medlemmar i den sameby från vilken de kan härleda sitt ursprung och samebyarna möjlighet att själva besluta om villkoren för utövandet av medlemskap i samebyn. I våra förslag om ett ökat inflytande för har vi utgått från att utredningen om organisation leder till en tydlighet när det gäller som myndighet respektive folkvalt organ. Mål för en ny rennäringspolitik (kapitel 4) Vårt uppdrag har således varit att lämna förslag till en rennäringspolitik som ger underlag för en kulturellt, ekonomiskt och ekologiskt långsiktigt bärkraftig rennäring. Vi föreslår därför tre mål för rennäringspolitiken. Dessa mål gäller kultur, ekonomi och miljö. De tre målen är ömsesidigt beroende av varandra och inget kan sägas vara överordnat de andra. Samernas strävan att bevara och utveckla rennäringen och andra traditionella samiska näringar som en grund för samisk kultur skall främjas. En viktig följd av detta mål är att det är samernas egna prioriteringar, inom de ramar de förfogar över, som skall vara avgörande för hur staten skall utforma olika främjande åtgärder. har gjort internationella åtaganden som kan ses som en ram för ett kulturellt mål. Genom dessa har åtagit sig att främja de förutsättningar som är nödvändiga för att personer som tillhör en minoritet skall kunna bibehålla och utveckla sin kultur och bevara de väsentliga beståndsdelarna av sin identitet, nämligen religion, språk, traditioner och kulturarv. I det här sammanhanget har kultur ansetts innefatta även t.ex. minoritetsgruppers traditionella markanvändning. Samerna skall så långt möjligt ha förutsättningar för att utveckla och upprätthålla ett samiskt näringsliv med renskötselrätten som grund. På samma sätt som för annat näringsliv har vi utgått från att det är näringsidkarna själva som genom egna beslut skall utveckla näringen. Även för detta mål är det en viktig utgångspunkt att samerna i så stor utsträckning som möjligt skall besluta i sina egna angelägenheter. Verksamheter som bedrivs med stöd av renskötselrätten skall utövas med hänsyn till naturresursernas långsiktiga produktionsförmåga, den biologiska mångfalden, natur- och kulturmiljövärden och värden för friluftslivet. Rennäringen har stor betydelse för upprätthållandet av natur- och kulturmiljövärdena i fjällen. kan renskötseln även påverka miljön negativt. Ett miljömål för rennäringen, bör enligt vår uppfattning, formuleras mot den bakgrunden. Vår utgångspunkt är att samerna själva bör ha ansvaret för hur deras näringsliv skall se ut. Vi anser därför att ett miljömål bör gälla för alla verksamheter som utövas med stöd av renskötselrätten. Ett sådant mål bör utformas så att de allmänna målsättningarna för miljöpolitiken uppnås. får inte resursernas betydelse för samiskt näringsliv och kultur motverkas. Förvaltningen av renskötselrätten (kapitel 5) bedriver med stöd av renskötselrätten renskötsel, jakt och fiske inom renskötselområdet. Renskötselområdet omfattar cirka en tredjedel av yta och berör , , , , och . För att kunna nyttja renskötselrätten måste den som är same vara medlem i sameby. Vilka som är medlemmar är bestämt i rennärings- Samebyn är en egen juridisk person och det finns särskilda regler för hur den skall vara organiserad. Det är dock de enskilda medlemmarna som äger renarna och bedriver rennäring i form av t.ex. enskild firma. Varje sameby är knuten till en bestämd del av renskötselområdet, Enligt rennäringslagen är det som fattar beslut om indelning i byområdet. Renskötsel får bedrivas i och läns lappmarker dels ovanför odlingsgränsen, dels nedanför denna gräns på mark där skogsrenskötsel av ålder bedrivs , sommaren eller hösten och marken antingen tillhör eller vid utgången av tillhörde staten (kronomark) eller utgör renbetesland, på renbetesfjällen i , inom de områden i och som vid utgången av tillhörde staten och var särskilt upplåtna till Renskötsel får bedrivas i övriga delar av lapp- markerna nedanför odlingsgränsen, inom sådana trakter utanför lappmarkerna och renbetesfjällen där renskötsel av ålder bedrivs vissa tider av året. Vi föreslår att , i stället för länsstyrelserna, skall fatta beslut om indelning i byområde. Innan fattar beslut skall som huvudregel sammanträde hållas med de berörda samebyarna. Det är dock inte nödvändigt att hålla sammanträde om samebyarna är överens och indelningen är lämplig för sitt ändamål. Berörda fastighetsägare bör få en möjlighet att yttra sig över den planerade indelningen. Vårt förslag till nya regler om indelning i byområde innebär inte att äldre beslut om indelning automatiskt upphör att gälla. Vi anser att det alltjämt skall finnas tvingande regler om sameby. Det innebär att lagen skall innehålla en bestämmelse om att det för förvaltningen av renskötselrätten inom ett visst område skall finnas en sameby. Bakgrunden till förslaget är att vi utgår från att renskötselrätten i huvudsak är en kollektiv rättighet. Den tillkommer den samiska befolkningen och utövas av medlemmar i sameby. Vi har funnit att en lagregel om att det skall finnas en sameby för att förvalta renskötselrätten inom ett visst område är den mest ändamålsenliga lösningen. Vi föreslår att reglerna för samebyn så långt som möjligt skall vara desamma som för ekonomiska föreningar. Det innebär bl.a. att samebyn ensam skall svara för sina skulder. Medlemmarna skall inte längre ha något personligt betalningsansvar för samebyns skulder. När det gäller frågor kring bildande och upplösning av samebyn samt frågor om medlemskap krävs särskilda regler för samebyn. Förbudet för samebyar att bedriva annan verksamhet än renskötsel tas bort. Vi föreslår att samebyn som medlemmar skall anta alla samer som kan härleda sitt ursprung från samebyn. Kravet på att medlem skall vara same gäller inte make eller sambo till medlem. skall kunna pröva frågan om en sökande är same eller har sitt ursprung i samebyn om det uppstår oenighet. Vid bystämman skall röstning, som huvudregel, ske så att varje myndig medlem har en röst. Om minst en medlem begär det skall i frågor som rör renskötseln, jakt och fiske varje medlem ha en röst för varje ren han eller hon innehar. Särskild lag om renskötselrätt Vårt uppdrag har bl.a. inneburit att vi gjort en total översyn av rennärings- lagstiftningen. Vi föreslår att rennäringslagen skall ersättas av två lagar, lagen om renskötselrätt och lagen om bedrivande av rennäring. I lagen om renskötselrätt finns regler som i huvudsak är av civilrättslig karaktär. Det är regler som beskriver hur renskötselrätten konkret får utövas, det område där den gäller, vem som skall förvalta den och vad som gäller förhållandet mellan renskötselrätten, äganderätten och andra särskilda rättigheter till fast egendom. regleras både civilrättsliga förhållanden och hur rennäring får bedrivas i rennäringslagen. Detta kan leda till att renskötselrätten inte alltid uppfattas som en särskild rätt till fast egendom. Syftet med att föreslå två lagar är att göra tydligt att det dels är fråga om en särskild rätt till fast egendom, dels en näring som bedrivs med stöd av denna rättighet. Hänsyn och samverkan mellan samebyar och andra markanvändare (kapitel 6) Inom renskötselområdet bedriver samebyarna naturbetesbaserad renskötsel. Inom samma område pågår många andra typer av markanvändning. För att skapa goda förutsättningar för en kulturellt, ekologiskt, och ekonomiskt långsiktigt hållbar rennäring behövs hänsyn till samebyarnas behov av mark för naturbetesbaserad renskötsel och ökad samverkan mellan samebyarna och andra markanvändare. Sådan samverkan skall bygga på ömsesidig respekt och hänsyn för varandras rätt och behov av att använda marken för olika ändamål. Det förekommer liksom tidigare störningar för samebyarnas renskötsel och konflikter mellan samebyarnas och andras mark- användning på flera håll. De konflikter som förekommer beror i många fall på oklarheter som rör vad samebyarnas renskötselrätt innebär och hur den förhåller sig till äganderätten samt var renskötselrätten gäller. En del av orsaken till de konflikter som finns rörande jakten och fisket inom renskötselområdet är också att det finns oklarheten om omfattningen av den jakt- och fiskerätt som är en del av renskötselrätten och hur denna jakt- och fiskerätt förhåller sig till markägares och statens jakt- och fiskerätt.