prop · GT0389 · 2006-03-01 00:00:00 — Regeringen finner skäl att fästa avseende vid den kritik som har förts fram i samband med remissbehandlingen och föreslår därför att den nuvarande lösningen tills vidare behålls. Regeringen föreslår således endast att 10 kap. 1 § tullagen ändras på så sätt att hänvis- ningen till relevant artikel i den äldre förordningen ersätts med en hän- visning till motsvarande artikel i den nu gällande förordningen. När det gäller geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar kan tilläggas att det pågår ett arbete med en ny varumärkeslag. Det kommer då att övervägas om det även skall bli möjligt att registrera en sådan beteckning som kollektivmärke eller garanti- eller kontrollmärke. Det pågår också arbete med att se över de civilrättsliga sanktionerna på immaterialrättens område, bl.a. i fråga om geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar (se avsnitt 5.3.3). Vidare kan nämnas att presenterade ett förslag till direktiv om straffrättsliga åtgärder till skydd för immateriella rättigheter och ett förslag till rambeslut om stärkta straffrättsliga åtgärder mot intrång i immateriella rättigheter, se KOM(2005) 276 slutlig. Den föreslagna harmoniseringen omfattar även geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar. har, i anslutning till att det lämnat syn- punkter på promemorians förslag i denna del, föreslagit att åtals- bestämmelserna i den immaterialrättsliga lagstiftningen skall upphävas. Som nämnts har kommissionen presenterat ett förslag till straffrättslig harmonisering på immaterialrättens område (dnr Ju2005/6587/L3). Det förslaget, som övervägs inom , innehåller bl.a. bestämmelser som begränsar möjlig- heterna att uppställa krav på angivelse för åtal. Vidare har frågan aktualiserats i samband med uppföljningen av en rapport från Åklagar- myndigheten, och om den brottsbekämpande verksamheten på immaterialrättens område (dnr Ju2005/7332/L3). Beredning av denna fråga pågår således inom . Det är emellertid alltför tidigt att presentera några förslag i denna del; ytterligare beredningsunderlag behövs. Regeringen avser därför att återkomma i denna fråga. 5.3.3Varor som har befunnits göra intrång i en immateriell ensamrätt Regeringens förslag: I 7 kap. 6 § första stycket tullagen (2000:1281) förtydligas att fråga om huruvida en vara gör intrång i en immateriell rättighet och hur det skall förfaras med varor i sådana fall skall avgöras enligt vad som gäller för den immateriella rättigheten i fråga. Promemorians förslag till utformning av 7 kap. 6 § andra stycket tullagen överensstämmer med regeringens förslag till utformning av 7 kap. 6 § första stycket tullagen. Som redovisats i avsnitt 5.3.2 föreslogs i promemorian att lagen om straff för smuggling skulle vara tillämplig i vissa fall. En sådan konstruktion hade inneburit att den lagens bestämmelser om förverkande skulle ha blivit tillämpliga i vissa fall. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran (se dock avsnitt 5.3.2 när det gäller lagen om straff för smuggling). Patentbesvärsrätten och har ifrågasatt om förslaget ger geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar ett tillräckligt skydd. Skälen för regeringens förslag: Artikel 17 i förordningen anger i huvudsak att medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att göra det möjligt att förstöra varor som befunnits göra intrång i en immateriell rättighet eller placera dessa varor utanför handelsflödet. Detta skall, enligt artikeln, resultera i att de berörda personerna faktiskt berövas den ekonomiska vinningen av transaktionen. I artikelns andra stycke anges att det förhållandet att de varumärken som utan tillstånd har anbringats på de varumärkesförfalskade varorna avlägsnas endast i undantagsfall anses faktiskt beröva de berörda personerna ekonomisk av transaktionen (jfr artikel 46 i ). I samtliga lagar på det immaterialrättsliga området finns bestämmelser som gör det möjligt att i civilrättslig ordning ingripa mot intrångsgörande egendom, se bl.a. 41 § varumärkeslagen (1960:644), 55 och 57 §§ upphovsrättslagen (1960:729), 59 § patentlagen (1967:837), 37 § mön- sterskyddslagen (1970:485) och 9 kap. 7 § växtförädlarrättslagen (1997:306). Svensk rätt innehåller inte någon särskild sådan bestämmelse som tar sikte på varor som är skyddade som geografiska beteckningar eller ursprungsbeteckningar. Sådana beteckningar kan dock också vara inarbetade som kollektivmärken och omfattas då av regleringen i varumärkeslagen (se även avsnitt 5.3.2). Innebörden av dessa bestämmelser i den immaterialrättsliga lagstift- ningen är i korthet att den som vidtar en åtgärd som innebär intrång i en immateriell ensamrätt får, om det anses skäligt, tåla att egendom med viss anknytning till intrånget ändras, sätts i förvar, förstörs eller mot lösen lämnas ut till den som har lidit intrånget. Detsamma gäller den som har förvärvat sådan egendom i ond tro. Syftet med åtgärderna är att förebygga fortsatt kränkning av den immateriella rättigheten. Dessa åtgärder, som är centrala i det immaterialrättsliga sanktions- systemet, brukar benämnas skydds- eller säkerhetsåtgärder. Bestämmelserna är tillämpliga även om intrånget inte är straffbart eller kan föranleda skadeståndsskyldighet. Det räcker att ett intrång i objektiv mening föreligger. Åtgärderna är inte att anse som förverkande eller annan rättsverkan av brott; här är närmast fråga om en speciell immaterialrättslig rättsverkan (prop. 1993/94:122 s. 61 f. och prop. 1969:168 s. 241). Vidare finns möjligheter att vid brott enligt den immaterialrättsliga lagstiftningen förverka intrångsgörande egendom, eller värdet av egendomen, och utbyte av sådana brott. Även egendom som har använts som hjälpmedel vid sådana brott och egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel kan förverkas (se exempelvis 37 a § varu- märkeslagen och 53 a § upphovsrättslagen samt prop. 2004/05:135). Patentbesvärsrätten och har ifrågasatt om promemorians förslag ger geografiska beteckningar och ursprungs- beteckningar ett tillräckligt skydd. Härvid har särskilt framhållit att artikel 2.1.a.i) i förordningen synes utesluta möjlig- heten att ingripa mot inarbetade varukännetecken (även om de är ursprungsbeteckningar). Regeringen vill därför framhålla följande. Av förordningen som sådan följer att tullen kan omhänderta ett varuparti på grund av att det misstänks göra intrång i en geografisk beteckning eller ursprungs- beteckning. Av förordningen följer även att varor som konstaterats göra intrång i en geografisk beteckning eller ursprungsbeteckning inte får föras in i eller ut ur EU (se vidare avsnitt 5.3.2). Däremot överlämnas till medlemsstaterna att reglera hur rättighetshavaren skall gå till väga för att beröva gärningsmannen den ekonomiska vinningen av transaktionen (artikel 17). Den lagtekniska konstruktion som har valts i innebär att rättighetshavaren i en sådan situation får väcka talan om intrång i ett inarbetat kollektivmärke och, med stöd av bestämmelserna i varu- märkeslagen, yrka exempelvis att varorna skall förstöras. Förordningen hindrar inte en sådan lagteknisk lösning, så länge samma resultat uppnås. Regeringen instämmer dock i att det finns anledning att utreda denna fråga ytterligare, särskilt mot bakgrund av att ett ingripande mot varor som gör intrång i en geografisk beteckning eller ursprungsbeteckning med nuvarande reglering förutsätter att den aktuella beteckningen också är inarbetad som ett kollektivmärke i . Det civilrättsliga sanktionssystemet på immaterialrättens område har blivit föremål för viss harmonisering inom Europeiska unionen. antogs och rådets direktiv /48/EG om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter. Ärendet om direktivets genomförande i svensk rätt bereds i . I det ärendet övervägs bl.a. om det skall göras ytter- ligare justeringar i det regelverk som möjliggör ändring och förstöring av intrångsgörande varor m.m., bl.a. i fråga om geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar. Vid sådana förhållanden är det i förevarande lagstiftningsärende till- räckligt att ersätta uppräkningen av immaterialrättsliga lagar i 7 kap. 6 § första stycket tullagen med en allmän referens till vad som gäller för den immateriella rättigheten i fråga. Innebörden av denna ändring är dels att frågan om en vara gör intrång i en immateriell rättighet skall avgöras enligt den reglering som omnämns i förordningens artikel 2, dvs. enligt tillämplig EG-förordning eller nationell immaterialrättslig lagstiftning, dels att frågan hur det skall förfaras med varorna kan komma att avgöras antingen enligt den nationella immaterialrättsliga lagstiftningen eller enligt annan tillämplig bestämmelse i nationell rätt (exempelvis 36 kap. 4 § ). 5.3.4Varor som misstänks göra intrång i en immateriell ensamrätt Regeringens förslag: Det införs inte några uttryckliga bestämmelser i enlighet med artikel 11 i EG-förordningen om ett förenklat för- farande som gör det möjligt för att med rättighetshavarens samtycke låta förstöra varor som misstänks göra intrång i en immateriell rättighet. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens förslag. Promemorian anförde att en särskild lagreglering, baserad på för- ordningens artikel 11, skulle innebära att det blev tydligare vad som gällde. En reglering baserad på förordningen skulle dessutom underlätta för utländska rättighetshavare. Enligt promemorian borde det därför införas uttryckliga bestämmelser om ett förenklat förfarande för för- störing av varor som misstänktes göra intrång i en immateriell rättighet. För att varor som misstänktes göra intrång i en immateriell ensamrätt skulle få förstöras borde enligt promemorian krävas att rättighetshavaren efter mottagandet av en sådan underrättelse som avses i artikel 9, eller då det var fråga om lättfördärvliga varor, dels informerade om att varorna i fråga gjorde intrång i en immateriell rättighet som omfattades av förordningen, dels företedde ett skriftligt medgivande från deklaranten, varuinnehavaren eller ägaren av varorna att varorna fick förstöras. Av artikel 11 framgick enligt promemorian att medlemsstaterna, om det var förenligt med den nationella lagstiftningen, även kunde föreskriva att ett samtycke skulle antas föreligga när deklaranten, innehavaren eller ägaren till varorna inte uttryckligen hade motsatt sig förstöring inom den angivna tidsperioden. Promemorian ställde sig avvisande till en sådan lösning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. har dock anfört att artikel 11.1 tycks kräva att de medlemsstater som inför bestämmelser om ett förenklat förfarande tillämpar det även när deklaranten, innehavaren av eller ägaren av varorna inte uttryckligen har motsatt sig förstöring inom den angivna tiden. Oavsett förordningens innebörd i detta avseende anser att en sådan reglering bör införas och påpekar i sammanhanget att denna typ av anspråk vid domstol kan bli föremål för tredskodom. , som även den anser att bestämmelsen bör vara tillämplig vid passivitet, har framhållit att ett av syftena med framtagandet av förordningen har varit att få till stånd ett effektivare instrument i kampen mot intrång i immateriella rättigheter. Ett krav på att rättighetshavaren vid varje misstänkt fall av intrång i de egna immateriella rättigheterna skall förete ett skriftligt medgivande från deklaranten, varuinnehavaren eller ägaren av varorna att varorna skall förstöras skulle enligt motverka nämnda syfte. har vidare framhållit att det ofta är förenat med stora svårigheter att få till stånd skriftliga medgivanden eftersom deklaranten, varuinnehavaren eller ägaren av varorna inte sällan utgörs av representanter för professionell, organiserad och kriminell verksamhet som är ointresserade av varupartier som har omhändertagits av . har anfört att passivitet hos deklaranter, varuinnehavare och ägare av varor orsakar onödiga dröjsmål och kostnader i samband med hanteringen av varorna och att det därför bör klargöras att bestämmelsen även kan tillämpas vid passivitet. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 11 i förordningen får medlemsstaterna införa ett förenklat förfarande som gör det möjligt för tullmyndigheterna att med rättighetshavarens samtycke låta förstöra varor som misstänkts göra intrång i en immateriell rättighet och om så sker skall staterna tillämpa vissa villkor i enlighet med sin nationella lagstiftning. I tillämpas redan ett förenklat förfarande för förstöring av varor som misstänks göra intrång i en immateriell rättighet. När rättig- hetshavaren får en underrättelse om att har gjort ett ingripande kan denne, i stället för att väcka talan eller polisanmäla saken, välja att kontakta importören för att lösa tvisten på frivillig väg. I de fall där avtal träffas kan det till inges en anmälan om förstöring i enlighet med bestämmelserna i artikel 182 i tullkodexen. Sådan förstöring är en godkänd tullbehandling. Lagrådet har anfört att medlemsstaterna enligt artikel 11 i för- ordningen får införa ett förenklat förfarande, och om så sker skall staterna tillämpa vissa villkor i enlighet med sin nationella lagstiftning. 2005/06:89 Bland villkoren anges ett uttryckligt medgivande från varornas innehavare eller ägare eller från deklaranten, men det sägs också att ett sådant medgivande skall antas föreligga när innehavaren (motsv.) inte uttryckligen har motsatt sig förstöring. I den remissbehandlade promemorian uttalas att det vore att gå för långt att föreskriva en sådan presumtion. I enlighet med vad anfört i sitt remissvar får förordningen emellertid anses ha den innebörden att samtycke skall presumeras, om inte den berörda parten har motsatt sig förstöring. Lagrådet kan inte finna att hänvisningen till nationell lagstiftning medger något undantag härifrån. Införs en bestämmelse om ett förenklat förfarande något som inte är för- pliktat till behöver enligt Lagrådet en samtyckespresumtion också införas. Lagrådet förordar därför att den i promemorian föreslagna paragrafen tills vidare utgår och att kompletterande bestämmelser ut- arbetas. Regeringen godtar Lagrådets bedömning att om en bestämmelse om ett förenklat förfarande införs i nationell rätt måste i samband härmed även en samtyckespresumtion införas. Av ett meddelande från till rådet, Europa- parlamentet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om hur tullen bör bemöta den senaste utvecklingen inom varumärkes- förfalskning och pirattillverkning6 framgår att företagen vill att medlemsstaterna snabbt inför de förenklade förfaranden för att förstöra varor som är tillåtna enligt gemenskapslagstiftningen. Mot bakgrund av att flera medlemsstater ännu inte utnyttjat möjligheterna enligt artikel 11 har kommissionen föreslagit att det skall tillsättas en arbetsgrupp med företrädare från företagen och tullmyndigheterna som skall få till uppgift att undersöka hur handhavandet i praktiken av dessa frågor kan förbättras. På grundval av gruppens överläggningar avser kommissionen sedan att i en rapport redogöra för behovet av lagstift- ningsändringar som skulle medföra en skyldighet för medlemsstaterna att införa bestämmelser av det aktuella slaget eller andra konkreta åtgärder som kan förbättra situationen. Regeringen bedömer att det är angeläget att införa bestämmelser som ger möjlighet för rättighetshavarna att använda sig av ett förenklat förfarande även vid passivitet hos deklaranter, varuinnehavare och ägare av varor. Det finns emellertid inte beredningsunderlag för att i detta lagstiftningsärende föreslå några särskilda bestämmelser om den saken. Som tidigare nämnts avser kommissionen att i en rapport redogöra för behovet av lagstiftningsändringar eller andra konkreta åtgärder som kan förbättra situationen för företagen. Mot bakgrund härav och med hänsyn till att det är angeläget att inte försena förevarande lagstiftningsärende ytterligare bedömer regeringen att frågan bör anstå och övervägas ytter- ligare inom ramen för framtida lagstiftningsprojekt. 6 KOM(2005) 479 slutlig. Regeringens bedömning: Svensk rätt uppfyller de krav som EG- förordningen ställer i fråga om kostnadsansvar m.m. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna har instämt i promemorians bedömning eller lämnat den utan erinran. Skälen för regeringens bedömning: Som redan nämnts innebär bestämmelsen i artikel 6 i förordningen om åtagande att stå för kostnaderna inte någon slutlig reglering av kostnadsansvaret. Bestämmelser beträffande kostnadsansvaret finns i stället i artiklarna 9.3, 15 och 17. Av artikel 9.3 framgår att rättighetshavarens analys av varuprover enligt artikeln skall göras uteslutande på rättighetshavarens ansvar. Enligt artikel 15 skall villkoren för förvaring av varorna under ingripande bestämmas av var medlemsstat, men inte ge upphov till kostnader för tullmyndigheterna. Enligt artikel 17 skall förstöring och andra åtgärder med varor som befunnits göra intrång i en immateriell rättighet ske i enlighet med relevanta bestämmelser i nationell lag- stiftning, utan att ersättning ges och, om inte avvikande bestämmelser finns i nationell lagstiftning, utan kostnad för statskassan. En mot- svarande bestämmelse fanns i artikel 8 i den gamla förordningen. Som framgår av redogörelsen för gällande rätt finns de kompletterande svenska bestämmelserna om kostnadsansvar i 7 kap. 3 och 7 §§ tullagen. Dessa bestämmelser är förenliga med bestämmelserna i artiklarna 15 och 17. Något skäl att ändra dem föreligger inte. Av förordningens artikel 9.3 framgår att tullkontoret skall ge bl.a. sökanden möjlighet att inspektera varor vilkas frigörande har skjutits upp samt att det även finns möjligheter för rättighetshavaren att företa analyser av varuprover. I bestämmelsen anges att all analys av varuprover skall utföras på rättighetshavarens ansvar. Därför finns det inte något behov av en bestämmelse om ansvar i händelse av analys i tullagen. Däremot saknas bestämmelser i förordningen angående ansvar vid inspektion. Den nuvarande regeln i 7 kap. 5 § tullagen vilken säger att rättighetshavaren ansvarar för skada på varuprov som uppkommer vid en inspektion enligt förordningen skall därför vara kvar. Regeringen förslår att lagändringarna träder i kraft . Det krävs inte några särskilda övergångsbestämmelser. Det arbete som har att utföra enligt den nya förordningen är att jämföra med det arbete som utfört enligt den gamla Den nya förordningen innefattar emellertid, till skillnad Prop. 2005/06:89 mot den tidigare, även växtförädlarrätt, geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar. Den ökning som detta medför bedöms i vart fall i nu läget vara marginell. Förslaget bedöms därför inte ha några ekonomiska konsekvenser för arbete. 8.1Förslaget till lag om ändring i tullagen (2000:1281) 6 kap. 10 § Paragrafen innehåller bestämmelser angående befogenheter vid kontroller. Ändringen innebär att det uttryckligen anges att de kontrollbefogenheter som avses i bestämmelsen även får användas vid kontroll enligt förordningen nr 1383/2003. Bestämmelsen kommenteras närmare i avsnitt 5.2. 7 kap. 1 § I paragrafen erinras om den EG-rättsliga regleringen av tullkontroll beträffande varor som gör intrång i vissa immateriella rättigheter. Den ändras endast på så sätt att hänvisningen till den äldre förordningen med dess tillämpningsföreskrifter ersätts med en hänvisning till den nu gällande förordningen och dess tillämpningsföreskrifter. 7 kap. 2 § Paragrafen innehåller bl.a. bestämmelser om att utser den enhet som skall ta emot och behandla ansökningar om ingripande enligt förordningen. Den ändras endast på så sätt att hänvisningen till artikel 3 i den äldre förordningen ersätts med en hänvisning till motsvarande artikel i den nu gällande förordningen. 7 kap. 4 § I paragrafen erinras om tullmyndighets skyldighet enligt förordningen att lämna vissa uppgifter till rättighetshavaren. Hänvisningen till relevanta artiklar i den äldre förordningen ersätts med en hänvisning till mot- svarande artiklar i den nu gällande förordningen. 7 kap. 5 § I paragrafen erinras om rättighetshavarens ansvar för skada på varuprov som uppkommer vid inspektion av varorna. Hänvisningen till artikel 6.1 i den äldre förordningen ersätts med en hänvisning till motsvarande artikel i den nu gällande förordningen. 7 kap. 6 § Paragrafen innehåller bestämmelser om prövningen av om ett immaterialrättsintrång har skett och hur det skall förfaras med varorna i ett sådant fall samt bestämmelser om interimistiska beslut och om verkställighet. Bestämmelsen utformas i närmare anslutning till Uttrycket rättighetsintrång ersätts med uttrycket varor som gör intrång i en immateriell rättighet. Vidare ersätts uppräkningen av Prop. 2005/06:89 immaterialrättsliga lagar med en mer allmän referens till vad som gäller för den immateriella rättigheten i fråga. Innebörden av bestämmelsen är att frågan om varorna gör intrång i en immateriell rättighet skall avgöras enligt den reglering som omnämns i förordningens artikel 2, dvs. enligt tillämplig EG-förordning eller nationell immaterialrättslig lagstiftning. Frågan hur det skall förfaras med varorna kan däremot komma att avgöras antingen enligt den nationella immaterialrättsliga lagstiftningen eller enligt annan tillämplig bestämmelse i nationell rätt (exempelvis 36 kap. 4 § ). 7 kap. 8 § Paragrafen innehåller delegationsbestämmelser. Eftersom ansöknings- avgifter inte får tas ut enligt den nya förordningen, tas delegationen avseende sådana avgifter bort. Även delegationen avseende ställande av säkerhet tas bort. Den nya regleringen av denna fråga återfinns i förordningens artikel 6. Följdändringar görs i återstående delar av bestämmelsen. 9 kap. 2 § Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av beslut. Den ändras endast på så sätt att hänvisningen till relevanta artiklar i den äldre förordningen ersätts med en hänvisning till motsvarande artiklar i den nu gällande förordningen. 10 kap. 1 § Paragrafen innehåller bestämmelser om straffansvar för tullförseelse. Den ändras endast på så sätt att hänvisningen till artikel 2 i den äldre förordningen ersätts med en hänvisning till motsvarande artikel i den nu gällande förordningen. Se vidare avsnitt 5.3.2. 8.2Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 9 kap. 1 § Paragrafen innehåller bestämmelser om undantag från sekretess för utlämnande av uppgifter enligt förordningen. Den ändras endast på så sätt att hänvisningen till relevanta artiklar i den äldre förordningen ersätts med en hänvisning till den nu gällande förordningen. 9 kap. 2 § Paragrafen innehåller bestämmelser om undantag från sekretess för utlämnande av uppgifter enligt förordningen. Den ändras endast på så sätt att hänvisningen till den äldre förordningen ersätts med en hänvisning till den nu gällande förordningen. Rådets förordning (EG) nr 1383/2003 Rådets förordning (EG) nr 1383/2003 av om tullmyndigheternas ingripande mot varor som misstänks göra intrång i vissa immateriella rättigheter om vilka åtgärder som skall vidtas mot varor som gör intrång i vissa immateriella rättigheter EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 133 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och av följande skäl: (1)I syfte att få det system att fungera bättre som infördes genom rådets förordning (EG) nr 3295/94 av om fastställande av vissa åtgärder avseende införsel till gemenskapen samt export och återexport från gemenskapen av varor som gör intrång i viss immateriell äganderätt (1), bör det göras en utvärdering av förordningens tillämpning. Av tydlighetsskäl bör förordning (EG) nr 3295/94 upphöra att gälla och ersättas med en ny förordning.