prop · GT03128 · 2006-03-20 00:00:00 — Kontrollen vid gränskontrollen genom- förs av enligt lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Gräns- kontrollen på smittskyddsområdet bevakas av gränskontrollveterinärerna som är anställda av . I fråga om andra smittsamma djursjukdomar än sådana epizootiska sjukdomar och zoonoser som omfattas av epizooti- och zoonoslagstift- ningen finns bestämmelser om åtgärder för att bekämpa och förebygga sådana sjukdomar i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. La- gen ger bl.a. stöd för att utföra obligatoriska hälsokontroller av husdjur utan djurägarens samtycke. Tillsynen över lagen utövas huvudsakligen av och i vissa fall av . Livsmedels- verket utövar tillsyn i fråga om hanteringen av djurprodukter, dvs. att livsmedel undersöks beträffande rester av otillåtna läkemedel eller andra ämnen eller läkemedel i otillåten mängd. får överlåta viss tillsyn till länsstyrelserna och kommunerna. I lagen (1985:342) om kontroll av husdjur m.m. finns grundläggande bestämmelser om husdjurskontrollen. Denna kontroll syftar till att främja animalieproduktionen och djurs lämplighet i avel i näringsverksamhet. Till husdjurskontrollen hör även den hälsokontroll som är organiserad för vissa djurslag och vars främsta syfte är att förebygga sjukdomar. Hus- djurskontrollen bedrivs av organisationer på jordbruksnäringens område eller andra sammanslutningar och statens medverkan inskränker sig i princip till att vissa ramar och riktlinjer anges i föreskrifter för verksam- heten och att denna ställs under viss tillsyn. får ge såda- na organisationer eller sammanslutningar rätt att anordna husdjurs- kontroll och skall även innan kontrollen anordnas godkänna plan och riktlinjer för verksamheten. Bestämmelser om tillsyn finns inte i lagen . I förordningen (1985:343) om kontroll av husdjur m.m. finns dock bestämmelser om tillsyn över viss kontroll och verksamhet. 6.2.3Tillsyn över foder och animaliska biprodukter Fodertillsynen, som utövas med stöd av lagen (1985:295) om foder, av- ser främst den kommersiella fodertillverkningen. Den omfattar även kon- troll av importerat foder samt av godkänd foderhantering på gårdsnivå. har ansvaret för foderkontrollen som innebär både operativa tillsynsuppgifter samt rådgivande och uppföljande uppgif- ter. Någon regional eller lokal tillsynsmyndighet finns inte, men verket får överlåta åt och andra myndigheter att utöva viss foder- tillsyn. I praktiken genomför särskilda inspektörer vid fyra länsstyrelser, på uppdrag av , det praktiska kontrollarbetet i stora delar av landet. Den operativa tillsynen över foderanläggningarna omfattar provtagning av foder samt kontroll av anläggningarnas hygien, främst Prop. 2005/06:128 avseende förekomst av salmonella. Vid hygienkontrollerna deltar även Analyser av tagna prover utförs på uppdrag av Jordbruks- verket av som också kan konsulteras vid tillsynsuppdrag. utövar dessutom tillsynen över hanteringen av animaliska biprodukter med stöd av lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. Någon regional eller lokal tillsynsmyndighet finns inte. Vid tillsyn av anläggningar och verksamhet som kräver återkommande besök utnyttjar distriktsveterinärorganisationen på upp- dragsbasis samt ovan nämnda inspektörer vid vissa länsstyrelser. I likhet med vad som gäller för foderkontrollen får dock verket överlåta åt läns- styrelsen att utöva viss tillsyn. Delegationen till får enligt regeringens föreskrifter omfatta tillsyn över insamling och transport av andra animaliska biprodukter än matavfall, exempelvis insamling och transport av självdöda djur m.m. har skyldighet att till rapportera utfallet av denna tillsyn. Verket får även överlåta åt en kommun att utöva tillsyn i vissa avseenden på lokal nivå. Kommunerna utövar tillsyn över eventuell nedgrävning av animaliska biprodukter samt över transport av matavfall och i viss mån över kom- postering av sådana produkter. Enligt förordningen (1995:681) om växtskydd m.m. ansvarar , för den officiella kontrollen av växtskadegörare vid handel med växter och växtprodukter. I begreppet växtprodukter ingår även timmer och andra obearbetade virkesprodukter. Regelverket om växtskydd bygger till största delen på EG-direktiv och syftar till att hindra att särskilt allvarliga skadegörare sprids och därigenom vållar eko- nomisk skada inom jordbruks-, trädgårds- eller skogsnäringen eller i den omgivande miljön. Den officiella kontrollen av växtskadegörare inbegriper import- och exportkontroller samt kontroller i produktions- och handelsleden. Kon- trollerna syftar till att fastställa frihet från skadegörare i specifika sänd- ningar av växter och växtprodukter eller i anläggningar för produktion av växter eller växtprodukter. De utförs också som inventeringar för att kon- statera att ett större geografiskt område är fritt från en viss skadegörare. Vid konstaterad förekomst av reglerade skadegörare kan föreläggande om bekämpningsåtgärder utfärdas med åtföljande krav på kontroller. Verksamheten är i huvudsak avgiftsfinansierad. har sin stab i och fyra kontor fördelade på tre regioner utför kontroll- arbetet. 6.3Nuvarande finansiering av tillsynen m.m. I 29 a § livsmedelslagen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter för en myndighets och ett enskilt kontrollorgans kostnader för tillsyn enligt lagen, enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller enligt de EG-förordningar som kompletteras av lagen. Sådana avgifter får också avse en myndighets kostnader för prövning enligt lagen, före- skrifterna eller förordningarna. Regeringen ges vidare rätt att föreskriva att en kommun skall ombesörja uppbörden av avgifter för den statliga tillsynen. I förordningen (1989:1110) om avgift för livsmedelstillsynen m.m. finns grundläggande bestämmelser om avgiftsuttaget. I 1 § föreskrivs att en årlig avgift skall betalas av den som bedriver verksamhet i en godkänd livsmedelslokal. bestämmer enligt 2 § den årliga avgif- tens storlek, bl.a. genom att föreskriva om hur olika verksamheter skall delas in i avgiftsgrupper med hänsyn till kontrollbehovet och om hur avgiftsgrupperna skall delas in i klasser med hänsyn till omsättning eller årsarbetskraft. Av den årliga tillsynsavgiften skall kommunerna föra till (11 §). Detta för att finansiera Livsme- delsverkets samordnande och stödjande funktion gentemot kommunerna. För köttbesiktning utgår ingen årlig kontrollavgift utan kostnaderna för denna regleras genom besiktningsavgifterna. Utöver den årliga avgiften skall enligt förordningen avgifter betalas för prövning av tillstånd, godkännande eller liknande. Vidare skall avgifter betalas för kontroll av rester för bekämpningsmedel och veterinärmedi- cinska preparat i vissa inom landet producerade livsmedel, nämligen spannmål och spannmålsprodukter, mjölk och mejeriprodukter, kött och köttvaror samt potatis. Därutöver skall en särskild avgift betalas för till- syn av verksamhet med hantering av livsmedel i styckningsanläggningar, kyl- och för köttvaror, köttproduktanläggningar, anläggningar för malet kött och köttberedningar, mejerier och andra mjölk- och mjölkpro- duktanläggningar samt äggproduktanläggningar och för anläggningar för fiskvaror. Enligt kungörelsen (1974:271) om kontroll vid utförsel av livsmedel skall en avgift betalas för s.k. exportkontrollerade anläggningar. har i ett flertal olika författningar utfärdat föres- krifter om avgifterna. Den årliga tillsynsavgiften, som skall betalas av alla som bedriver verksamhet i en godkänd livsmedelslokal, varierar mel- lan för detaljhandel som enbart säljer färdigförpackade livs- medel och för storskalig tillverkningsindustri. Flertalet övriga avgifter består av en kombination av fasta och rörliga avgifter. Dessutom tas den fulla kostnaden ut för laboratorieanalyser och transporter liksom kostnader för kontroll utanför normal arbetstid, extra- ordinära kontroller och oanmälda sändningar. Trots möjligheten till avgiftsfinansiering är en stor del av livsmedels- tillsynen finansierad med kommunala skattemedel. Detta kan förklaras med att kommunerna före endast hade rätt att bekosta kostnader för provtagning och undersökning av prov med avgiftsin- komsterna. Hur stor den skattefinansierade andelen är finns det inga säk- ra uppgifter om. Utgifter som finansieras med skatteintäkter är inspektio- ner på produktionsstället, dokumentation, åtgärder i samband med över- trädelseärenden, utbildning och information, remissärenden, rapportering till och arbetet med uppbörd av tillsynsavgifter och överföring av medel till . tillsyn har högre kostnadstäckning än kommunernas. Detta kan förklaras med att verkets direkta tillsyn i högre grad avser anläggningar för vilka full kostnadstäckning skall uppnås. De delar av tillsynen som inte finan- sieras med avgifter utgörs av kontroll av vissa livsmedel från andra EU- länder och kontroll av pesticidrester i inhemskt producerade vegetabilier. Dessa tillsynsområden finansieras med myndighetens ramanslag. Länsstyrelsernas uppgifter inom livsmedelstillsynen finansieras över länsstyrelsernas statsanslag. Djurskyddslagen ger regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, rätt att föreskriva att det får tas ut en avgift för tillsyn enligt lagen och i ärenden enligt lagen. Djurskyddslagen innehål- ler emellertid inte till skillnad från livsmedelslagen något bemyndi- gande om rätt för regeringen eller att föreskriva om avgifternas storlek. Däremot får regeringen överlåta till kommunen att meddela föreskrifter om avgifterna (25 §). Enligt en enkätundersökning som genomfört bland ett urval kommuner var kostnadstäckningen för kommu- nernas djurskyddstillsyn . Resterande del liksom hela den re- gionala tillsynen och den tillsynsvägledning som bedrivs av Djurskydds- myndigheten finansieras med skattemedel. Många kommuner avstår helt från att ta ut avgifter för tillsynen. När avgifter tas ut sker det i form av fasta årsavgifter, fasta besöksavgifter eller timavgifter. Besöksavgifter och timavgifter skiljer sig också mycket åt mellan olika kommuner. I 57 § djurskyddsförordningen (1988:539) ges rätt att föreskriva att avgifter skall betalas i vissa ärenden. Hit hör ären- den om förprövning eller godkännande i efterhand av åtgärder i fråga om stall eller annat förvaringsutrymme för djur, godkännande på förhand och besiktning av anläggningar och andra förvaringsutrymmen för försöks- djur, godkännande av ny teknik, registrering av djurtransportörer och tillstånd till användning av djur för vetenskapliga ändamål m.m. Avgifterna består av grundavgift och/eller timavgift. Storleken varierar mellan för enklare ärenden (tillstånd att använda, föda upp, förvara eller tillhandahålla djur) och för godkännande av anläggning för offentlig förevisning (fler utrymmen och mycket omfat- tande utredning). Om ombesiktning eller ytterligare utredning behöver göras debiteras en timavgift på utöver grundavgiften. Avgifter vad gäller förprövning av djurstallar uppgår till beroende på byggnadens storlek och hur beprövad tekniken är. Merarbete vid utredningar utöver grundarbetet debiteras med . 6.3.3Tillsynen av foder och animaliska biprodukter Enligt 16 § foderlagen ges regeringen eller, efter regeringens bemyn- digande, rätt att föreskriva att avgifter får tas ut för tillsyn som utövas enligt de EG-förordningar som kompletteras av lagen eller enligt lagen eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter och Vidare innehåller paragrafen ett bemyndigande för regeringen . 2005/06:128 eller, efter regeringens bemyndigande, att meddela föreskrifter om avgifter i ärenden som rör villkor för eller förbud mot in- försel, utförsel, tillverkning, försäljning och annan överlåtelse, använd- ning, bortskaffande eller hantering i övrigt av foder eller ett visst parti av foder och om villkor för laboratorier för foderanalyser och metoder för sådana analyser. har, efter bemyndigande av regeringen, meddelat före- skrifter om uttag och beräkning av avgifter. Avgift för fodertillsynen utgår i form av grundavgift och kvantitetsavgift. Kvantitetsavgiften beta- las proportionellt mot tillverkad eller importerad fodermängd. Grundav- gifterna varierar mellan för sällskapsdjur och hästar och för andra djur än sällskapsdjur. Kvantitetsavgiften uppgår till och per ton debiterbart foder till livsmedelsprodu- cerande djurslag och per ton foder till sällskapsdjur. Den som levererar foder till både sällskapsdjur och andra djur än sällskapsdjur skall betala den högre grundavgiften. Den totala avgiftens storlek varie- rar, vad gäller företag som levererar foder till sällskapsdjur, från cirka 2 000 till . Företag som levererar foder till livsmedelspro- ducerande djur betalar allt mellan och . Utöver detta debiteras kostnader för provtagning och analyskostnader. Utöver grundavgiften och kvantitetsavgiften betalar foderföretagarna en särskild avgift för kontroll eller speciella insatser utöver den ordinarie kontrollen. Avgiften motsvarar de faktiska kostnaderna för kontrollen. Avgift tas vidare ut för prövning av godkännande av tillverkningsställen, mellanhänder och anläggningar. Avgiften utgår med ett fast belopp för administration respektive eventuell inspektion under- stigande . För inspektion överstigande debiteras ett fast timbelopp. Foder tillverkat på gårdsnivå kontrolleras i begränsad omfattning med avseende på förekomsten av kött- och benmjöl, läkemedelsanvänd- ning samt dioxin i grovfoder. Kontrollerna finansieras genom särskilda anslag hos . Vid inspektioner på foderanläggningar bistår länsveterinären i det aktuella länet. Kostnaden för detta arbete finansieras genom länsstyrel- sernas anslag. Enligt 9 § provtagningslagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om avgifter för beslut med- delade med stöd av de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. genomför i egenskap av behörig myndighet en regelbun- den tillsyn av de anläggningar som har godkänts enligt Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 1774/2002. Tillsynen är riskbaserad och omfattningen skall vara beroende av bl.a. anläggning- arnas storlek, vilken typ av produkter som tillverkas och vilka risk- bedömningar som har gjorts. genomför tillsynen genom distriktsveterinärorganisationens försorg och kostnaderna debiteras i enlighet med myndighetsföreskrifter. I detta avsnitt lämnas en redogörelse för det huvudsakliga innehållet i de EG-förordningar och EG-direktiv som ligger till grund för de överväganden och förslag som behandlas i denna proposition. De fullständiga versionerna av förordningarna och direktivet finns i bilagorna 111. 7.1Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av om allmänna principer och krav för livsmedels- lagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedels- säkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet reglerar huvudsakligen tre områden i kapitlen IIII. Kapitel I innehåller generella bestämmelser om syfte, räckvidd och definitioner. I kapitel II, som har rubriken allmän livsmedelslagstiftning, finns bestämmelser om livsmedel och foder. Kapitlet är indelat i fyra avsnitt. Avsnitt 1 innehåller s.k. allmänna principer, dvs. regler som riktar sig till lagstiftarna såväl på gemenskapsnivå som på nationell nivå. Enligt artikel 4.2 utgör principer- na en allmän övergripande ram som skall följas när åtgärder vidtas. En av de principer som slås fast är den s.k. försiktighetsprincipen. Avsnitt 2 innehåller principer om öppenhet och i avsnitt 3 finns regler om livsmedelshandel med tredje land. I avsnitt 4 regleras livsmedelslagstift- ningens allmänna krav. Dessa bestämmelser riktar sig huvudsakligen till den enskilda företagaren, men i vissa fall även till medlemsstaten. Kapitel III innehåller bestämmelser om Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA). Kapitel IV, som i sin tur är indelat i tre avsnitt, innehåller bestämmelser om systemet för snabb varning (RASFF), krishantering och nödsituationer. Slutligen finns i kapitel V regler om förfaranden och slutbestämmelser. Enligt artikel 1 har förordningen till syfte att säkerställa en hög skyddsnivå för människors hälsa och för konsumenternas intressen när det gäller livsmedel samt att se till att den inre marknaden fungerar effektivt. Vidare anges att förordningen skall tillämpas på alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan av livsmedel och foder. Den skall dock inte tillämpas på primärproduktion för privat enskilt bruk eller på enskildas beredning, hantering eller lagring av livsmedel för privat enskild konsumtion. I artikel 2 definieras begreppet livsmedel. I artikel 3 finns ytterligare definitioner av centrala begrepp, däribland begreppen livsmedelslagstift- ning, livsmedelsföretag, foder, foderföretag och utsläppande på mark- Prop. 2005/06:128 naden. Av definitionen av begreppet livsmedelslagstiftning framgår att begreppet omfattar inte bara bestämmelser om livsmedel och livsmedels- säkerhet i snäv bemärkelse utan även regler om foder som produceras för livsmedelsproducerande djur. Bestämmelser riktade till enskilda företagare I kapitel II avsnitt 4 finns bestämmelser som riktar sig direkt till enskilda företagare. Kapitlet är tillämpligt på alla stadier inom produktion, bearbetning och distribution av livsmedel och foder som produceras för livsmedelsproducerande djur eller som dessa utfodras med (artikel 4.1). Krav på livsmedelssäkerhet och fodersäkerhet I artikel 14.1 föreskrivs att livsmedel inte skall släppas ut på marknaden om de inte är säkra. Enligt artikel 14.2 skall livsmedel anses som icke säkra om de anses som skadliga för hälsan eller otjänliga som människo- föda. Punkterna 35 innehåller bestämmelser om vilka omständigheter som skall beaktas när man fastställer om ett livsmedel är skadligt för hälsan eller otjänligt. Vidare finns i punkterna 6, 7 och 9 regler om i vilka fall ett livsmedel kan presumeras vara säkert respektive icke säkert och i punkten 8 en skyddsklausul som gör det möjligt för den behöriga myndigheten att vidta åtgärder mot ett livsmedel om det trots att det uppfyller föreskrivna kriterier finns anledning att misstänka att det inte är säkert. Bestämmelser om fodersäkerhet finns i artikel 15. Enligt punkten 1 får foder inte släppas ut på marknaden eller ges åt livsmedelsproducerande djur om det inte är säkert. Punkten 2 föreskriver att foder skall anses som icke säkert för dess avsedda användningsområde om det anses ha en negativ effekt på människors eller djurs hälsa eller leda till att livsmedel från livsmedelsproducerande djur inte är säkert som människoföda. Regler om i vilka fall ett foder kan presumeras vara säkert respektive icke säkert återfinns i punkterna 3, 4 och 6. Slutligen finns i punkten 5 en skyddsklausul. Artikel 16 innehåller en allmän bestämmelse om att konsumenterna inte får vilseledas genom det sätt på vilket livsmedel eller foder märks, marknadsförs eller presenteras. Enligt artikel 17.1 skall livsmedels- och foderföretagare se till att livs- medel och foder uppfyller de krav i livsmedelslagstiftningen som är tillämpliga för deras verksamhet och kontrollera att dessa krav uppfylls. För att säkerställa att de livsmedel och foder som finns på marknaden skall kunna spåras uppställs i artikel 18 vissa minimikrav för spår- barheten som skall uppfyllas av företagarna. Enligt artikel 18.1 skall livsmedel, foder, livsmedelsproducerande djur och alla ämnen som är avsedda för eller kan antas ingå i ett livsmedel eller ett foder kunna spåras på alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributions- kedjan. Särskilda skyldigheter för livsmedelsföretagare och foderföretagare I artiklarna 19 och 20 regleras vilka skyldigheter som livsmedelsföre- tagare respektive foderföretagare har att vidta vid misstanke om att ett foder eller livsmedel inte uppfyller kraven för livsmedels- eller foder- säkerhet. Enligt definitionerna i artikel 3 innefattar skyldigheterna aktö- rer i hela kedjan från primärproducenter till dem som säljer eller på annat sätt tillhandahåller livsmedel eller foder till slutkonsumenten. Åtgärderna innefattar bl.a. åtgärder för att dra tillbaka livsmedel från marknaden och information till konsumenterna. Medlemsstaterna är enligt artikel 17.2 skyldiga att införa livsmedels- lagstiftning samt övervaka och kontrollera att livsmedels- och foderföre- tagarna uppfyller de relevanta kraven i livsmedelslagstiftningen. De skall även fastställa bestämmelser om vilka åtgärder och påföljder som gäller för överträdelser av livsmedels- och foderlagstiftningen. Åtgärderna och påföljderna skall vara effektiva, proportionella och avskräckande. EG-förordningen trädde i kraft . De bestämmelser som behandlar frågor som rör Europeiska myndigheten för livsmedels- säkerhet samt kommissionens möjligheter att inrätta krisenheter samt dessas uppgifter tillämpas från ett senare datum. Vidare skall bestämmel- serna om medlingsförfarande tillämpas . Bestäm- melser riktade till enskilda tillämpas sedan. 7.2Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 852/2004 I och rådets förordning (EG) nr 852/2004 av om livsmedelshygien finns allmänna hygienregler för Till EG-förordningen har fogats två bilagor som innehåller Förordningens bestämmelser riktar sig huvud- sakligen till livsmedelsföretagare och är indelad i fem kapitel. Bestäm- melserna är utformade med hänsyn till att förordningen skall tillämpas på all livsmedelshantering, dvs. allt från torgförsäljning till storindustri. Kapitel I innehåller allmänna bestämmelser om räckvidd och defini- tioner. I kapitel II finns bestämmelser om allmänna skyldigheter, all- männa och särskilda hygienkrav samt faroanalys och kritiska styrpunkter (HACCP). I kapitlet finns även bestämmelser om offentlig kontroll, registrering och godkännande av anläggningar. Bestämmelserna i kapitlet riktar sig till livsmedelsföretagare. Kapitel III inrymmer bestämmelser om riktlinjer för god praxis och riktar sig till medlemsstaterna och Europeiska kommissionen. Bestämmelserna i kapitel IV rör krav på livsmedelshygien vid import och export. Slutligen finns i kapitel V regler om genomförandeåtgärder och övergångsbestämmelser samt bestäm- melser om förfaranden. Det finns också bestämmelser om upphävande av rättsakter m.m. I förordningen fastställs allmänna hygienregler för livsmedelsföretagare med hänsyn till särskilt angivna principer. Definitionen av livsmedels- företagare enligt förordningen är densamma som enligt Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002. Det primära ansvaret för livsmedelssäkerheten ligger hos livsmedelsföretagarna och det finns ett behov av att livsmedelssäkerhet garanteras i hela livsmedelskedjan, fr.o.m. primärproduktionen. Ansvaret för livsmedelssäkerheten betonas genom att krav på god hygienpraxis och rutiner som bygger på HACCP (Hazard Analysis Critical Control Points, faroanalys och kritiska styr- punkter) införs för alla livsmedelsföretagare utom primärproducenterna. Förordningen tillämpas på alla led i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan för livsmedel, inklusive primärproduktion, samt på export. Förordningen skall dock inte tillämpas på primärproduktion för användning inom privathushåll eller på enskildas beredning, hantering eller lagring av livsmedel för enskild konsumtion inom privat hushåll. Förordningen tillämpas inte heller på producenters direkta leveranser av små mängder primärprodukter till konsumenter eller till lokala detaljhandelsföretag som levererar direkt till konsumenter. Inte heller uppsamlingscentraler och garverier, som omfattas av definitionen på livsmedelsföretag på grund av att de hanterar råvaror för framställning av gelatin eller kollagen, skall förordningen tillämpas på. För producenters direkta leveranser av små mängder primärprodukter enligt ovan skall dock medlemsstaterna fastställa särskilda regler i sin nationella lagstift- ning.