prop · GT03128 · 2006-03-20 00:00:00 — En annan utgångspunkt har varit att göra de mest grundläggande kraven så likartade som möjligt och att de skall gälla både för livsmedel av animaliskt ursprung och av icke animaliskt ursprung. Generella krav om en livsmedelslokals beskaffenhet finns i förordningarna, liksom krav på att företag skall tillämpa HACCP (Hazard Analysis Critical Control Points, faroanalys och kritiska styr- punkter). Reglerna är utformade så att det skall finnas utrymme för flexibilitet i tillämpningen av reglerna under förutsättning att livsmedels- säkerheten inte äventyras. Även inom foderområdet har hygienregler fastställts inom gemen- skapen. Bakgrunden till och rådets förordning (EG) nr 183/2005 av om fastställande av krav för foder- hygien är de kriser som har uppkommit inom livsmedelssektorn , som har berott på att foder av undermålig kvalitet har använts inom EU. Exempel på sådana kriser är i första hand den s.k. BSE-krisen (galna ko-sjukan) där de första fallen diagnostiserades , dioxin- skandalen i och användningen av restprodukter från läke- medelstillverkning innehållande hormoner (MPA) 2002. Inom flera länder i EU har övervakning och bekämpning av salmonella och andra zoonoser varit förhållandevis lågprioriterat. Smittämnen som kan överföras från djur till människa, zoonoser, uppmärksammades även i kommissionens vitbok om livsmedelssäkerhet. missionen fram en rapport till och rådet om de åtgärder som skulle vidtas för att bekämpa och förebygga zoonoser. Mot bakgrund av rapporten lade kommissionen fram två förslag till nya rättsakter. Dessa kom att bli och rådets direktiv /99/EG av om övervakning av zoonoser och zoonotiska smittämnen, om ändring av rådets beslut 90/424/EEG och om upphävande av rådets direktiv /117/EEG, EUT L 325, 12.12.2003, s. 31 (Celex 32003L0099), och och rådets förord- ning (EG) nr 2160/2003 av om bekämpning av salmonella och vissa andra livsmedelsburna zoonotiska smittämnen. Genom dessa rättsakter förstärks den inom EU gemensamma strategin för att övervaka och bekämpa salmonella och andra zoonotiska smittämnen. Gemenskapslagstiftningen på växtskyddsområdet har också setts över inom EU. lade kommissionen fram ett förslag till uppdatering och kodifiering av äldre direktiv om växtskydd. Resultatet av förhand- lingarna blev rådets direktiv /29/EG av om skydds- åtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen. Direktivet lägger huvudsakligen fast regler för hur medlemsstaterna skall skydda gemen- skapsterritoriet mot vissa växtskadegörare och hur de offentliga kon- trollerna av efterlevnaden av regelverket skall bedrivas. Det finns kompletterande rådsdirektiv rörande hur en viss skadegörare skall bekämpas, exempelvis rådets direktiv /57/EG av om bekämpning av Ralstonia solanacearum () Yabuuchi m.fl.,EGT L 235, 21.8.1998, s. 1 (Celex 31998L0057) och rådets direktiv /465/EEG av om bekämpning av potatis- cystnematod, EGT L 323, 24.12.1969, s. 3 (Celex 31969L0069). De särskilda bekämpningsdirektiven har främst bedömts behövas för kontrollen av vissa svårare potatissjukdomar. Växtskyddslagstiftningen har utvidgats. Nya regler för import av trä och plantor av vissa trädslag trädde i kraft (genom ändringar och tillägg i direktivets bilagor). Genom och rådets förordning nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efter- levnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd ges tillsynsmyndigheterna verktyg att övervaka att företagen lever upp till sina skyldigheter i lagstiftningen. Genom förordningen moderniseras och harmoniseras kontrollreglerna ytterligare jämfört med den äldre gemenskapslagstiftningen. Bestämmelserna innebär i stort att kontrollerna skall vara riskbaserade och i högre grad än utgöras av revisioner och systemtillsyn. Förordningen innehåller också krav på fleråriga nationella kontrollplaner för medlemsstaterna och rapporter samt regler om hur gemenskapens övervakning av medlemsstaternas efterlevnad av lagstiftningen skall ut- övas. Det harmoniserade regelverket består således numera av en EG-förord- ning som lägger fast grundprinciperna för livsmedels- och foderlag- stiftningen samt för företagens ansvar. Dessa regler kompletteras dels av ett riskbaserat regelverk om foder- och livsmedelshygien som företagen har att efterleva vid livsmedelshantering, dels av särbestämmelser om bl.a. främmande ämnen, livsmedels- och fodertillsatser, märkning, be- Prop. 2005/06:128 kämpning och övervakning av zoonoser. För att säkerställa att tillsyns- myndigheterna inom hela gemenskapen har de verktyg som behövs för att effektivt kontrollera efterlevnaden av lagstiftningen skapas ett ram- verk för den offentliga kontrollen som kompletteras av särskilda bestäm- melser för kontrollen av livsmedel av animaliskt ursprung. För att skapa ett avgiftssystem som uppfyller de krav på den offentliga kontrollens finansiering som ställs i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppgift att lämna förslag till ett avgiftssystem för foder-, livsmedels- och djurskyddstillsyn. Utredaren lämnade i sitt betänkande Avgiftsfinansierad livsmedels-, djurskydds- och foderkontroll (SOU 2005:52) förslag till ett sådant system. Det föreslagna systemet bygger på en enhetlig princip för de tre kontroll- områdena och tar sin utgångspunkt i att avgifterna skall ge kontroll- myndigheterna full kostnadstäckning för sin kontrollverksamhet sam- tidigt som en struktur för likformiga avgifter över landet byggs upp. Inom gemenskapslagstiftningen har även bestämmelserna om djur- transporter setts över. Som en följd av översynen har rådets förordning (EG) nr 1/2005 av om skydd av djur under transport och därmed sammanhängande förfaranden och om ändring av direktiven /432/EEG och 93/119/EG och förordning (EG) nr 1255/97 beslutats. Förordningen innehåller regler om bl.a. kontroll, tillsyn, krav på vattentillförsel och ventilation under långa transporter av djur. Förord- ningen ersätter rådets direktiv /628/EEG av om skydd av djur under transport och om ändring av direktiven /425/EEG och 91/496/EEG. I detta avsnitt lämnas en redogörelse för det huvudsakliga innehållet i den lagstiftning som berörs av de EG-förordningar och EG-direktiv som behandlas i avsnitt 7. De grundläggande bestämmelserna om hanteringen av livsmedel finns i livsmedelslagen (1971:511) och livsmedelsförordningen (1971:807). I lagen finns regler om hanteringen av livsmedel, vilken beskaffenhet och under vilka förutsättningar som livsmedel får saluhållas, försäljas, serve- ras eller på annat sätt överlämnas för förtäring. Vidare finns bestämmel- ser om märkning av livsmedel, personalhygien samt i vilka lokaler och under vilka förutsättningar som livsmedel får hanteras i dessa. I 1 och 2 §§ livsmedelslagen anges vad som i lagens mening avses med bl.a. livsmedel, livsmedelstillsats, främmande ämne och hantering av livsmedel. Vidare anges att bestämmelserna i lagen om saluhållande i tillämpliga delar även gäller försäljning, servering eller annat överlämna- de av livsmedel för förtäring. Enligt 3 § gäller inte lagen hantering av livsmedel i enskilt hushåll. 2005/06:128 Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får dock i vissa särskilt angivna fall föreskriva att lagen helt eller delvis skall gälla hantering av livsmedel i enskilt hushåll. Lagen gäller inte heller han- tering av livsmedel i kök, i förskola och i fritidshem av viss storlek om inte annat föreskrivs. I 4 § ges regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att meddela föreskrifter om undantag från lagens tillämpning i fråga om vissa slag av livsmedel m.m. och för försvarsmakten samt far- tyg och luftfartyg. De grundläggande bestämmelserna om livsmedels beskaffenhet och märkning samt hanteringen av livsmedel finns i 515 §§. I vilka fall som livsmedel inte får saluhållas regleras närmare i 1620 §§. I livsmedelhanteringen får enligt 21 § inte person vara sysselsatt som har eller kan antas ha sjukdom eller smitta, sår eller annan skada som kan göra det livsmedel som personen hanterar otjänligt till män- niskoföda. Livsmedel får vidare som huvudregel hanteras yrkesmäs- sigt endast i sådan lokal som enligt 22 § förstås som livsmedelslokal. I 2429 §§ livsmedelslagen finns regler om tillsyn över efterlevnaden av lagen och de EG-förordningar som kompletterar lagen. Livsmedels- verket, länsstyrelserna och kommunerna utövar tillsyn i enlighet med vad regeringen föreskriver. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får överlämna vissa tillsynsuppgifter till ett enskilt kontroll- organ som är juridisk person. I lagen finns även bestämmelser om till- synsmyndighetens befogenheter för att kunna utöva tillsyn. Det finns också straffbestämmelser och bestämmelser om avgifter och överklagan- de i lagen. Livsmedelslagens bestämmelser om tillsyn, avgifter, sanktioner och överklagande av beslut kompletterar också de EG-förordningar som faller inom tillämpningsområdet för lagen. Regeringen tillkännager i vilka EG-förordningar som avses. Enligt ett tillkännagivande (SFS 2005:711) kompletterar lagen 31 EG-förordningar som helt eller delvis innehåller bestämmelser om livsmedel. Grundläggande bestämmelser om foder finns i lagen (1985:295) om foder och i förordningen (1998:213) om foder. Foderlagen syftar till att skydda människors och djurs hälsa. För att foder skall få säljas eller användas får fodret inte ha sådan sammansättning eller beskaffenhet att det är skadligt eller otjänligt för djuret, gör livsmedel från djuret skadligt eller otjänligt som människoföda, kan medföra hälsorisker för människor när det hanteras eller har en skadlig inverkan på miljön. Därutöver gäller vissa speciella förbudsregler. Utöver det s.k. kadaver- förbudet i gemenskapsrätten får, enligt 3 a §, sådana vilda djur som inte omfattas av de EG-förordningar som kompletteras av lagen endast användas som foder under vissa särskilt angivna förutsättningar. Det är vidare, enligt 4 §, förbjudet att använda antibiotika, andra kemote- rapeutiska medel eller andra läkemedel i foder i tillväxtbefrämjande Prop. 2005/06:128 syfte. Tillsynen över lagen utövas av som har möjlig- het att överlåta tillsynsuppgifter till och till andra myndig- heter. En tillsynsmyndighet får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagen skall efterlevas. Det finns också straffbestäm- melser och bestämmelser om avgifter och överklagande i lagen. Foderlagens bestämmelser, främst om tillsyn, avgifter och sanktioner, kompletterar också sådana bestämmelser i som gäller villkor för eller förbud mot införsel, utförsel, tillverkning, försäljning eller annan överlåtelse, användning eller hantering i övrigt av foder och som regeringen ger till känna i . Enligt ett till- kännagivande (SFS 2005:710) kompletteras la- gen av åtta EG-förordningar som helt eller delvis innehåller bestämmel- ser om foder. 5.3Lagen om provtagning på djur, m.m. I lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. och i förordningen (1998:134) om provtagning på djur, m.m. finns flera olika typer av bestämmelser som har det gemensamt att de avser kartläggning och kontroll av smittsamma djursjukdomar, kontroll av vissa ämnen och restsubstanser i djur och djurprodukter, märkning och registrering av djur, samt åtgärder för att förebygga och förhindra spridning av smitt- samma djursjukdomar. Lagens bestämmelser gäller smittsamma djur- sjukdomar i allmänhet och vad som sägs om sådana sjukdomar gäller även förekomsten av smittämnen hos djur. Lagen ger befogenheter att vidta vissa åtgärder, men föreskriver inte någon skyldighet att vidta dessa. I lagen finns dessutom bestämmelser om tillsyn, avgifter, straff och överklagande. Om inte annat föreskrivits utövar tillsynen över efterlevnaden av sådana föreskrifter och beslut som meddelats med stöd av lagen. Möjligheter finns för att delegera viss tillsyn till eller till en kommun. När det gäller tillsynen av före- skrifter eller beslut i enskilda fall om hanteringen av djurprodukter, dvs. livsmedel som innehåller otillåtna läkemedel eller andra ämnen än läkemedel i otillåten mängd, svarar för tillsynen (se prop. 1997/98:48 s. 25). Lagens bestämmelser om tillsyn, avgifter och sanktioner kompletterar dessutom sådana EG-bestämmelser som inte faller inom tillämpnings- området för lagen (1985:295) om foder och som finns i Europaparla- mentets och rådets förordning (EG) nr 1774/2002 av om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel, EGT L 273, 10.10.2002, s. 1 (Celex 32002R1774). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får vidare, enligt 4 c §, meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om sådan hantering av animaliska biprodukter som faller utanför tillämpningsområdet för och rådets förordning (EG) nr 1774/2002. Epizootilagen (1999:657) innehåller bestämmelser om allmänfarliga djursjukdomar som kan spridas genom smitta bland djur eller från djur till människa (epizootiska sjukdomar). Med allmänfarliga sjukdomar av- ses i lagen sådana sjukdomar som kan utgöra ett allvarligt hot mot män- niskors eller djurs hälsa eller medföra stora ekonomiska förluster för samhället. De sjukdomar som omfattas av epizootilagen anges i verk- ställighetsföreskrifter av . I lagen finns bestämmelser om förebyggande åtgärder och bekämp- ning. Det finns också bestämmelser om ersättning till enskild för förlust och kostnader som uppkommer med anledning av föreskrifter och beslut enligt lagen. Enligt lagen får regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer också meddela de föreskrifter som behövs som komplettering av sådana EG-bestämmelser som inte faller inom tillämpningsområdet för vare sig livsmedelslagen eller foderlagen och som finns i Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 av om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och ut- rotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati, EGT L 147, 31.5.2001, s. 1 (Celex 32001R0999). Tillsynen över efterlevnaden av lagen samt föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen utövas centralt av och inom länet av . Staten ersätter den som på grund av före- skrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen har drabbats av viss förlust eller kostnad. I lagen finns även bestämmelser om tillsyns- myndighetens befogenheter för att kunna utöva tillsyn samt straffbe- stämmelser. Det finns dessutom bestämmelser om överklagande i lagen. Enligt epizootiförordningen (1999:659) är det som le- der och samordnar de förebyggande åtgärderna och bekämpningen enligt epizootilagen. skall i samråd med , och länsstyrelserna upprätta bered- skapsplaner som anger vilka åtgärder som myndigheterna skall vidta för att bekämpa sjukdomarna. får meddela föreskrifter som anges i epizootilagen och också anställa veterinärer som skall medverka vid bekämpning av sjukdomarna. Det är också som be- slutar om ersättning enligt epizootilagen. Zoonoslagen (1999:658) innehåller bestämmelser om sjukdomar och smittämnen hos djur som kan spridas naturligt från djur till människa (zoonoser) och som inte omfattas av epizootilagen. En förutsättning för att en zoonos skall omfattas av lagen är att det finns tillräckliga kun- skaper om den för effektiv övervakning och bekämpning. Zoonoserna anges i verkställighetsföreskrifter av . För när- varande omfattas endast salmonella av lagen. I fråga om andra zoonoser finns bestämmelser om kontroll och förebyggande åtgärder i lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. Tillsynen utövas enligt lagen centralt av och inom lä- Prop. 2005/06:128 net av . I lagen finns bestämmelser om tillsynsmyndighetens befogenheter för att kunna utöva tillsyn samt straffbestämmelser. Det finns också bestämmelser om överklagande i lagen. I zoonoslagen regleras bl.a. vilka åtgärder som skall vidtas när det finns misstanke om att en zoonos har inträffat. Lagens bestämmelser motsvarar till stora delar de som finns i epizootilagen. Enligt zoonosförordningen (1999:660) är det som le- der och samordnar de förebyggande åtgärderna och bekämpningen enligt zoonoslagen. Det är också som beslutar om ersättning enligt förordningen. 5.6Lagen om kontroll av husdjur m.m. I lagen (1985:342) om kontroll av husdjur m.m. och i förordningen (1985:343) om kontroll av husdjur m.m. finns bestämmelser som syftar till att främja animalieproduktionen och djurs lämplighet för avel i nä- ringsverksamhet samt att förebygga sjukdomar hos djur. Enligt lagen och förordningen får meddela föreskrifter om kontroll av husdjur och andra djur samt ge organisationer på jord- bruksnäringens område eller sammanslutningar rätt att anordna sådan kontroll. Innan kontrollen anordnas skall dock godkänna plan och riktlinjer för verksamheten. Den som har djur som omfattas av den kontroll som omfattas av lagen har rätt att få djuren anslutna till kontrollen. I lagen finns även bestämmelser om avgifter för det fall det finns hälsokontroll anordnad för slaktsvin eller nötkreatur. Det finns ock- så särskilda bestämmelser om vad som gäller om det finns hälsokontroll anordnad för kronhjort och dovhjort. Vidare får regeringen meddela före- skrifter om att hingstar får användas till avel endast om de har avels- värderats. I djurskyddslagen (1988:534) och djurskyddsförordningen (1988:539) finns grundläggande bestämmelser om vård och behandling av husdjur och andra djur om de hålls i fångenskap eller används för vetenskapligt ändamål. Huvudsyftet med lagen är att förebygga att djuren utsätts för onödigt lidande och sjukdom. Lagen gäller vid sidan av bestämmelserna om djurplågeri i . I lagen finns grundläggande bestämmelser om hur djur skall hållas och skötas. Det finns också särskilda bestämmelser som reglerar under vilka förutsättningar som operativa ingrepp och injektioner får göras på djur samt bestämmelser om avel. Lagen inrymmer vidare bestämmelser om hur djur som förs till slakt skall behandlas, om tillståndsplikt för viss djurhållning samt om tävling med djur och förevisning av djur. Det finns också särskilda regler om användning av försöksdjur. Enligt djurskyddslagen har myndigheter på flera olika nivåer ansvar för att tillse att bestämmelserna om djurskydd efterlevs. myndigheten, länsstyrelserna och kommunerna utövar tillsynen i enlighet med vad som regeringen bestämmer. Tillsynsmyndigheterna har även Prop. 2005/06:128 vissa befogenheter för att kunna utöva tillsyn. I lagen finns även straff- bestämmelser och bestämmelser om överklagande. Bestämmelser om växtskydd finns i växtskyddslagen (1972:318) och i förordningen (1995:681) om växtskydd m.m. Syftet med bestämmelserna är att bekämpa och hindra spridning av växtskadegörare som allvarligt kan skada sådana växter som omfattas av lagen. För att kunna åstad- komma detta finns i lagen bestämmelser om befogen- heter att vidta vissa särskilt angivna åtgärder för att komma till rätta med växtskadegörare. Enligt lagen är en innehavare av mark, byggnad eller transportmedel skyldig att lämna tillträde för en åtgärd enligt lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. I lagen finns även straff- bestämmelser och bestämmelser om överklagande. I förordningen finns vissa bestämmelser om tillsyn över att det inte införs eller sprids gods i strid mot förordningen. 6Nuvarande förhållanden beträffande tillsynen m.m. och dess finansiering Detta avsnitt syftar till att ge en översiktlig bild av den nu gällande till- synsverksamheten som bedrivs i livsmedelskedjans olika delar inklusive djurhälsa och djurskydd. Verksamhet som bedrivs av aktörer som inte är tillsynsmyndigheter i egentlig mening men som har uppgifter som an- gränsar till tillsynsverksamheten, såsom polismyndigheten, behandlas inte. I avsnittet ges också en översiktlig beskrivning av finansieringen. För en mer heltäckande bild av de nuvarande tillsynssystemen och fi- nansieringen av dessa hänvisas till gällande författningar och till lämnade betänkanden och rapporter. Livsmedels- och djurskyddstillsynen utövas med stöd av livsmedelslagen (1971:511) respektive djurskyddslagen (1988:534). Tillsynen utövas på lokal, regional och central nivå. Kommunerna bedriver inom båda tillsynssystemen uteslutande opera- tiv lokal tillsyn. Med operativ tillsyn avses här och i det följande sådan tillsyn som riktar sig direkt mot den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd. Länsstyrelserna utövar den regionala tillsynen över såväl livsmedels- lagstiftningen som över djurskyddslagstiftningen. har länsstyrelserna inte några operativa tillsynsuppgifter. Deras roll här är i stället av rådgivande och uppföljande natur. Inte heller i djurskydds- lagstiftningen specificeras, med något undantag, några tillsynsuppgifter som länsstyrelserna skall utföra. Förutom att ge råd till andra tillsyns- myndigheter och allmänheten m.fl. ankommer det dock på länsstyrel- serna att fullgöra vissa angränsande uppgifter, såsom att pröva frågor om förhandsgodkännande av stall och andra utrymmen där djur hålls samt att besluta om omhändertaganden av djur. De centrala tillsynsmyndigheterna är och Djur- skyddsmyndigheten. Deras huvuduppgift är att samordna övriga tillsyns- myndigheters verksamhet. utövar dock, till skillnad från , också operativ tillsyn. Detta sker framför allt över den verksamhet som bedrivs i vissa större livsmedelsanlägg- ningar. Inom livsmedelsområdet består de operativa kontrollerna av en rad oli- ka moment. Huvuddelen av kontrollerna består av inspektion av livsme- delslokaler, t.ex. restauranger och butiker där de hygieniska förhållan- dena m.m. undersöks. I de regelbundna kontrollerna ingår också provtag- ning för att undersöka livsmedels mikrobiologiska och toxikologiska status för att bedöma livsmedlets säkerhet. Livsmedelskontrollerna består också av importkontroller av livsmedel och besiktningar av slaktdjur och kött på slakterierna. Djurskyddskontrollen består dels av prövningar av djurstallar m.m., dels av inspektioner av djurhållningen hos lantbruksföretagare, zoobu- tiker, cirkusar, slakterier och andra som håller djur för livsmedelsproduk- tion inklusive transport av djur. I den operativa myndighetens uppgifter ingår även vid behov omhändertagande av djur. De vägledande uppgifterna för centralmyndigheterna inom livsmedels- och djurskyddskontrollen utgörs av bl.a. rådgivning och stöd till de loka- la myndigheterna, utbildningsinsatser för inspektörer och normerade in- spektioner av de lokala myndigheternas kontrollverksamhet och natio- nella tillsynsprojekt i syfte att öka likvärdigheten i kontrollerna olika kommuner emellan. Djurhälsotillsynen utövas med stöd av flera olika lagar, vilka även regle- rar andra frågor än rena djurhälsofrågor. Tillsynen över efterlevnaden av lagstiftningen är också reglerad på olika sätt. Enligt den nuvarande epizootilagen (1999:657) och zoonoslagen (1999:658) har ett övergripande ansvar i arbetet med att förebygga och bekämpa epizootiska sjukdomar samt salmonella och andra zoonoser. Tillsynen över epizooti- och zoonoslagstiftningen utövas på re- gional och central nivå. Länsstyrelserna utövar den regionala tillsynen och ansvarar för den centrala tillsynen. Länsstyrelserna bedriver uteslutande operativ tillsyn. huvuduppgift är att samordna tillsynen över epizooti- och zoonoslagstiftningen och lämna råd och hjälp i denna verksamhet. utövar även viss ope- rativ tillsyn genom bl.a. distriktsveterinärorganisationen, karantänsvete- rinärer och andra veterinärer som utför officiella uppdrag. Den operativa tillsynen består av provtagning för övervakning av zoonoser och epizootier hos levande djur. Regelmässig provtagning sker i samband med slakt avseende salmonella och vissa andra smittsamma djursjukdomar. Därutöver sker vissa kontroller dels i besättningar av ve- terinärer utsända av , dels vid gränskontrollstationer för import av djur och djurprodukter.