prop · GT0345 · 2006-03-02 00:00:00 — Det föreskriver vidare en skyldighet att se till att upp- giftslämnandet eller den pågående brottsutredningen inte avslöjas för kunden eller någon annan utomstående. Med anledning av tilläggsprotokollet har det gjorts ändringar i de ovan nämna lagarna på finansmarknadsområdet som innehåller bestämmelser om uppgiftsskyldighet (proposition 2004/05:144 Internationell rättslig hjälp i brottmål: Tillträde till ). Dessa ändringar trädde i kraft . Ändringarna ger den undersökningsledare eller åklagare som begär uppgifterna möjlighet att under vissa förutsättningar förordna om meddelandeförbud för banker och vissa andra finansiella företag samt dess styrelseledamöter och anställda. Enligt artikel 4 i tilläggsprotokollet skall de stater som tillträder protokollet inte avslöja för bankkunden att en överföring av information har skett efter att en brottsutredning pågår. Denna bestämmelse tar dock bara sikte på meddelandeförbud i samband med rättslig hjälp. Regeringen ansåg emellertid att det fanns behov av ett motsvarande meddelandeförbud i samband med uppgiftslämnande i en svensk för- undersökning (prop. 2004/05:144 s. 185 f). I de nämnda lagarna infördes vidare en straffbestämmelse, enligt vilken den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot meddelandeförbudet döms till böter. Som har nämnts i det föregående bör ett blandat finansiellt holdingföretag och ett försäkringsföretag i vissa fall vara skyldigt att lämna ut uppgifter om enskildas förhållanden till företaget till en undersökningsledare eller en åklagare. Av samma skäl som redovisas i prop. 2004/05:144 bör den uppgiftsskyldighet som gäller för ett holdingföretag eller ett försäkringsföretag kunna kombineras med ett meddelandeförbud. Bestämmelsen bör ges samma utformning som i de andra lagarna på finansmarknadsområdet. Enligt de andra lagarna på finansmarknadsområdet kan den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot ett meddelandeförbud dömas till böter. Av den nämnda propositionen framgår att tilläggsprotokollet inte ställer något uttryckligt krav på att meddelandeförbudet skall vara straffsanktionerat. Vad som krävs är nödvändiga åtgärder för att säkerställa att brottsutredningsåtgärderna inte avslöjas för kunden. Regeringen konstaterade också att ett meddelandeförbud som finns i lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt är förenad med en straffsanktion. För att understryka vikten av att ett meddelandeförbud iakttas och för att behandla de olika förbud som avser brottsutredande verksamhet på samma sätt, ansåg regeringen att även det meddelandeförbud som då infördes i de olika lagarna på finansmarknadsområdet bör vara förenat med en straffsanktion. Av nu anförda skäl anser vi att även ett meddelandeförbud enligt lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat bör vara förenat med en straffrättslig sanktion. Straffbestämmelsen bör utformas på samma sätt som motsvarande bestämmelser i de andra lagarna på finans- marknadsområdet. Påföljden bör även i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat vara böter. Uppgiftsskyldighet, meddelandeförbud och straffansvar för företag i försäkringsgrupper I 26 h § lagen (1972:262) om understödsföreningar och i 7 a kap. 10 § försäkringsrörelselagen (1982:713) finns bestämmelser om tystnadsplikt för uppgifter som mottagits som ett led i tillsynen av försäkringsgrupper. Bestämmelserna motsvarar de som enligt kapitaltäckningslagen gäller för finansiella företagsgrupper. Självfallet bör de företag som berörs av dessa lagar ha samma uppgiftsskyldighet i förhållande till svenska myndigheter som andra aktuella aktörer. De skäl som redovisas för att införa en bestämmelse om uppgiftsskyldighet för vissa företag i ett finansiellt konglomerat gäller även för de företag som ingår i en Prop. 2005/06:45 försäkringsgrupp. En motsvarande uppgiftsskyldighet som föreslås gälla för vissa företag i finansiella konglomerat bör därför införas för de företag som är föremål för tystnadsplikt enligt lagen om understödsföreningar och försäkrings- rörelselagen. Även denna uppgiftsskyldighet bör trots att det inte följer av tilläggsprotokollet till kunna kombineras med ett meddelandeförbud. I de andra lagarna på finansmarknadsområdet (se t.ex. 1 kap. 8 b § lagen om värdepappersrörelse) har meddelandeförbudet förenats med en straffsanktion. För att understryka vikten av att ett meddelandeförbud iakttas och för att behandla de olika förbud som avser brottsutredande verksamhet på samma sätt bör även det meddelandeförbud som föreslås vara förenat med en straffsanktion. Påföljden bör även i detta fall vara böter. Bestämmelserna om meddelandeförbud och straffansvar bör ges samma utformning som i de andra lagarna på finansmarknadsområdet (se prop. 2004/05:144). De nya bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i försäkringsrörelse- lagen och lagen om understödsföreningar medför följdändringar i 5 kap. 10 § lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål. Tillsyn som utövas av en myndighet i tredje Regeringens förslag: Om tillsynen över reglerade företag i ett finansiellt konglomerat skall utövas av en tillsynsmyndighet i ett land utanför EES skall , om inspektionen skulle ha varit samordnare för konglomeratet i fall kriterierna i konglomeratdirektivet för utseende av samordnare hade varit tillämpliga, kontrollera om den tillsyn som utövas av den andra tillsynsmyndigheten är likvärdig med den tillsyn som föreskrivs i konglomeratdirektivet. Om tillsynen inte bedöms likvärdig, skall besluta att tillämpa bestämmelserna i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat analogt på de reglerade företagen. Efter att ha hört övriga relevanta behöriga myndigheter får i stället besluta att använda sig av andra till- synsmetoder som säkerställer att de reglerade företagen i det finansiella konglomeratet är föremål för tillräcklig tillsyn. förelägga en ägare som har ett bestämmande inflytande över institutet eller försäkringsföretaget att inrätta ett blandat finansiellt holdingföretag med huvudkontor inom gemenskapen och tillämpa bestämmelserna i denna lag på de reglerade företagen i det finansiella konglomerat som leds av detta holdingföretag. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag men innehåller inte någon uttrycklig bestämmelse om att får förelägga en ägare att inrätta ett blandat finansiellt holdingföretag med huvudkontor inom gemenskapen och tillämpa bestämmelserna i denna lag på de reglerade företagen i det finansiella konglomerat som leds av detta holdingföretag. Remissinstanserna: anser att det behövs lagstöd för att inspektionen, med hänsyn till tillsynen, skall kunna kräva att det inrättas ett blandat finansiellt holdingföretag med huvudkontor inom Tillsyn över ett finansiellt konglomerat när moderföretaget finns utanför EU Konglomeratdirektivet innehåller särskilda bestämmelser som syftar till att tillsynen över reglerade enheter som har sitt moderföretag utanför EU skall bli tillfredsställande. I artikel 18 sägs att de behöriga myndigheterna skall kontrollera om ett moderföretag i tredje land står under tillsyn som är likvärdig med den extra tillsyn som föreskrivs i konglomeratdirektivet. Kontrollen skall utföras av den behöriga myndighet som skulle ha varit samordnare om kriterierna i artikel 10.2 i konglomeratdirektivet för utseende av samordnare hade varit tillämpliga (jfr. behöriga myndigheten kan göra en sådan kontroll på eget initiativ och på begäran av moderföretaget eller av någon av de reglerade enheter som auktoriserats i EU. Den behöriga myndighet som skulle ha varit samordnare skall samråda med de andra relevanta behöriga myndigheterna och beakta den vägledning som konglomerat har gett. Den skall också rådfråga kommittén innan beslut fattas. konglomerat inrättas genom artikel 21 i konglomeratdirektivet. Kommittén skall bl.a. bistå kommissionen när kommissionen antar ändringar av direktivet. Av artikel 21.5 framgår att en annan av kommitténs uppgifter är att ge allmän vägledning om det är sannolikt att den tillsyn som utövas av en myndighet i tredje land är lik- värdig med den tillsyn som direktivet föreskriver. Om tillsynen inte bedöms likvärdig skall, enligt artikel 18.2, de be- stämmelser som gäller för finansiella konglomerat inom EU tillämpas analogt på de reglerade företagen. I stället för en sådan analog tillämp- ning skall medlemsstaterna tillåta att de behöriga myndigheterna tillämpar andra metoder som säkerställer lämplig extra tillsyn över reglerade enheter i ett finansiellt konglomerat. Metoderna måste godkännas av samordnaren, efter samråd med de andra relevanta behöriga myndigheterna. Som exempel nämns att tillsynsmyndigheterna kan kräva att det inrättas ett blandat finansiellt holdingföretag med huvudkontor inom EU och tillämpa detta direktiv på de reglerade företagen i det finansiella konglomerat som leds av detta holdingföretag. De metoder som väljs skall emellertid uppfylla de mål för den extra tillsynen som ställs upp i konglomeratdirektivet och skall rapporteras till de andra berörda behöriga myndigheterna och kommissionen. Samarbete med tillsynsmyndigheter i tredje land Konglomeratdirektivet innehåller också bestämmelser om samarbetet med tillsynsmyndigheter i tredje land. Det sker genom att det i artikel 19.1 i konglomeratdirektivet föreskrivs att artiklarna 25.1 och 25.2 i kreditinstitutsdirektivet (2000/12/EG) och artikel 10a i försäkrings- gruppsdirektivet (98/78/EG) skall tillämpas också vid förhandlingar om avtal med ett eller flera tredje länder rörande metoder för utövande av extra tillsyn över reglerade enheter i ett finansiellt konglomerat. Artiklarna i kreditinstitutsdirektivet och i försäkringsgruppsdirektivet innehåller bestämmelser om samarbete i fråga om gruppbaserad tillsyn för finansiella företagsgrupper och om tillsyn över försäkringsgrupper. Bestämmelserna i kreditinstitutsdirektivet anger att kommissionen på begäran av en medlemsstat eller på eget initiativ kan lägga fram förslag till rådet om att inleda förhandlingar med ett eller flera länder om möj- lighet att utöva gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut vars moderföretag har huvudkontor i ett tredje land, och kreditinstitut som är belägna i tredje land och vars moderföretag, om detta är ett kreditinstitut eller ett finansiellt holdingföretag, har huvud- kontor inom EU. Överenskommelsen skall särskilt säkerställa att tillsynsmyndigheterna i medlemsstaterna kan inhämta information som behövs för gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut eller finansiella holdingföretag som är belägna inom EU och som har dotterföretag som är kreditinstitut eller finansiella institut utanför EU eller som innehar ägarintressen i sådana institut, att tillsynsmyndigheterna i tredje land kan inhämta information som behövs för tillsyn över moderföretag med huvudkontor inom deras terri- torium och med dotterföretag som är kreditinstitut eller finansiella insti- tut i ett eller flera medlemsländer eller med ägarintressen i sådana insti- tut. De bestämmelser som finns i försäkringsgruppsdirektivet innehåller motsvarande bestämmelser men för försäkringsgrupper. Kommissionen, , Europeiska försäkrings- tjänstepensionskommittén och konglomerat skall granska resultatet av de förhandlingar som avses i artikel 19.1 och den därigenom uppkomna situationen (artikel 19.2 i konglomeratdirek- tivet och artikel 11 i och rådets direktiv /1/EG av om ändring av rådets direktiv /239/EEG, 85/611/EGG, 91/675/EEG, 92/49/EEG, 93/6/EEG samt Europaparla- mentets och rådets direktiv /19/EG, 98/78/EG, 2000/12/EG, 2001/34/EG, 2002/83/EG och 2002/87/EG i syfte att skapa en ny organi- sationsstruktur för kommittéer på området finansiella tjänster). Skälen för regeringens förslag Tillsyn över ett finansiellt konglomerat när moderföretaget finns utanför EES Direktivets utgångspunkt är att varje konglomerat skall stå under tillsyn av en enda ansvarig myndighet. Någon separat tillsyn över undergrupper skall alltså inte ske. När företaget i toppen av konglomeratet finns i ett land utanför EES behövs det därmed särskilda bestämmelser för hur till- synen skall utövas. Utgångspunkten för dessa regler är att tillsynen skall utövas av den tillsynsmyndighet som finns utanför EES. För att det skall vara godtagbart att avstå från att utöva tillsyn inom EES skall dock till- synen i det landet vara likvärdig med tillsyn som föreskrivs enligt kon- glomeratdirektivet. I direktivet sägs att det är den tillsynsmyndighet som skulle ha varit samordnare om kriterierna i artikel 10.2 hade varit tillämpliga som skall pröva frågan om tillsynen i tredje land är likvärdig. Det kan ibland vara svårt att avgöra vilken tillsynsmyndighet det skulle ha varit. Som exem- pel kan nämnas att när konglomeratet leds av ett reglerat företag i tredje land ger direktivet inte något klart svar på frågan om vem som skulle ha varit samordnare. En rimlig tolkning är dock att tillsynsmyndigheterna skall bortse från den del av toppen av konglomeratet som ligger i tredje land när samordnaren utses och enbart se till den del av konglomeratet som ligger inom EES. Om toppen av konglomeratet avgränsas på detta sätt kan det ge ett annat resultat än om hela konglomeratet beaktas. Om skulle ha varit samordnare för konglomeratet om konglomerattillsynen hade skett inom EES bör inspektionen i en- lighet med vad som sägs i artikel 19.1 vara skyldig att bedöma om den tillsyn som utövas av tillsynsmyndigheten i tredje land är likvärdig med den extra tillsyn som föreskrivs i konglomeratdirektivet. Om tillsynen i tredje land inte bedöms likvärdig måste Finansinspek- tionen välja andra lösningar. Huvudregeln är att tillämpa bestämmelserna om den särskilda tillsynen över finansiella konglomerat analogt på samt- liga reglerade företag i konglomeratet som om konglomeratets moderfö- retag fanns inom EES. Denna lösning torde förutsätta att det är möjligt att få information om de företag som finns i tredje land. Ett annat alter- nativ är att välja andra metoder för att säkerställa en tillräcklig tillsyn över de reglerade företagen i konglomeratet. Direktivet förutsätter att båda dessa möjligheter skall finnas. Som exempel på andra metoder för tillsynen än en analog tillämpning av de särskilda tillsynsbestämmelserna på hela konglomeratet nämns i direktivet att tillsynen utövas över den inom EES hemmahörande under- gruppen som leds av ett för ändamålet särskilt bildat blandat finansiellt holdingföretag inom EES. För att vara effektiv bör en sådan uppmaning rikta sig till den som äger institutet eller försäkringsföretaget. För att undanröja eventuella tveksamheter om att har möjligheten att kräva att det inrättas ett blandat finansiellt holdingföretag anser vi i likhet med att denna möjlighet bör framgå av lag. Av bestämmelsen bör det alltså framgå att får besluta att använda sig av andra tillsynsmetoder som säkerställer att de reglerade företagen i det finansiella konglomeratet är föremål för tillräcklig tillsyn. Inspektionen får därvid förelägga en ägare till institutet eller försäkringsföretaget att inrätta ett blandat finansiellt holdingföretag med huvudkontor inom gemenskapen och tillämpa bestämmelserna i denna lag på de reglerade företagen i det finansiella konglomerat som leds av detta holdingföretag. torde bara kunna rikta ett föreläggande att inrätta ett blandat finansiellt holdingföretag, mot en ägare som har ett bestämmande inflytande. I andra fall kan det vara nödvändigt att tillämpa de regler som gör det möjligt att ingripa med hänvisning till att det inte är möjligt att utöva en effektiv tillsyn (se nedan). Det framgår inte av konglomeratdirektivet och därför inte heller av svensk rätt när den analoga tillsynen är att föredra framför andra metoder som säkerställer tillräcklig tillsyn över de reglerade företagen. Utgångspunkten bör dock vara att den analoga tillsynen är att föredra eftersom den ger den bästa bilden av hela det finansiella konglomeratets finansiella ställning. Om utnyttjar möjligheten att välja en annan tillsynsmetod, bör inspektionen dock inventera vilka olika alternativ som gör det möjligt att utöva en effektiv tillsyn över de reglerade företagen och välja det alternativ som är minst ingripande för konglomeratet. Åtgärder om det inte är möjligt att utöva en effektiv tillsyn Konglomeratdirektivet anger inte vad som gäller om inte något av de olika tillsynsalternativen inte leder till en tillfredsställande lösning. I den situationen finns det emellertid brister i tillsynen över de reglerade företagen i det finansiella konglomeratet. Även om den situationen kan förmodas bli ovanlig bör den kunna hanteras. De ägarprövnings- bestämmelser som reglerar situationen när det finns nära förbindelser mellan det reglerade företaget och ett annat företag bör ge inspektionen tillräckliga befogenheter att utöva en effektiv tillsyn och att ingripa om de nära förbindelserna hindrar en sådan tillsyn. Att dessa bestämmelser tillämpas innebär bl.a. följande. Ägarprövningsbestämmelserna anger att två företag anses ha nära för- bindelser, om 1.det ena företaget direkt eller indirekt genom dotterföretag äger av kapitalet eller disponerar över av samtliga röster i det andra företaget, 2.det ena företaget direkt eller indirekt utgör moderföretag till det andra eller det finns en annan likartad förbindelse mellan företagen, eller 3.båda företagen är dotterföretag till eller har en likartad förbindelse med en och samma juridiska person eller står i ett motsvarande förhål- lande till en och samma fysiska person. Nära förbindelser har även en fysisk person och ett företag, om a) äger av kapitalet i företaget, b) disponerar över av samtliga röster i företaget, eller c) på annat sätt har sådant inflytande över företaget att personens ställ- ning motsvarar den som ett moderföretag har i förhållande till ett dotter- 2.det finns en annan likartad förbindelse mellan denna person och företaget. Med likartad förbindelse avses bl.a. oäkta koncerner, dvs. företag som inte står i sådant samband med varandra att de utgör en koncern men som bl.a. har en gemensam eller i huvudsak gemensam ledning (prop. 1995/96:173 s. 88 och 117). Av sektorsbestämmelserna följer att ett tillstånd till försäkringsbolag, värdepappersbolag och kreditinstitut, om bolaget eller institutet kommer att ha nära förbindelser med någon annan, endast får ges om för- bindelserna inte hindrar en effektiv tillsyn av företaget. En motsvarande prövning görs när aktierna i ett reglerat företag byter ägare. Av ägarprövningsbestämmelserna framgår att om ett reglerat företag har nära förbindelser med någon annan och det hindrar en effektiv tillsyn av det reglerade företaget, får förelägga innehavaren av aktier eller andelar som medför att förbindelserna är nära att avyttra så stor del av aktierna eller andelarna att så är fallet. Finansin- spektionen får även besluta att den eller de som omfattas av ett sådant beslut inte får företräda aktierna eller andelarna vid stämman. Inspektio- nen får då också begära att tingsrätten förordnar en lämplig person att som förvaltare företräda sådana aktier eller andelar som inte får före- trädas av ägaren (3 kap. 2 f § försäkringsrörelselagen, 6 kap. 3 h § lagen om värdepappersrörelse och 14 kap. 10 § i lagen om bank- och finansieringsrörelse.) Vid bedömningen av om de nära förbindelserna förhindrar en effektiv tillsyn över det reglerade företaget skall beaktas om lagar, förordningar eller administrativa bestämmelser i ett tredje land som gäller för fysiska eller juridiska personer till vilka företaget har nära förbindelser, eller svå- righeter vid tillämpningen av bestämmelserna, hindrar utövandet av en effektiv tillsyn (prop. 1995/96:173 s. 89). Slutsatsen är att bestämmelserna som ger möjlighet att ingripa om nära förbindelser hindrar en effektiv tillsyn av ett institut eller ett försäkringsbolag, kan åberopas om lagar etc. i tredje land försvårar tillsynen över sådana företag som ingår i ett finansiellt Prop. 2005/06:45 konglomerat. Denna möjlighet bör dock endast användas om de eventu- ella problem som regleringen i tredje land ger upphov till inte kan lösas på annat sätt. Samarbete med tillsynsmyndigheter i tredje land Artikel 19 i konglomeratdirektivet innehåller bestämmelser som avser samarbete med tillsynsmyndigheter i tredje land. Någon uttrycklig be- stämmelse om detta bedöms dock inte behöva införas i lagen om finansi- ella konglomerat. Samma bedömning har gjorts vid genomförandet av artikel 25.1 och 25.2 i kreditinstitutsdirektivet (se kapitaltäckningslagen) och nya artikel 10a i försäkringsgruppsdirektivet (se avsnitt 14.6.4), vilka är de artiklar som det i artikel 19 i konglomeratdirektivet hänvisas till i fråga om vad som skall tillämpas rörande förhållandet till tillsynsmyn- digheter i tredje land. Regeringens förslag: Om ett institut eller ett försäkringsföretag i ett finansiellt konglomerat som är samordnare för inte uppfyller lagens krav eller om kraven är uppfyllda men solvensen eller den finansiella ställningen hos ett reglerat företag inom konglo- meratet ändå är hotad, skall inspektionen förelägga det företag som är rapporteringsskyldigt för konglomeratet att vidta åtgärder för att rätta till förhållandet. Om ett institut eller ett försäkringsföretag bryter mot bestämmelser i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat, får Finansin- spektionen dessutom använda sig av de sanktioner som finns i sek- torsbestämmelserna. skall, i egenskap av samordnare, förelägga ett blandat finansiellt holdingföretag att vidta åtgärder för att rätta till ett förhållande om holdingföretaget inte uppfyller de krav som ställs på det eller dess ledning enligt denna lag. Om personer i ledningen för ett blandat finansiellt holdingföretag inte uppfyller de krav som ställs på dem, får ingripa med stöd av ägarprövningsreglerna. Om ett reglerat företag eller ett blandat finansiellt holdingföretag underlåter att rapportera , får besluta att insti- tutet skall betala en förseningsavgift med högst . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslagen. Konglomeratdirektivets innehåll: I artikel 16 i konglomeratdirektivet föreskrivs att det skall vara möjligt för tillsynsmyndigheterna att vidta åtgärder mot reglerade enheter eller mot blandade finansiella holding- företag i vissa fall då direktivets regler inte följs. Sådana åtgärder skall vidtas om 1.de reglerade enheterna i ett finansiellt konglomerat inte uppfyller de krav som ställs i artiklarna 69 i fråga om kapitaltäckning, riskkoncent- ration, transaktioner inom det finansiella konglomeratet eller rutiner för intern kontroll och metoder för riskhantering, eller 2.dessa krav är uppfyllda men enheternas solvens ändå kan vara hotad eller om transaktionerna inom det finansiella konglomeratet eller risk- koncentrationerna utgör ett hot mot de reglerade enheternas finansiella ställning. De åtgärder som föreskrivs skall vidtas av samordnaren när det gäller det blandade finansiella holdingföretaget. När det gäller reglerade en- heter skall åtgärderna i stället vidtas av de behöriga myndigheterna. I det fallet skall samordnaren underrätta de behöriga myndigheterna om sina upptäckter. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 17.2 om ingripande mot blandade finansiella holdingföretag, får medlemsstaterna bestämma vilka åtgärder som deras behöriga myndigheter får vidta när det gäller blan- dade finansiella holdingföretag. Då så krävs, skall de berörda myndigheterna, inklusive samordnaren, koordinera sina tillsynsåtgärder. I artikel 17.1 sägs att medlemsstaterna skall se till att de behöriga myndigheterna har befogenhet att vidta alla tillsynsåtgärder som anses nödvändiga för att undvika eller bemöta att reglerade enheter i ett finan- siellt konglomerat kringgår särreglerna.