prop · GT03115 · 2006-03-22 00:00:00 — Den utgående skatt som kommunen eventuellt skall betala utgör en del av den beräknade självkostnaden för kommunen. Den totala avgift som kommu- nen högst får ta ut av varje enskild person är således ett belopp motsva- rande självkostnaden inklusive eventuellt utgående skatt som kommunen Prop. 2005/06:115 skall betala. Regeringens bedömning: Särskilda bestämmelser om överklagande av beslut om servicetjänster åt äldre och beslut om avgifter för dessa tjänster bör inte införas. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Länsrätten i län anser att det i lagen bör anges att beslut kan överklagas enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900). Statskontoret anför att systemet kan skapa osäkerhet hos de äldre kring vilka möjligheter till överklagande de har. Skälen för regeringens förslag: Den föreslagna lagen innehåller endast en befogenhet för kommuner att tillhandahålla servicetjänster åt äldre och medför således ingen rättighet för äldre att få servicetjänster utförda utan föregående biståndsbeslut. Ett beslut om att tillhandahålla servicetjänster är inte riktat till någon enskild person och det saknas där- för anledning att införa särskilda bestämmelser som ger enskilda möjlig- heter att överklaga. Ett kommunalt beslut om servicetjänster eller avgiftsbeslut kan dock ändå prövas genom laglighetsprövning i enlighet med bestämmelserna i 10 kap. kommunallagen (1991:900), vilket bl.a. innebär att domstolen i vissa fall kan upphäva ett beslut om det strider mot lag eller annan för- fattning men inte sätta ett nytt beslut i dess ställe. Även beslut om avgiftsuttag kan överklagas enligt bestämmelserna i 10 kap. kommunal- lagen. Kommunallagens bestämmelser om laglighetsprövning gäller generellt och det kan inte anses behövligt att i lagen ta in en hänvisning till dem. På den enskildes begäran skall ett ärende om en insats handläggas som ett ärende om bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:453). Ett avslags- beslut i sådana fall kan överklagas på vanligt sätt hos förvaltnings- domstol. Detsamma gäller ett avgiftsbeslut när avgiften avser en insats enligt socialtjänstlagen. 9.3Förstärkt stöd till anhöriga som vårdar närstående Anhöriga gör stora och viktiga insatser för att hjälpa och vårda sina äldre och långtidssjuka närstående. Anhörigomsorgen är värdefull för både de äldre och kommunen som i mindre utsträckning behöver finansiera omsorgen. För många äldre påverkas möjligheterna att under trygga och trivsamma former kunna bo kvar hemma i hög grad av om någon anhörig kan, orkar och vill hjälpa. stod anhöriga för av den totala hjälpvolymen bland personer som bodde i ordinärt boende. Hjälpen kan bestå av allt ifrån socialt stöd, tillsyn och praktisk hjälp med hushållssysslor till omfattande hjälp med personlig omvårdnad och uppgifter av sjukvårdskaraktär. Främst är det makar eller samboende som hjälper varandra, men även insatser av närboende barn och andra närstående är betydande. En välutbyggd och välfungerande offentlig äldreomsorg är enligt regeringens bedömning det bästa stödet för anhöriga till omsorgsbehö- vande äldre. Vetskapen att det finns en god vård och omsorg för den sjuka den dagen han eller hon behöver det, eller när den anhöriga som vårdar själv inte orkar, kan eller vill göra det längre, är viktig för att både den anhörige och den sjuke skall kunna känna sig trygga. Det är bara om det finns en god offentlig äldreomsorg som anhörigomsorg kan vara ett fritt val för båda parter. Ett rikt utbud av bra hemtjänst och särskilt boende av god kvalitet kan betraktas som ett indirekt stöd till anhöriga. Utöver detta kan dock samhället på många sätt stödja och underlätta för anhöriga som hjälper och vårdar någon närstående äldre eller långtids- sjuk genom mer direkta insatser. Anhörigas insatser har ökat Anhörigas omsorgsinsatser ökade kraftigt under andra halvan av 1990- talet. Det är i första hand barnen som ökat sina omsorgsinsatser för gamla föräldrar, men ökningen gäller även andra anhöriga. Ökningen har flera förklaringar. En bidragande orsak är att en mindre andel än tidigare av dem som är eller äldre får del av den offentliga äldreomsorgen. Kortare vårdtider i sjukvården medför att äldre människor som lämnar sjukhuset med omfattande omsorgsbehov tar en större andel av den kommunala äldreomsorgens resurser i anspråk. Det innebär att äldre- omsorgens insatser kommit att koncentreras på en mindre och allt mer vårdkrävande grupp, medan äldre som har mindre omfattande hjälpbehov oftare ställs utanför det kommunala åtagandet. En annan faktor som bidragit till ökningen av anhörigomsorgen är att många kommuner har skärpt sina riktlinjer kring tilldelning av hemhjälp eller plats i särskilt boende. Anhörigvård är ett frivilligt åtagande för den anhörige. Kommunen kan därför inte avslå en ansökan om hemtjänst med hänvisning till att den anhörige kan tillgodose omvårdnadsbehovet. Trots det väger kommuner- nas biståndshandläggare ofta in anhörigas möjlighet att hjälpa i bedöm- ningen av vilka insatser kommunen skall bevilja. Det har blivit vanligare med kommunala riktlinjer om att biståndsbedömarna skall undersöka ifall det finns anhöriga eller andra närstående utanför hushållet som kan ge hjälp. fanns sådana riktlinjer i var fjärde kommun. Kvinnor står för en stor del av anhörigomsorgen Det är framförallt kvinnor som står för anhörigomsorgen och även för den ökning av anhörigomsorgen som vi sett . har insatserna ökat bland kvinnliga släktingar, men är närmast oförändrade bland manliga släktingar. Kvinnorna står för av anhöriginsatserna. De vanligaste anhöriga omsorgsgivarna är hustrur och döttrar. Många äldre män står också för omfattande insatser för sina makor. Omfattningen av de gifta äldre män- nens insatser kan räknat skattas som likvärdiga med de äldre kvin- nornas insatser när insatserna ges mellan gifta makar. Kvinnor som vår- dar sina män står oftare än gifta män ensamma om sitt omsorgsansvar. En man som vårdar sin hustru har oftare såväl som döttrar eller andra anhöriga vid sin sida. En förstärkning och förbättring av stö- det till anhöriga är således i stor utsträckning en satsning på att förbättra kvinnors situation. Många vill hjälpa men behöver stöd för att orka De allra flesta som hjälper och vårdar någon närstående gör det för att de vill göra det. En attitydundersökning visar att det finns en stor beredvil- lighet bland medelålders och äldre människor, ur alla samhällsskikt och miljöer, att hjälpa gamla föräldrar. Det finns inga tydliga indikationer på att människors vilja och beredskap att hjälpa sina närstående kommer att minska inom den närmsta framtiden. Enligt har familje- nätverket kring äldre stärkts, inte försvagats, . Allt fler gamla är gifta även i hög ålder. Många har barn som bor i närheten och inget tyder på att kontakterna över generationsgränserna har försvagats . Ytterst få äldre saknar nära anhöriga och de flesta har någon eller flera av dem i närheten. Stöd till anhöriga kan handla om en rad olika insatser. Medan vissa anhö- riga främst behöver avlösning för att orka med eller få egen tid, kan behovet hos andra i stället handla om att få information och kunskap för att känna sig trygga i och utveckla sin anhörigroll. Stödet kan exempelvis också handla om att en anhörig tillsammans med den person han eller hon hjälper kan få möjlighet att göra något som bryter av mot vardagen. De mest utbredda formerna av anhörigstöd är insatser vars syfte bl.a. är att avlösa anhöriga. Dessa verksamheter korttidsvård/korttidsboende, dagvård/dagverksamhet samt avlösning i hemmet finns i nästan samt- liga kommuner och kommundelar. De kan sägas utgöra basen i kommu- nernas anhörigstöd. Andra exempel på stödformer är enskilda samtal, anhörigcirklar, utbildningar av anhörigvårdare, hälsoundersökningar, m.m. En ny bestämmelse infördes i socialtjänstlagen (2001:453, SoL) . I 5 kap. 10 § SoL anges att genom stöd och avlös- ning bör underlätta för den som vårdar närstående. Bestämmelsen inne- håller dock inte några närmare föreskrifter om hur stödet till anhöriga bör utformas. satsade regeringen för att stimulera utvecklingen av stödet till anhöriga Anhörig 300. Samtliga kommuner i landet fick stimulansmedel för att utveckla anhörigstödet. hade i uppdrag att bl.a. följa upp satsningen. En fortsatt satsning har skett i samband med den nationella handlingsplanen för hälso- och sjukvården för åren 20022004 och det avtal som slöts mellan staten, och . Avtalet innebar att kommunerna skulle fortsätta att utveckla stödformer för anhörigvårdare. Landsting och kommuner tillför- des därigenom ett resurstillskott avsett för bl.a. insatser inom vård och omsorg om äldre. I enlighet med regeringens förslag i budgetpropositionen för förstärktes statsbidraget för anhörigstödet med ytterligare 25 miljoner . Det är enligt regeringens bedömning angeläget att fortsätta och förstärka satsningen. fyrdubblas stödet, enligt budgetpropositionen för , och omfattar sammanlagt . Av dessa medel är avsatta för att kommunerna skall förbättra det varaktiga stödet till anhörigvårdare och göra det mer lättillgängligt. Därutöver har avsatts i budgetpropositionen för för att kommunerna skall utveckla fri- villiginsatser. Medlen skall i första hand användas för uppbyggnad av infrastruktur för anhörigstöd och inte för tillfälliga projekt. Anhörig- och pensionärsorganisationer fyller enligt regeringen en vik- tig funktion när det gäller att stödja anhöriga. För att öka deras möjlig- heter att ge stöd till anhöriga har regeringen i budgetpropositionen tillfört organisationerna ytterligare . Detta innebär att stödet till anhörigorganisationerna har fördubblats. Att nå de anhöriga som har behov av stöd En första förutsättning för att anhörigstödet skall kunna underlätta situa- tionen för anhörigvårdare är att det faktiskt når fram till dem som behö- ver stöd. Kommunerna och kommundelarna måste därför ha god känne- dom om de anhöriga och deras situation, som de anhöriga skall känna till möjligheterna att få stöd. Det gäller t.ex. dem som haft kontakter med slutenvården eller enbart har kontakter med lands- tingets primärvård samt äldre utlandsfödda som får del av den kommu- nala äldreomsorgen i betydligt mindre utsträckning än svenskar födda i landet. Det är enligt regeringens bedömning angeläget att kommunerna utvecklar strategier för att bättre nå ut med informationen om stödet till anhöriga. Ett sätt att göra det är att samarbeta med verksam- heter, med pensionärs- och anhörigorganisationer och andra föreningar som har förutsättningar att nå äldre och deras anhöriga. Ett annat sätt att nå anhöriga som inte har men kanske skulle behöva stöd av kommunen är att bedriva uppsökande verksamhet, t.ex. i form av förebyggande hembesök. Många anhöriga ser inte sig själva som vårdare, trots stora insatser, och efterfrågar därför inte heller hjälp. När hjälp erbjuds, upp- fattas detta ofta som alltför sent, varför anhöriga inte så sällan tackar nej. Kommunerna bör därför vara aktiva i att söka upp anhörigvårdare och erbjuda stöd till dem som behöver det. Att få information och möjlighet till inflytande är viktigt för de flesta som vårdar och hjälper någon närstående. Även om anhöriga till äldre och långtidssjuka som har omsorg ibland hör några ord om hur den gamle eller långtidssjuke har det är det viktigt att få del av per- sonalens iakttagelser om utveckling, trivsel och hälsa i ett längre per- Prop. 2005/06:115 spektiv. Enligt en undersökning som genomfört är information om demenssjukdomens symtom, förlopp och möjligheter till behandling en viktig aspekt av kvalitet i vården och omsorgen. Att få medverka i omvårdnadsplaneringen och att personalen i möjligaste mån tar hänsyn till den anhöriges önskan om hur vården skall vara lyfts också fram som viktigt, liksom kontinuerlig kontakt med vårdpersonalen. Samtal för omsorgsuppföljning mellan kommunens personal och den anhörige kan enligt regeringens uppfattning bidra både till bättre kvalitet i omsorgen och till ökad trygghet hos den anhörige. En förutsättning för att hålla sådana samtal är givetvis att de som samtalen gäller ger sitt medgivande till detta och ges möjlighet att delta vid samtalen. Ett regel- bundet tillfälle för ömsesidig kommunikation kan få den anhörige att känna sig och bli mer delaktig i besluten som rör den sjuke och innebära att den anhöriges kunskaper om henne eller honom bättre tas tillvara i den offentliga omsorgen. Översikt och kunskapsspridning i anhörigfrågor Kunskapen om hur stödet till anhöriga bör utformas för att på bästa sätt underlätta för anhöriga som vårdar behöver enligt regeringens uppfatt- ning utvecklas. Även kunskap om mäns deltagande i anhörigomsorgen behövs, liksom kunskap som belyser omsorgsarbetets konsekvenser för anhörigas hälsa, arbete och ekonomi. En sådan kunskap är nödvändig för att förtroendevalda och andra beslutsfattare inom vård och omsorg skall kunna fatta väl underbyggda beslut och för att anhöriga som hjälper och vårdar någon närstående skall få det stöd de behöver. Med tanke på framtida utmaningar beträffande demografi, samhällsekonomi och krav och förväntningar från allmänheten är det nödvändigt att kraftsamla på området. har fått i uppdrag att ta fram ett förslag på hur ett nationellt för forskning och utveckling kring anhö- riga till personer i behov av service, vård och omsorg kan organiseras. I avsnitt 8.3 beskrivs hur regeringen avser att inrätta ett nationellt kompe- tenscentrum för kunskapsuppbyggnad där en prioriterad uppgift är att samla in och sprida kunskap kring anhörigfrågor och hur samhället kan organisera och tillhandahålla stöd till anhöriga med god kvalitet. Social- styrelsen kommer att få i uppdrag att ta fram förslag på hur ett sådant kan organiseras. 9.3.1Bättre dokumentation och statistik kring anhörigomsorg och anhörigstöd Regeringens bedömning: bör inom ramen för utvecklingsplanens genomförande få i uppdrag att samla in uppgifter om anhörigomsorgens omfattning, fördelat på kvinnor och män, utlands- födda och minoriteter. Om och hur kommunernas stöd till anhöriga skall dokumenteras bör ses över i en kommande utredning om förtydligat regelverk för vård och omsorg om äldre. Se avsnitt 8.1. Skälen för regeringens bedömning: Kunskapen om omfattningen Prop. 2005/06:115 och betydelsen av anhörigas omsorgsinsatser och om kommunernas insatser för att stödja anhöriga behöver förbättras. Det finns stora luckor i statistiken om anhörigas omsorgsinsatser. Det är viktigt att kunna belysa anhörigomsorgens konsekvenser för hälsa, arbete och ekonomi. Det är vidare också viktigt att belysa betydelsen av anhörigvård som anledning till att förvärvsarbeta på deltid eller att helt stå utanför arbetsmarknaden. och analys av relevanta statistikuppgifter kan väsentligt förbättra kunskapen om anhörigas omsorgsarbete. Tillförlitlig statistik är en nödvändig förutsättning för uppföljning och förändring. Därför bör inom ramen för utvecklingsplanens genomförande få i uppdrag att samla in uppgifter om anhörigomsorgens omfattning, fördelat på kvinnor och män, utlandsfödda och minoriteter. I vilken form statistikinsamlingen bör kompletteras behöver dock utredas närmare. Förutsättningarna att inhämta information och kunskap om kommu- nernas anhörigstöd är begränsade. Nästan hälften av landets kommuner saknar uppgifter om hur många anhöriga som fått insatser, enligt Social- styrelsens uppföljning . Anledningen till detta är att doku- mentation av anhörigstödet är ovanlig. Endast var tredje kommun och kommundel hade ett system för att fortlöpande dokumentera insatser som görs för att avlasta anhöriga. Dokumentationen av avlösningsinsatserna dagverksamhet och korttidsboende görs i stället för den person som den anhörige är närstående till, dvs. Dessa insatser är de vanligaste stödformerna. Inte heller den nationella statistiken ger ett bra mått på omfattningen av dessa verksamheter när det gäller anhörigstöd. När det gäller avlösning i hemmet saknas helt statistik, då den ingår i hemtjänst i ordinärt boende. Med nuvarande lagstiftning finns inget krav att kommunerna skall dokumentera insatserna för de anhöriga på ett sätt som gör att de kan redovisa hur många anhöriga som får del av insatserna. Dokumentation får inte göras på individnivå om det inte är ett individuellt behovsprövat stöd direkt till den anhörige. Annars får dokumentation enbart göras på verksamhetsnivå. Det finns två huvudsakliga problem. Det första är att avlösningsinsatser i grunden är motiverade av den vårdades behov av vård och omsorg, inte den anhöriges. Att dokumentera avlösningsinsatser i en akt för den anhörige framställer saken som att det är den anhöriges ansvar att vårda den sjuke men att kommunen kan bistå med avlösning när den anhörige inte kan fullfölja sitt ansvar, alltså att det är den anhö- rige som är i behov av bistånd. Det kan också upplevas som integritets- kränkande för den anhörige om kommunen upprättar en akt över henne eller honom, trots att behovet egentligen finns hos den närstående. Ett annat problem är att det kan vara svårt att särskilja när en avlösningsin- sats är motiverad av den vårdades behov av särskild vård och när den är motiverad av den anhöriges behov av avlösning. I många fall kan t.ex. en vistelse på korttidsboende vara motiverad av båda skälen. Om och hur kommunernas stöd till anhöriga skall dokumenteras bör ses över i en kommande utredning om förtydligat regelverk för vård och omsorg om äldre. Utvecklingsområde 6: Personalen Sammanfattning: Kunnig, kompetent och engagerad personal är en förutsättning för att vården och omsorgen om äldre skall hålla en hög kvalitet. Den demografiska utvecklingen kommer att leda till att Sverie inom några decennier får allt fler äldre i behov av vård och omsorg. kommer också en stor andel av personalen inom vården och omsorgen att gå i pension. Det är därför viktigt både att kunna rekrytera ny personal och att behålla personalen. Regeringen avser därför att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att föreslå ett nationellt system för yrkeskrav, kompetensutveckling och åtgärder för att underlätta den framtida kompetensförsörjningen inom äldreomsorgen. System för erkännande och bevis på yrkeskompetens samt yrkesbenämningar är andra områden som bedöms ha stor betydelse för den framtida kompetensförsörjningen. Det är också viktigt att arbetet och arbetsplatserna utvecklas så att anställda ges möjlighet till delaktighet och utveckling i sitt arbete för att främja trivsel, hälsa och yrkeskun- nande. För att kunna rekrytera och behålla en allt mer kompetent personalstyrka krävs det att arbetsgivarna systematiskt satsar på ledarskap, utbildning, arbetsmiljö och bättre arbetsvillkor inklusive förebyggande hälsoarbete. Även verksamhetens innehåll och organise- ring behöver utvecklas. Personalens kompetens och engagemang är den viktigaste faktorn för kvaliteten och tryggheten i äldreomsorgen. Arbetet inom vård och omsorg i kommunerna blir allt mer kvalificerat på grund av att brukarnas behov av insatser blir mer sammansatta och att kvalitetskraven ökar. Det understryker betydelsen av adekvat kompetens hos personalen men också att omvårdnadspersonalen ges utökade befogenheter och ett vidgat ansvar att tillsammans med den äldre utforma vården och omsorgen. Det är därför viktigt att stärka omvårdnadspersonalens ställning inom äldre- omsorgen. kommer rekryteringsbehoven att vara stora, vil- ket gör det viktigt att höja omvårdnadsyrkenas status och att kunna erbjuda goda arbetsvillkor, anställningsförhållanden och utvecklings- möjligheter. För att skapa ett utbud som motsvarar den långsiktiga efter- frågan behöver dagens utbildningskapacitet för omvårdnadspersonal inom området mer än fördubblas. Att omvårdnadspersonal ges möjlighet att fördjupa sin kompetens inom olika områden är angeläget såväl för att kvalificerade arbetsuppgifter skall utföras med god kvalitet, som för att skapa utvecklingsmöjligheter för personalen. För att lägga en stabil grund för det fortsatta utvecklingsarbetet har regeringen beslutat om två stora satsningar på kompetensutveckling för personal inom vården och omsorgen om äldre, satsningarna på Kompe- tensstegen och utbildningsvikariat. har i bud- getpropositionen för avsatts för dessa satsningar . Utbildning och kompetensutveckling för personalen Arbete inom vård och omsorg om äldre har blivit alltmer kvalificerat och mångfacetterat och kräver att personalen har bred och specialiserad kom- petens. kommer pensionsavgångarna från äldreomsorgen att vara stora som antalet personer med omsorgsbehov beräk- nas öka. Efterfrågan på kompetent personal kommer alltså att öka kraf- tigt. är det allt färre som söker sig till omsorgen via de regul- jära utbildningsvägarna såsom gymnasieskolans omvårdnadsprogram. För att klara den framtida personalförsörjningen måste arbetet göras mer attraktivt och statusen höjas. Personal som redan arbetar inom äldre- omsorgen behöver få tillgång till kompetensutveckling och alla utbild- ningsvägar som leder till arbete inom äldreomsorgen måste utnyttjas. Därtill behöver flexibla och individuella lösningar utvecklas. Inom äldreomsorgen finns många timanställda, de allra flesta kvinnor. fanns i kommunerna totalt 168 900 månadsanställda inom vård och omsorg om äldre och 50 800 timanställda. Äldreomsorgen är ett område där andelen deltidssysselsatta är hög och en hög andel av de del- tidsanställda vill arbeta mer. av dem som arbetar inom vård och omsorg är kvinnor. Enligt beräkningar från SCB för är äldreomsorgen den sektor som har den högsta andelen deltids- arbetslösa av de tim- och deltidsanställda. har dock vär- defulla insatser gjorts för att minska deltidsarbetslösheten och det har särskilt märkts inom vård- och omsorgssektorn. Kommunerna har börjat uppmärksamma frågor om ofrivilligt deltidsarbetande och arbetat fram flexiblare arbetstidsmodeller för en större andel heltidsanställningar. Flera studier visar att personer som arbetar deltid har sämre utveck- lings- och karriärmöjligheter än de som arbetar heltid. Exempelvis får deltidsanställda i mindre utsträckning än heltidsanställda tillgång till utbildning på betald arbetstid. Det kan i sin tur medföra att denna grupp av anställda också får ett mindre inflytande över arbetet. överlämnades betänkandet Stärkt rätt till heltidsanställning (SOU 2005:105) till regeringen. Betänkandet är föremål för remissbehandling. I betänkandet lämnas förslag angående arbetsgivares sätt att organisera arbetet samt angående rättighet för den som vill arbeta heltid att göra det. Nio av tio undersköterskor och vårdbiträden har gymnasieutbildning men har en omvårdnadsutbildning. Hälften av samtliga som rekryterades till äldreomsorgen hade en omvård- nadsutbildning. Detta kan jämföras med förskolan där ungefär fem pro- cent saknar utbildning för arbete med barn. En högre utbildningsnivå bland äldreomsorgens personal har stor betydelse för att höja kvaliteten i vården och omsorgen. Genom tillkomsten av omvårdnadsprogrammet integrerades den sociala servicelinjen och vårdlinjen. I nuvarande omvårdnads- program har de tidigare skilda yrkes-, och delvis verksamhetsområdena samordnats. Vanligt är dock fortfarande att personer som inte har adekvat yrkesutbildning anställs som vårdbiträde, medan personal med yrkes- benämningen undersköterska i högre grad genomgått omvårdnads- programmet eller motsvarande äldre yrkes- eller yrkesförberedande Det finns ingen yrkes- eller examensbeteckning som är knuten till en specifik yrkesförberedande utbildning på gymnasial nivå eller i övrigt inom vård och omsorg. De förändringar i gymnasieskolan som skall träda i kraft innebär bland annat att en gymnasieexamen skall införas. Nya pro- grammål och kursplaner börjar också gälla. Förändringarna inom omvårdnadsprogrammet innebär att programmet kommer att innehålla karaktärsämnen (800 gymnasiepoäng), dvs. ämnen som är gemensamma för alla elever på programmet och som är specifikt inrik- tade på vård och omsorg.