prop · GT03113 · 2006-03-01 00:00:00 — För uppgifter om att en person misstänks för ett brott som kan ge anledning att ifrågasätta det fortsatta vapeninnehavet gäller sekretess enligt 7 kap. 19 § första stycket 6 sekretesslagen (1980:100). Enligt den bestämmelsen gäller sekretess för bl.a. uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, om det Prop. 2005/06:113 inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men. Polisen har påtalat att det är otillfredsställande att sekretess hindrar att information som kan vara relevant för bedömningen av en persons lämp- lighet att inneha vapen lämnas till Försvarsmakten. Underrättelse till Försvarsmakten i vissa fall Regeringens förslag: En polismyndighet skall underrätta Försvars- makten om myndigheten får kännedom om omständigheter som kan medföra att en person som tillhör hemvärnets personal är olämplig att Termen hemvärnsmän i vapenlagens bestämmelser om lokala och centrala vapenregister ersätts med uttrycket personer som tillhör hem- Förslaget i promemorian Förstärkt kontroll av vapen m.m. (Ds 2004:32): Överensstämmer i huvudsak med regeringens. rians förslag till reglering av uppgiftsskyldighet omfattar dock endast den del av hemvärnets personal som utgörs av hemvärnsmän. håller promemorian inte något förslag till ändring av bestämmelserna i 2 kap. 17 och 18 §§ vapenlagen när det gäller begreppet hemvärnsmän. Remissinstanserna: Ingen av de remissinstanser som har yttrat sig över förslaget har haft något att invända mot detsamma. som uttryckligen har tillstyrkt förslaget, har påpekat att även avtalsperso- nal som fullgör bevakningsuppgifter kan ha tilldelats vapen som de för- varar i bostaden. Även denna kategori bör därför enligt Försvarsmakten omfattas av underrättelseskyldigheten. Skälen för regeringens förslag: Det är enligt regeringens mening up- penbart att det bör ställas samma krav på en persons lämplighet när det gäller innehav av skjutvapen oavsett om det gäller civila vapen eller mi- Sådana omständigheter som kan medföra att en person som tillhör hemvärnets personal ifrågasätts som innehavare av civila skjutva- pen har därför relevans också när det gäller samma persons innehav av Som ovan har konstaterats (avsnitt 7.2) är det en förut- sättning för att polismyndigheterna skall kunna göra en korrekt bedöm- ning av en persons lämplighet att inneha vapen att de har tillgång till nödvändig information om personen. På samma sätt har naturligtvis För- svarsmakten behov av ett så fullgott underlag som möjligt för att kunna göra riktiga bedömningar när det gäller hemvärnets personals vapeninne- Det är därför viktigt att information som har betydelse för bedöm- ningen av en sådan persons lämplighet att inneha vapen och som polis- myndigheterna har kännedom om också når Försvarsmakten. instämmer därför i promemorians förslag om att det bör införas en sek- retessbrytande uppgiftsskyldighet för polismyndigheterna gentemot För- svarsmakten när det gäller sådan information. Av Försvarsmaktens remissvar framgår att det av hemvärnets personal inte bara är hemvärnsmän som kan tilldelas vapen utan att detsamma gäller s.k. avtalspersonal, dvs. personer som tjänstgör inom hemvärnet till följd av avtal enligt förordningen (1994:524) om frivillig förvars- Prop. 2005/06:113 verksamhet. Uppgifter om andra personer som tillhör hemvärnets personal än hem- värnsmän omfattas enligt ordalydelsen i 2 kap. 17 och 18 §§ vapenlagen inte av det som skall registreras i vapenregistren. Det har emellertid, som nämnts ovan, framkommit att sådana uppgifter ändå förs in i registren. Ett sådant förfarande ligger helt i linje med det syfte som ligger bakom registreringen, nämligen att alla som innehar vapen skall vara registre- rade (prop. 1998/99:36 s. 23). Den begränsning som författningstexten i 2 kap. 17 och 18 §§ vapenlagen ger uttryck för genom att endast ange hemvärnsmän och inte övriga kategorier ur hemvärnets personal förefal- ler, mot bakgrund av vad som anges i nämnda proposition om syftet med registreringen, inte ha varit lagstiftarens avsikt. Med hänsyn till detta bör termen hemvärnsmän enligt regeringens mening i nämnda paragrafer ersättas med uttrycket personer som tillhör hemvärnets personal. Att även personalkategorier utöver hemvärnsmännen som tillhör hem- värnets personal finns i vapenregistren innebär att polismyndigheterna rent faktiskt har samma möjlighet att upptäcka att en vapeninnehavare tillhör dessa personalkategorier som när det gäller hemvärnsmännen. En- ligt regeringens mening är det angeläget att information lämnas om alla personalkategorier som kan komma att förvara tilldelade vapen i hemmet inom hemvärnets personal. Skyldigheten att lämna sådan information bör därför enligt regeringens mening omfatta samtliga ur hemvärnets perso- nal. Uppgiftsskyldigheten bör enligt regeringens mening inte bara omfatta brottsmisstankar och fällande domar. bör även infor- mera Försvarsmakten t.ex. om en läkare gör en anmälan enligt 6 kap. 6 § vapenlagen (se avsnitt 7) eller om polisen annars får kännedom om ett förhållande som enligt polismyndighetens bedömning kan medföra att en sådan persons vapeninnehav kan ifrågasättas. Därigenom skapas bättre förutsättningar för att Försvarsmakten skall kunna göra en korrekt be- dömning av frågan om en person som tillhör hemvärnets personal bör inneha vapen eller inte. Bestämmelsen bör lämpligen placeras i sjätte kapitlet under rubriken . 9 Förenklade transitregler inom Som huvudregel krävs det tillstånd för att föra in vapen till (2 kap. 1 § första stycket e vapenlagen [1996:67]). När det gäller vapen- innehavare från våra grannländer finns det dock lättnader i reglerna om tillstånd vid införsel. Enskilda personer som har permanent tillstånd från behörig myndighet i , eller att där inneha jakt- eller tävlingsskjutvapen för eget bruk, får utan särskilt till- stånd föra med sig dessa vapen med tillhörande ammunition till för tillfällig användning vid jakt eller tävling i (2 kap. 13 § b va- penlagen). Vapnen och ammunitionen får i sådana fall under högst tre månader för införandet innehas utan tillstånd i av den som har fört in egendomen. När undantaget infördes, motiverades det Prop. 2005/06:113 med att de krav som ställdes för innehavstillstånd av vapen i de nämnda länderna var jämförbara med dem som gällde i och att det syntes rimligt att man i varje land godtog en licens som hade beviljats i något av de andra länderna (prop. 1955:37 s. 62). När personer som har permanent tillstånd att inneha jakt- eller täv- lingsskjutvapen för eget bruk i , eller reser ige- nom i syfte att jaga eller tävla i något av de andra nämnda län- derna, gäller däremot huvudregeln om krav på införseltillstånd. Utförsel av vapen regleras i lagen (1992:1300) om krigsmateriel och i förordningen (1992:1303) om krigsmateriel. Med stöd av 14 § i nämnda förordning har meddelat föreskrifter bl.a. om återutförsel av handeldvapen och tillhörande ammunition som har förts in i en- ligt bestämmelserna i 2 kap. 13 § b vapenlagen. 9.2Behovet av en reform I promemorian Transitregler rörande vapen gentemot , och redogörs för ärenden om tillstånd till transit genom för vapeninnehavare i , eller . Det konstateras att sådana ärenden kan avse exempelvis den situationen då danska vapeninnehavare reser genom på sin väg till Born- holm, men också i viss utsträckning att norska vapeninnehavare passerar gränser för att jaga eller tävla i och tvärtom. I prome- konstateras vidare att antalet ärenden av det slaget som har studerats var relativt litet men att behovet av förenk- lade transitregler kan antas vara större än vad antalet ärenden indikerar. Inom ramen för det nordiska samarbetet har det från dansk sida uttryckts ett starkt önskemål om förenklade transitregler och det har i det samman- hanget hävdats att de svenska reglerna gör en omotiverad skillnad mellan transitsituationen och den situation då är slutmål för resan. Slopat krav på införseltillstånd Regeringens förslag: De förenklade regler för införsel som gäller för vapeninnehavare som har permanent innehavstillstånd med- delat av en behörig myndighet i , eller vid be- sök i utvidgas till att gälla också vid resa genom i an- slutning till jakt eller tävling i något av de andra länderna. införseltillstånd tas alltså bort i dessa transitsituationer. Förslaget i promemorian Transitregler rörande vapen gentemot , och : Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt promemorians förslag eller inte haft några invändningar mot det. Skälen för regeringens förslag: Av promemorian framgår att det finns ett behov av att införa lättnader i de beskrivna transitsituationerna gentemot de länder som gränsar mot. kan samma skäl som åberopades för lättnaderna i reglerna om tillstånd vid införsel för jakt eller tävling i anföras för att slopa kravet på Prop. 2005/06:113 införseltillstånd för genomresa då jakten eller tävlingen skall äga rum i något av de nämnda länderna. Kravet på införseltillstånd vid sådan ge- nomresa torde knappast ha någon nämnvärd betydelse för att motverka missbruk av skjutvapen eller för att begränsa den risk som själva trans- porten kan utgöra. Det saknas också skäl att göra skillnad på om jakten eller tävlingen skall äga rum här i eller i , eller . Regeringen ansluter sig därför till promemorians bedömning att kravet på införseltillstånd kan tas bort även när vapen transporteras ge- nom för att användas vid jakt eller tävling i något av de andra länderna. Bestämmelsen i 2 kap. 13 § b bör alltså ändras. I 1 kap. vapenlagen (1996:67) anges lagens tillämpningsområde. Kapitlet innehåller bl.a. en definition av skjutvapen (2 §), en uppräkning av de föremål som skall anses jämställda med skjutvapen (3 §) samt en upp- räkning av vissa föremål som trots att de skulle kunna anses falla in un- der lagens definition av skjutvapen ändå är undantagna från lagens tillämpningsområde (4 §). Enligt den sistnämnda bestämmelsen skall vad som sägs i lagen om skjutvapen inte gälla för vissa angivna föremål med olika slag av utskjut- ningsfunktioner. Undantagsbestämmelsen avser olika verktyg och bruks- föremål som visserligen är försedda med utskjutningsanordningar av skilda slag men som inte har ansetts behöva omfattas av de strikta reg- lerna i vapenförfattningarna. Bestämmelsen omfattar bl.a. bultpistoler, vissa arbetsverktyg, skjutanordningar för livräddning och liknande än- damål samt salutkanoner. 10.2Behovet av en reform När undantaget för salutkanoner kom till, utgjorde salutkanoner förhål- landevis otympliga pjäser som inte gav någon annan effekt än en knall. har uppmärksammat att det numera förekommer sa- lutkanoner som är betydligt farligare än dessa äldre salutkanoner. Det förekommer alltså relativt smidiga salutkanoner med vilka det går att skjuta gastäta enhetspatroner i form av hagelpatroner. Enligt Rikspolis- styrelsen är en sådan salutkanon närmast att jämföra med ett avsågat ha- gelgevär. Det kan därför ifrågasättas om den nuvarande undantagsregeln, när det gäller salutkanoner, är ändamålsenligt utformad. Vapenlagen görs tillämplig på vissa typer av salut- Regeringens förslag: Endast sådana salutkanoner som inte kan laddas med gastäta enhetspatroner skall vara undantagna från vapenlagens bestämmelser. Förslaget i promemorian Förstärkt kontroll av vapen m.m. (Ds 2004:32): Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har till helt övervägande del inte haft några andra invändningar mot förslaget än att det bör införas övergångsbestämmelser beträffande sådana salutkanoner som genom lagändringen kommer att omfattas av krav på innehavstillstånd. Skälen för regeringens förslag: Såsom ovan har nämnts finns det numera salutkanoner som kan laddas med gastäta enhetspatroner. Sådana kanoner kan därför, när det gäller farlighet, jämföras med de vapen som omfattas av vapenlagen. Det står enligt regeringens mening klart att salutkanoner av detta slag kan missbrukas och att de även kan orsaka olyckor om de inte hanteras rätt. Vapenlagen bör därför ändras så att sa- lutkanoner som kan laddas med gastäta enhetspatroner i fortsättningen omfattas av lagen. Detta innebär att det kommer att krävas tillstånd för innehav av sådana kanoner. Regeringen återkommer till frågan om övergångsbestämmelser i av- snitt 15. Vapenlagstiftningen skiljer på ordinära skjutvapen och sådana skjutvapen som har begränsad effekt. För sådana mindre farliga vapen gäller inte samma krav när det gäller bl.a. tillstånd till innehav. Den som är behöver t.ex. enligt 2 kap. 1 § vapenlagen (1996:67) inte ha tillstånd om vapnet är ett kolsyre-, luft- eller fjädervapen som är avsett för mål- skjutning eller ett harpunvapen och om det har en begränsad effekt i för- hållande till andra jämförliga skjutvapen (effektbegränsade vapen). En- ligt 11 kap. 1 § b vapenlagen får regeringen meddela föreskrifter om att anslagsenergin eller utgångshastigheten hos en projektil från ett skjutva- pen skall understiga ett visst värde för att vapnet skall anses vara effekt- begränsat enligt 2 kap. 1 §. Sådana föreskrifter finns i 1 kap. 2 § första stycket vapenförordningen (1996:70). Där föreskrivs att ett kolsyre-, luft- eller fjädervapen vapen skall anses ha begränsad effekt om en projektil från vapnet från pipans mynning har en anslagsenergi som är mindre än tio joule. Behovet av en reform har påpekat att det finns föreskrifter i 1 kap. 2 § vapenförordningen som reglerar under vilka förutsättningar kolsyre-, luft- och fjädervapen skall anses ha begränsad effekt, men att det saknas sådana föreskrifter för harpunvapen. Enligt har Sta- tens kriminaltekniska laboratorium (SKL) inte några metoder för att mäta om en projektil från ett harpunvapen har en anslagsenergi som understi- ger . Styrelsen har ansett att det därför bör regleras i vilka fall ett harpunvapen skall anses ha begränsad effekt med utgångspunkt i hur vapnet är konstruerat. Eftersom den nuvarande lydelsen av bemyndigan- det i 11 kap. 1 § b vapenlagen inte medger en sådan reglering, bör, enligt styrelsen, bemyndigandet ändras så att det även kan tillämpas på harpun- vapen. 11.3Utvidgning av bemyndigandet avseende effekt- begränsade vapen Regeringens förslag: Bemyndigandet i 11 kap. 1 § b vapenlagen ut- vidgas så att det blir möjligt att i vapenförordningen införa en defini- tion av effektbegränsade vapen som utgår från vapnets konstruktion. Förslaget i promemorian Förstärkt kontroll av vapen m.m. (Ds 2004:32): Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt eller inte haft något att invända mot att bemyndigandet utvidgas i det avseende som föreslagits i promemorian. Skälen för regeringens förslag: Det är naturligt att mindre farliga va- pen, dvs. vapen med begränsad effekt, undantas från de stränga krav som gäller för farliga vapen när det gäller t.ex. innehavstillstånd, förvaring, transport m.m. Det behövs därför regler för när olika vapentyper skall anses ha en begränsad effekt. Sådana regler finns redan i vapenförord- ningen när det gäller vissa typer av vapen. Dessa omfattar emellertid inte harpunvapen. Av uppgifter framgår att detta sam- manhänger med att det inte är praktiskt möjligt att mäta vilken an- slagsenergi eller utgångshastighet ett harpunvapens projektiler har. Där- emot skulle det vara möjligt att bestämma ett sådant vapens farlighets- grad utifrån hur det är konstruerat. Den nuvarande lydelsen av bemyndi- gandet i 11 kap. 1 § b vapenlagen medger dock inte att det i förordnings- form införs regler om när vapen skall anses ha en begränsad effekt annat än om definitionen utgår från projektilers anslagsenergi eller utgångs- hastighet. Med hänsyn till detta instämmer regeringen i Rikspolisstyrel- sens bedömning att bemyndigandet i 11 kap. 1 § b vapenlagen bör utvid- gas så att det blir möjligt att i vapenförordningen införa definitioner av när ett vapen skall anses vara effektbegränsat som utgår från vapnets konstruktion. 12 Sekretess för uppgifter om vapenhandlare Såsom har berörts skall polisen föra lokala och centrala vapenre- gister över vapen, vapeninnehavare och vapenhandlare (2 kap. 17 och 18 §§ vapenlagen [1996:67]). Vapenregistren skall ha som ändamål dels att ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga, upptäcka och utreda brott med anknytning till skjutvapen, dels att under- lätta handläggningen av frågor om tillstånd enligt vapenlagen (2 kap. 20 §). skall innehålla uppgifter om personer och orga- nisationer som har meddelats tillstånd enligt vapenlagen att bedriva han- del med skjutvapen för översyn, reparation eller skrotning (2 kap. 18 § vapenlagen). I registret kan antecknas t.ex. organisationsnummer, namn och adress samt andra uppgifter av betydelse för tillståndsfrågan, t.ex. uppgifter om eventuell konkurs eller likvidation (prop. 1998/99:36 s. 30). Av 5 kap. 5 § första stycket sekretesslagen (1980:100) följer att sekre- tess gäller hos polismyndigheterna i verksamhet som avser förande av eller uttag ur vapenregister, för uppgift som har tillförts registret, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att vapen eller ammu- nition kommer till brottslig användning. Under samma förutsättning gäller sekretess även hos för uppgift som hänför sig till vapenregister (andra stycket punkten 1). Sekretesskydd för uppgifter i vapenregistret infördes . Dess- förinnan gällde över huvud taget ingen sekretess för uppgifter av detta slag. I samband med införandet av sekretessbestämmelsen uttalade de- partementschefen bl.a. att vapen är stöldbegärlig egendom och att det därför fanns risk för att registren skulle utnyttjas för att ta reda på var det finns vapen att stjäla (prop.1986/87:3 s. 20). Departementschefen påpe- kade i sammanhanget att inskränkningar i allmänhetens rätt att ta del av allmänna handlingar kan godtas endast undantagsvis och endast om in- tresset av sekretess är så starkt att det klart väger tyngre än intresset av offentlighet. Departementschefens slutsats blev emellertid att förhållan- dena hade blivit sådana att det var motiverat att införa ett sekretesskydd för uppgifter i polisens vapenregister i syfte att motverka att vapen kom- mer till brottslig användning. Enligt departementschefen borde dock offentlighet vara huvudregeln för uppgifter i vapenregistren (a. prop. s. 21). Regeln utformades därför så att sekretess skulle gälla för en upp- gift om det kunde antas att ett röjande skulle medföra risk för att vapen kommer till brottslig användning. 1990/91:130 (s. 49 f.) gick regeringen ett steg längre och före- slog att sekretessen skulle skärpas så att sekretess i stället för offentlighet skulle vara huvudregeln för uppgifter i vapenregistren. Detta hade sin grund i bl.a. en begäran från . Enligt regeringen behövdes ett bättre skydd för registeruppgifter om vapen. gäller alltså sekretess hos polismyndighe- terna i verksamhet som avser förande av eller uttag ur vapenregister, för uppgift som har tillförts registret, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att vapen eller ammunition kommer till brottslig an- Samma sekretess gäller hos för uppgift som Prop. 2005/06:113 hänför sig till vapenregister (5 kap. 5 § sekretesslagen). 12.2Behovet av lättnader i sekretessen avseende vapen- handlare Faran för att vapen eller ammunition skall komma till brottslig använd- ning på grund av utlämnande av uppgifter ur vapenregistret får anses främst bestå i risken för att vapenstölder skulle öka. Det kan dock som påpekades i samband med skärpningen av sekretessen för uppgifter i va- penregistren finnas helt legitima skäl till att en enskild person vill ta del av uppgifter ur vapenregistret, t.ex. forskning (se prop. 1990/91:130 s. 50). har påtalat att den som står i begrepp att göra affärer med en vapenhandlare kan behöva försäkra sig om att den personen fak- tiskt har tillstånd att bedriva handel med skjutvapen. Enligt Rikspolissty- relsen tolkar dock polismyndigheterna sekretessbestämmelserna så att uppgifter ur vapenhandlarregistret inte kan lämnas ut till den som vill kontrollera att en vapenhandlare har ett giltigt tillstånd. Skälet till denna inställning torde ofta vara att man vid skadeprövningen måste beakta inte bara risken för att uppgifterna missbrukas av den som uppgifterna lämnas ut till utan även risken för att uppgifterna sprids vidare. påtalande om olägenheterna med att det gäller sek- retess för uppgifter om huruvida den som utger sig för att ha rätt att handla med vapen verkligen har den rätten behandlas i promemorian Förstärkt kontroll av vapen m.m. (Ds 2004:32). I denna framhålls att det troligen ofta står klart att uppgifter om en handlare kan lämnas ut till en annan handlare eller till andra enskilda utan risk för att vapen kommer till brottslig användning. Vidare påpekas att de flesta vapenhandlare och andra intresserade sannolikt känner till merparten av dem som är verk- samma i branschen och att en uppgift till denna krets om att någon har ett giltigt handlartillstånd därför oftast saknar betydelse för stöldrisken. Om en polismyndighet gör bedömningen att den sökande själv kan anförtros uppgifter ur ett vapenregister, har myndigheten möjlighet att förena ut- lämnandebeslutet med ett förbehåll enligt 14 kap. 9 § sekretesslagen om förbud mot att lämna uppgiften vidare. Slutsatsen i promemorian är att det inte finns tillräckliga skäl för att slopa sekretessen för uppgifter om vem som har ett giltigt vapenhandlar- tillstånd. Den sekretessnivå som råder för uppgifter i vapenregistren är därför, enligt promemorian, med hänsyn till skaderisken väl avvägd. 12.3 Sekretessen för vapenregister begränsas Regeringens förslag: Sekretessen enligt 5 kap. 5 § sekretesslagen skall inte gälla för uppgifter i vapenregister om namn och adress på den som har tillstånd att bedriva handel med skjutvapen eller att ta emot skjutvapen för översyn eller reparation. Sekretess skall inte hel- ler gälla för uppgift om vilka typer av vapen ett sådant tillstånd om- Bedömningen i promemorian Förstärkt kontroll av vapen m.m. (Ds 2004:32): Promemorians bedömning är att inga ändringar i sekretes- sen för vapenregistren bör göras. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inte kommenterat promemorians bedömning. har dock vidhållit att sek- retess inte bör gälla för uppgifter om huruvida någon har ett giltigt till- stånd att bedriva handel med skjutvapen. Skälen för regeringens förslag: Ett av syftena med vapenregistren är som ovan nämnts att ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga brott med anknytning till skjutvapen (2 kap. 20 § vapen- lagen). Syftet med att registrena är sekretessbelagda är också att mot- verka att vapen kommer till brottslig användning (prop. 1986/87:3 s. 21). Det kan emellertid enligt regeringens mening ifrågasättas om sekretes- sen för uppgifter om vem som har tillstånd att bedriva handel med skjut- vapen eller att ta emot sådana vapen för översyn eller reparation verkli- gen motverkar att vapen kommer till brottslig användning. Det får i och för sig antas att regeln i någon mån kan minska risken för vapenstölder. Mot detta måste emellertid vägas att sekretessen, såsom Rikspolisstyrel- sen har påpekat, begränsar möjligheterna för den som t.ex. står i begrepp att handla med en person som påstår sig ha ett giltigt tillstånd för handel med en viss typ av vapen att kontrollera dessa uppgifter. Detta innebär i sig en ökad risk för såväl olagliga vapenaffärer som för häleri och för att vapen kommer till brottslig användning. Därtill kommer, såsom har påpekats i promemorian, att uppgifter om vilka som lagligen och yrkesmässigt handlar med eller reparerar vapen ofta är kända. Eftersom sådana personer är näringsidkare kan man utgå ifrån att de normalt är intresserade av att deras verksamheter blir kända, t.ex. genom telefonkataloger och annonser.