prop · GT03157 · 2006-03-21 00:00:00 — Inget kommer dock att hindra domstolen från att redovisa sitt ställningstagande till frågan om behovet av förhandsavgörande i ett sådant ärende. Situationen är något annorlunda när det rör sig om ansökningar enligt Prop. 2005/06:157 lagen (1988:205) om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut. noteras att regeringen har beslutat en proposition om en moderniserad rättsprövning (prop. 2005/06:56), som bl.a. innebär att endast regeringsbeslut skall kunna rättsprövas. Enligt den nuvarande ordningen avser en rättsprövning avgöranden som har meddelats av regeringen eller annan förvaltningsmyndighet i ett förvaltningsärende och handläggs i Regeringsrätten eller, i vissa fall, i kammarrätt. Både den nuvarande och den föreslagna rättsprövningsordningen tar sikte på avgöranden som inte har varit föremål för någon domstolsprövning. Det finns alltså normalt sett ingen domstol eller annan myndighet som tidigare i ärendet har haft möjlighet att inhämta förhandsavgörande. Frågan om inhämtande av förhandsavgörande kan då aktualiseras i rättsprövningsärendet. Mot denna bakgrund finns det inte skäl att undanta rättsprövning från den föreslagna regleringen. Regeringens förslag: Domstolarnas skyldighet att i vissa fall redovisa sina ställningstaganden i frågan om inhämtande av förhandsavgörande regleras i en särskild lag med vissa bestämmelser om förhandsavgörande från . Lagen (1997:895) om rätt för svensk domstol att begära förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol i vissa fall upphävs. Bestämmelserna i den lagen förs, i sak oförändrade, över till den nya lagen. Promemorians förslag överensstämmer väsentligen med regeringens. Lagens rubrik har dock ändrats. lämnar det utan invändning. Hovrätten över och , Hov- rätten för , Hovrätten för Nedre , tings- rätt, Kammarrätten i , Länsrätten i , Justitie- kanslern, , , fakultetsstyrelsen vid har vissa lagtekniska synpunkter. Skälen för regeringens förslag: De föreslagna besluten kommer att utgöra beslut under rättegången. För handläggningen av frågor om beslut kommer de ordinära bestämmelserna i de lagar som reglerar förfarandet i respektive domstol att gälla. Mot denna bakgrund talar mycket för att bestämmelserna, som Hovrätten över och och vid har förespråkat, införs i de tillämpliga process- lagarna, i första hand , förvaltningsprocesslagen och lagen om domstolsärenden. På detta sätt klargörs att besluten ingår som ett naturligt led i handläggningen i de aktuella domstolsinstanserna. sådan lösning skulle för Högsta domstolens del innebära införandet av bestämmelser i 5557 kap. samt en hänvisning i lagen om domstolsärenden till relevant bestämmelse i denna balk. Regeringsrättens del skulle det vara tillräckligt med en bestämmelse i hovrätterna skulle motsvarande lagstiftningsteknik innebära att särskilda bestämmelser måste införas i 5052 kap. samt att en hänvisning behöver göras i lagen om domstolsärenden. För kammarrätternas del skulle det vara tillräckligt med en bestämmelse i anslutning till 3334 a §§ förvaltningsprocesslagen. Det skulle sannolikt finnas anledning att också införa en bestämmelse för att säkerställa att även andra domstolar och myndigheter, som omfattas av den principiella skyldigheten att begära förhandsavgörande, omfattas av den aktuella skyldigheten. Det kan nämligen inte uteslutas att de ovan angivna bestämmelserna inte skulle vara tillräckliga för att säkerställa att samtliga domstolar och myndigheter, som omfattas av en skyldighet att inhämta förhandsavgörande, också omfattas av en sådan skyldighet. Om den nya regleringen utformades på det sätt som har angetts, skulle den bli omfattande. Det kan ifrågasättas om så omfattande förändringar av centrala processlagar bör genomföras i en så förhållandevis begränsad fråga. Visserligen skulle en lagteknisk lösning med större inslag av hänvisningar kunna minska bestämmelsernas omfattning. En lösning som bygger på ett stort antal hänvisningar är dock inte tydlig och enkel och bör därför undvikas. Det är därför enligt regeringens mening önskvärt att hitta en annan lösning som säkerställer att syftena med regleringen uppnås utan alltför ingripande lagändringar. Den lösning som ligger närmast till hands är att utgå från den i avsnitt 4.4 nämnda lagen om rätt för svensk domstol att inhämta förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol i vissa fall. Den lagen innehåller redan bestämmelser om inhämtande av förhandsavgörande. Visserligen reglerar den enbart vissa särskilda situationer, nämligen möjligheten och skyldigheten att inhämta förhands- avgörande enligt vissa internationella överenskommelser. Denna omstän- dighet hindrar dock inte att lagen används som utgångspunkt för en generell bestämmelse som reglerar samtliga fall där en part har aktualiserat frågan om inhämtande av förhandsavgörande i högsta instans. En lösning som innebär att redovisningsskyldigheten regleras i en särskild lag säkerställer att regleringen är tillämplig oavsett vilka förfarandebestämmelser som i övrigt reglerar handläggningen i domstolen eller myndigheten. Detta är ägnat att leda till en enhetlig tillämpning av bestämmelserna. Mot denna bakgrund bör bestämmelserna om domstolarnas redovisningsskyldighet i nu aktuellt avseende tas in i en särskild lag i vilken också bestämmelserna i lagen om rätt för svensk domstol att begära förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol i vissa fall tas in. Karaktären av ändringarna innebär att den nuvarande lagen bör upphävas. I promemorian föreslogs att den nya lagen skulle benämnas lag om förhandsavgörande från . Lagens rubrik bör dock, i enlighet med vad Hovrätten över och , Hovrätten för och Arbetsdomstolen har föreslagit, klargöra att lagen enbart innehåller vissa bestämmelser om förhandsavgöranden. Som nämnts ovan kommer lagen exempelvis inte att reglera den skyldighet att inhämta förhandsavgörande som följer av EG-fördraget och protokoll. benämnas lag med vissa bestämmelser om förhandsavgörande från EG- domstolen. Det finns goda skäl att, som några remissinstanser, bl.a. , Kammarrätten i och har föreslagit, i lagen särskilt ange att bestämmelsen om en besluts- och motiveringsskyldighet gäller även för andra myndigheter som omfattas av skyldigheten att inhämta förhandsavgörande. Detta klargör att bestämmelsen i vissa fall är tillämplig även för myndigheter som inte omfattas av domstolsbegreppet enligt svensk rätt. En annan fråga är om det, som och Justitiekanslern har föreslagit, bör införas en hänvisning till den nya lagen i de lagar som reglerar förfarandet i de olika domstolarna. Som Justitiekanslern har varit inne på kan den föreslagna motiveringsskyldigheten nämligen anses innefatta en längre gående skyldighet att motivera ett beslut i fråga om inhämtande av förhandsavgörande än den som följer av 17 kap. 13 § första stycket och 30 kap. 11 § första stycket , 30 § andra stycket förvaltningsprocesslagen samt 28 § lagen om domstolsärenden. Bestämmelser som ger information om var det finns regler i annan lagstiftning som kompletterar det generella regelverket är av betydande värde för tillämparna. Det gör regelverket enklare att använda, även för den som inte är direkt insatt i det aktuella området. Regeringen ser därför, rent allmänt, positivt på att det införs sådana informationsbestämmelser. I detta fall skulle dock en sådan lösning som de berörda remissinstanserna har förespråkat riskera att bli ofullständig. Som nämnts i avsnitt 4.2.2 är det ytterst som avgör vilka myndigheter som får inhämta förhandsavgörande och därmed kan omfattas av en skyldighet att inhämta ett sådant. Det går alltså inte att fullständigt bedöma i vilka regelverk sådana bestämmelser skulle behöva införas, om man önskar åstadkomma kompletta hänvisningar för både domstolar och andra myndigheter. Regeringen bedömer därför att det är motiverat att avstå från informationsbestämmelser i detta fall. Den nuvarande lagen innehåller en bestämmelse om att svenska domstolar får inhämta förhandsavgörande från när detta framgår av en internationell överenskommelse som har ingåtts inom ramen för EU och som har tillträtt. Betydelsen av denna bestämmelse har förändrats genom Amsterdamfördragets ikraftträdande. Som nämnts i avsnitt 4.2.1 har avgett en förklaring om att alla svenska domstolar har möjlighet att inhämta förhandsavgörande enligt artikel 35 . Möjligheten för svenska domstolar att inhämta förhandsavgörande om giltigheten och tolkningen av rambeslut och EU- konventioner enligt denna bestämmelse gäller i svensk rätt genom att denna förklaring är införd i uppräkningen i 4 § anslutningslagen (se avsnitt 4.4). Den aktuella bestämmelsen omfattar därmed inte flertalet av de mellanstatliga överenskommelser som ger en möjlighet för svenska domstolar att inhämta förhandsavgörande. Bestämmelsen bör dock finnas kvar, i sak oförändrad, med hänsyn till att den i svensk rätt införlivar möjligheten att inhämta förhandsavgörande enligt Europolkonventionen. Den är även tillämplig i förhållande till bedrägerikonventionen och till denna hörande korruptionsprotokollet och domstolsprotokollet (se avsnitt 4.2.1). kan den också komma att vara tillämplig i förhållande till konventionen om användning av informationsteknologi för Prop. 2005/06:157 tulländamål () och tillhörande domstolsprotokoll40, samt i förhållande till konventionen om kamp mot korruption som tjänstemän i Europeiska gemenskaperna eller Europeiska unionens medlemsstater är delaktiga i (korruptionskonventionen)41. Regeringen tillkännager i de åtaganden som framgår av nu aktuella internationella överenskommelser. Det förefaller inte troligt att tillkännagivande kommer att behöva ske beträffande ytterligare internationella överenskommelser, eftersom artikel 34 numera ger möjlighet att träffa motsvarande överenskommelser inom ramen för samarbete i EU. Denna bestämmelse om tillkännagivanden bör dock kvarstå. Regeringen avser att uppdatera tillkännagivandet. Även de nuvarande bestämmelserna om förhållandet mellan lagen och särskilda bestämmelser i annan lag i ämnet och om att regeringen skall tillkännage sådana bestämmelser bör kvarstå. Dessa fyller ett visst upplysningsbehov för de fall där inkorporering sker av en konventionstext och eventuellt tillhörande tilläggsprotokoll. Regeringen avser att uppdatera tillkännagivandet även i denna del. Regeringens förslag: Lagändringarna skall träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens, dock att tidpunkten för ikraftträdande föreslogs vara . Remissinstanserna: Remissinstanserna kommenterar inte förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att föreslagna lagändringar träder i kraft möjligt. Den tidigaste dag som kan komma i fråga är . Av allmänna processrättsliga principer följer att de ändrade förfarandebestämmelserna blir tillämpliga , alltså även på överklaganden som har kommit in före ikraftträdandet. Det finns inte behov av några övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Förslagen medför endast marginellt ökade kostnader för staten. Dessa ryms inom rättsväsendets befintliga ramar. Promemorians bedömning överensstämmer väsentligen med regeringens. Remissinstanserna: Enbart och domareförbund kommenterar förslaget. Konventionen och protokollet finns intagna i prop. 1997/98:11. Konventionen finns intagen i prop. 1998/99:32. Skälen för regeringens bedömning: Förslagen som regeringen nu Prop. 2005/06:157 lägger fram kommer inte att leda till någon ökning av antalet mål och ärenden i domstolarna. Den föreslagna skyldigheten att i vissa fall redovisa rättens ställningstagande i frågan om behovet av förhands- avgörande innebär inte att domstolarna skall göra några ställningstaganden som de annars inte hade behövt göra. Kravet på att dessa ställningstaganden i vissa fall skall dokumenteras kan dock antas medföra något ökade arbetsinsatser för framför allt , Regeringsrätten och Migrationsöverdomstolen. Detta kan, som har anfört, leda till ökade personalkostnader. Dessa får dock bedömas som marginella. Som har framhållit motiverar rättssäkerhetsaspekterna väl sådana ekonomiska konsekvenser. De eventuellt ökade kostnaderna bedöms också kunna rymmas inom rättsväsendets befintliga anslagsramar. Förslaget till lag med vissa bestämmelser om förhandsav- görande från Lagen är ny och innehåller vissa bestämmelser om förhandsavgörande från . De närmare övervägandena har redovisats i avsnitt 5. Om en part i ett mål eller ärende vid en domstol eller myndighet, som omfattas av skyldigheten att inhämta förhandsavgörande från EG- domstolen, har yrkat att ett förhandsavgörande skall inhämtas eller på annat sätt väckt frågan om en sådan åtgärd, skall domstolen eller myndigheten, i de fall den beslutar att inte inhämta ett förhands- avgörande, i sitt beslut ange skälen till detta. Första stycket gäller inte vid tillämpningen av 58 eller 59 kap. , 37 b eller 37 c § förvaltningsprocesslagen (1971:291) eller 42 § lagen (1996:242) om domstolsärenden. Paragrafen, som i allt väsentligt har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innebär en motiveringsskyldighet i vissa fall i frågor om inhämtande av förhandsavgörande från . Det ligger i sakens natur att en domstol eller myndighet som omfattas av denna skyldighet måste redovisa motiveringen i ett beslut. Paragrafen påverkar inte den fördrags- och konventionsreglerade skyldigheten att inhämta förhandsavgörande, vilket innebär att domstolar och myndigheter även i andra fall än de som omfattas av bestämmelsen måste ta ställning till frågan om förhandsavgörande skall inhämtas. Handläggningen i övrigt av frågor om inhämtande av förhandsavgörande regleras av de regler som styr förfarandet i de aktuella domstolarna och myndigheterna. Av första stycket följer att om en part i ett mål eller ärende vid en domstol, som omfattas av skyldigheten att inhämta förhandsavgörande från , har yrkat att ett förhandsavgörande skall inhämtas eller på annat sätt väckt frågan om en sådan åtgärd, domstolen, i de fall den beslutar att inte inhämta ett förhandsavgörande, i sitt beslut skall ange skälen för detta. Bestämmelsen är alltså tillämplig vid en domstol som omfattas av den principiella skyldigheten att inhämta förhandsavgörande från . Hit hör först och främst domstolar vars slutliga avgörande inte får överklagas. , Regeringsrätten, Arbetsdomstolen och är sådana domstolar vars avgöranden inte kan överklagas. Bestämmelsen kommer därmed att gälla generellt för dessa domstolar. Dessutom skall bestämmelsen tillämpas av hovrätt och kammarrätt i de undantagsfall där deras slutliga avgöranden inte får överklagas. Den är också tillämplig för i de mål där domstolens slutliga avgörande inte får överklagas (23 kap. 8 § ) och för Migrationsöverdomstolen (16 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen [2005:716]). Bestämmelsen är tillämplig även för sådana myndigheter som omfattas av skyldigheten att inhämta förhandsavgörande från . Detta är fallet om myndigheten omfattas av domstolsbegrepp, se avsnitt 4.2.2, och dess slutliga avgörande inte får överklagas. För att bestämmelsen skall vara tillämplig krävs att någon av parterna har yrkat att förhandsavgörande från skall inhämtas eller på annat sätt har väckt frågan om en sådan åtgärd. Det saknar betydelse när och hur parten gör detta. Förutom situationen när en part framställer ett yrkande om att ett förhandsavgörande från skall inhämtas, omfattar regleringen också de fall där en part på något annat sätt väcker frågan om inhämtande av förhandsavgörande i målet eller ärendet. Detta gäller t.ex. om parten, utan att framställa något uttryckligt yrkande, uttalar att det kan finnas anledning för domstolen att pröva frågan om inhämtande av förhandsavgörande. Partens argumentation kan också vara så tydligt inriktad på frågan om inhämtande av förhandsavgörande att det står klart att parten förväntar sig att domstolen tar ställning till frågan. En part kan exempelvis göra gällande att det finns en gemenskapsrättslig tolkningsfråga, sätta in tolkningsfrågan i ett sammanhang i målet eller ärendet och anföra att den aktuella frågan kan bli föremål för prövning. Ett annat exempel är att en part argumenterar om att ett av de av fastslagna undantagen från skyldigheten att inhämta förhandsavgörande föreligger. Av första stycket följer att domstolen eller, i förekommande fall, myndigheten i de fall den beslutar att inte inhämta ett förhandsavgörande i sitt beslut skall ange skälen till detta. Frågan om vilka omständigheter som skall beaktas vid denna prövning har behandlats närmare i avsnitt 4.3.2. Bestämmelsen gäller oberoende av om det krävs prövningstillstånd och oberoende av om sådant tillstånd meddelas eller inte och är alltså inte underordnad frågan om prövnings- tillstånd skall meddelas. I flertalet fall torde det vara tillräckligt med en kortfattad motivering. Det följer av CILFIT-domen att förhands- avgörande inte behöver inhämtas när den uppkomna frågan saknar relevans, när den gemenskapsrättsliga bestämmelsen redan har blivit föremål för en tolkning av eller när den korrekta tolkningen av gemenskapsrätten är så uppenbar att det inte finns utrymme för något rimligt tvivel (se avsnitt 4.3). Normalt bör det räcka med att domstolen anger vilket av dessa undantag som är tillämpligt. bör dock beaktas att dessa undantag kan ändras, exempelvis genom ny praxis av . Om det i målet eller ärendet inte ens kan anses ha uppkommit en fråga som är behörig att meddela förhandsavgörande om, kan det vara tillräckligt att domstolen hänvisar till denna slutsats. Ett beslut av aktuellt slag utgör, när det meddelas av en domstol, ett beslut under rättegången och således inte ett slutligt beslut. För de allmänna domstolarnas del gäller att ett sådant beslut inte behöver sättas upp särskilt. Av 25 § förordningen (1996:271) om mål och ärenden i domstol följer, för allmän domstol, att ett beslut som inte sätts upp särskilt eller tas in i ett protokoll får skrivas på en handling i akten eller föras in i mål- eller ärenderegistret. Meddelas beslutet i ett tvistemål eller brottmål i samband med dom eller slutligt beslut, skall det tas upp i domen eller, om det slutliga beslutet utfärdas särskilt, i detta (17 kap. 13 §tredje stycket och 30 kap. 11 § tredje stycket ). §förordningen (1979:575) om protokollföring m.m. vid de allmänna förvaltningsdomstolarna följer att beslut får sättas upp särskilt eller tas in i protokollet eller tecknas på en handling i akten. Om ett beslut av en domstol innebär att förhandsavgörande begärs, är det naturligt att beslutet sätts upp särskilt. Beslutet kan fattas när som helst under målets eller ärendets handläggning. Det kan exempelvis fattas i samband med ett beslut i frågan om prövningstillstånd skall meddelas. Inget hindrar dock domstolen från att fatta ett beslut i frågan innan den beslutar om prövningstillstånd skall meddelas eller inte. I sistnämnda fall behöver inte de två besluten tas in i samma handling. I andra stycket undantas 58 och 59 kap. , 37 b § och 37 c § förvaltningsprocesslagen (1971:291) samt 42 § lagen (1996:242) om domstolsärenden från bestämmelsens tillämpningsområde. Bestämmelsen gäller således inte vid ansökningar om resning eller återställande av försutten tid eller vid klagan över domvilla. En domstol skall eller får inhämta förhandsavgörande från EG- domstolen om tolkningen av en bestämmelse i en internationell överenskommelse, som har tillträtt och som har ingåtts inom ramen för samarbete i Europeiska unionen, i den omfattning som enligt överenskommelsen har åtagit sig att ålägga domstol sådan skyldighet eller att ge domstol sådan behörighet. Om en annan lag innehåller någon bestämmelse om domstols rätt eller skyldighet att begära förhandsavgörande från , gäller den bestämmelsen. Regeringen ger i till känna åtaganden enligt första stycket och bestämmelser enligt andra stycket. Paragrafen överensstämmer i sak med den genom denna lag upphävda lagen (1997:895) om rätt för svensk domstol att begära förhandsav- görande från Europeiska gemenskapernas domstol i vissa fall (jfr prop. 1996/97:164 s. 77 ff. och 84 f.). Paragrafen har ändrats redaktionellt och utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Första stycket reglerar möjligheten och skyldigheten att inhämta för- handsavgörande från enligt internationella överens- kommelser som ingåtts inom ramen för samarbete i EU och som har tillträtt. Överenskommelser som ger en sådan möjlighet är konven- tionen om upprättandet av en europeisk polisbyrå (Europolkonventionen) och konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (bedrägerikonventionen) jämte tillhörande protokoll (korrup- tions- och domstolsprotokollet), se avsnitt 4.2.1 och 5.4. Däremot reglerar bestämmelsen inte möjligheten att inhämta förhandsavgörande rörande tolkningen av rambeslut och andra frågor som omfattas av artikel 34 i , se avsnitt 4.2.1, 4.4 och 5.4. Av andra stycket följer att särskilda bestämmelser i andra lagar om domstols rätt eller skyldighet att inhämta förhandsavgörande från EG- domstolen har företräde framför denna paragraf. Sådana bestämmelser finns i lagen (1988:358) om Brysselkonventionen och lagen (1988:167) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser. Enligt tredje stycket skall regeringen tillkännage åtaganden enligt första stycket och bestämmelser enligt andra stycket. Författningsförslagen i departementspromemorian Förhandsavgörande från (Ds 2005:25) Förslag till lag om förhandsavgörande från Härigenom föreskrivs följande. Beslut i fråga om skyldighet att begära förhandsavgörande 1 § Om en domstols dom eller slutliga beslut i ett mål eller ärende inte får överklagas, gäller följande. Har någon av parterna anfört att en fråga som är behörig att meddela förhandsavgörande om har betydelse för bedömningen av målet eller ärendet, skall domstolen besluta i frågan om huruvida den är skyldig att begära förhandsavgörande från . Ett beslut enligt första stycket skall ange de skäl som det grundas på. Första och andra styckena gäller inte vid tillämpningen av 58 eller 59 kap. eller 37 b eller 37 c § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Förhandsavgörande enligt vissa internationella överenskommelser 2 § En domstol får begära förhandsavgörande från om tolkningen av en bestämmelse i en internationell överenskommelse som har tillträtt och som har ingåtts inom ramen för Europeiska unionen i den omfattning som har åtagit sig detta i förhållande till de övriga staterna. Om åtagandet innebär en skyldighet för domstolar att begära förhandsavgörande, gäller detta. Om en annan lag innehåller någon bestämmelse om domstols rätt eller skyldighet att begära förhandsavgörande från , gäller den bestämmelsen. Denna lag träder i kraft , då lagen (1997:895) om rätt för svensk domstol att begära förhandsavgörande från Europeiska gemenskapernas domstol i vissa fall skall upphöra att gälla. Remissinstanser som yttrat sig över departements- promemorian Förhandsavgörande från (Ds 2005:25) Efter remiss har yttranden lämnats av ombudsmän, domstolens ledamöter, , Hovrätten över och , Hovrätten för , Hovrätten för Nedre , , Regeringsrättens ledamöter, i , Kammarrätten i , Kammarrätten i , Länsrätten i , Justitiekanslern, , , , , , , , , vid , vid , Juridiska fakultetsstyrelsen vid , , , , Föreningen , , Akademikers , i och . och har inbjudits att yttra sig men avstått. Begäran om förhandsavgörande från nationella domstolar (2005/C 143/01) 1.Systemet med begäran om förhandsavgörande är en mekanism av grundläggande betydelse i . Det har till syfte att ge de nationella domstolarna möjlighet att säkerställa en enhetlig tolkning och tillämpning av i samtliga medlemsstater. 2.Europeiska gemenskapernas domstol är behörig att meddela förhandsavgöranden angående tolkningen av och giltigheten av sekundärrättsakter. Domstolen har denna allmänna behörighet enligt artikel 234 i EG-fördraget och, i vissa bestämda fall, enligt andra bestämmelser. 3.Förfarandet för förhandsavgörande bygger på samarbetet mellan och de nationella domstolarna.