prop · GT03172 · 2006-03-22 00:00:00 — Exempelvis har Europeiska kommissionen lagt fram förslag till direktiv om projektbaserade flexibla mekanismer, främjande av kraftvärme, byggnaders energiprestanda, ekodesign för energiförbrukande produkter, energitjänstedirektivet, främjande av biodrivmedel i transportsektorn, förordning om fluorerade gaser etc. Flera av dessa direktiv har redan antagits av rådet och , vilket beskrivs nedan. redovisades en uppföljande rapport om arbetet med ECCP och särskilt från de arbetsgrupper som arbetat vidare efter det att Europeiska kommissionen presenterade sitt meddelande 2001. Detta gäller bl.a. jordbrukssektorn, i vilken en potential på att minska utsläppen med ytterligare koldioxidekvivalenter identifierats, samt upptag av koldioxid i sänkor i form av skogs- och jordbruksmark, där potentialen för upptag inom EU uppskattas till koldioxidekvivalenter. har Europeiska kommissionen inlett arbetet med ett andra steg för ECCP. Ett antal arbetsgrupper med representanter från olika intressenter ska tillsättas för att utarbeta nya förslag till gemensamma och koordinerade åtgärder. Arbetsgrupperna ska inrikta arbetet på i första hand koldioxidlagring, flygets utsläpp, koldioxidutsläpp från lätta fordon och bilar, anpassning samt en allmän översyn av ECCP. Dagens svenska energibeskattning utgörs av energi- och koldioxidskatt och är betydelsefulla styrmedel i klimatpolitiken. Energibeskattning utgörs av energi- och koldioxidskatt på fossila bränslen, energiskatt på el och effektskatt på kärnkraft. Koldioxidskatten styr på ett direkt sätt mot minskade utsläpp av koldioxid genom att göra fossila bränslen relativt sett mer kostsamma än andra energislag. Energiskatten på bränslen gör att användningen av dessa blir dyrare och därmed leder skatten till en dämpad användning. Koldioxidskatten infördes och uppgår till per kilogram utsläppt koldioxid. För delar av näringslivet samt vid produktion av kraftvärme är skatten reducerad till per kilogram. För bränslen som används för elproduktion och i vissa tillverkningsprocesser tas vare sig energiskatt eller koldioxidskatt ut. Koldioxidskatten är ett kostnadseffektivt styrmedel då den ger möjlighet för olika aktörer att göra de mest kostnadseffektiva anpassningsåtgärderna. Av konkurrensskäl samt risk för koldioxidläckage, dvs. att industrierna flyttar sin verksamhet till länder med lägre miljökrav, är koldioxidskatten nedsatt för industrin. Koldioxidskatten har en positiv effekt när det gäller att förbättra energieffektiviteten och att öka andelen förnybar energi. och redovisar i sitt underlag till kontrollstation 2004 egna och andras utvärderingar av den svenska koldioxidskatten och energibeskattningen. Generellt är det svårt att utvärdera skatterna. Det är svårt att kvantifiera effekten och att särskilja effekterna från koldioxid- respektive energiskatten från andra omständigheter. I flertalet fall framgår att såväl energibeskattningen som koldioxidskatten tydligt minskat utsläppen av koldioxid. Koldioxidskatten är ett kostnadseffektivt styrmedel, men differentiering av skattenivåerna med hänsyn till de branscher som är utsatta för internationell konkurrens minskar kostnadseffektiviteten. Vidare framgår att ytterligare höjningar av skatten vid höga nivåer ger liten effekt. Nuvarande nivåer av koldioxidskatten bedöms ha medfört en kraftig minskning av koldioxidutsläppen från uppvärmning. Vidare framgår att sänkningen av koldioxidskatten för industrin 1993 ledde till ökade utsläpp. Beräkningar som gjorts inom ramen för kontrollstation 2004 med en jämförelse mot styrmedel bekräftar att koldioxidskatten har en betydande effekt på utsläppen. Med dagens nivå på koldioxidskatten beräknas utsläppen bli ca lägre och ca lägre jämfört med en situation utan skatt. I denna beräkning ingår inte utsläppen från transporter. Hur mycket skatten har påverkat utsläppen varierar i olika sektorer beroende på vilken nivå den har. I fjärrvärmesektorn där full koldioxidskatt tas ut har andelen fossila bränslen minskat kraftigt. har användningen av biobränslen i denna sektor ökat i motsvarande grad. Denna ur klimatsynpunkt gynnsamma utveckling kan i stor utsträckning tillskrivas skattereglerna samt att möjligheten till kostnadseffektiva åtgärder varit stor. Investeringsstöd, liksom miljöprofileringen hos de enskilda företagen är också bidragande orsaker. I sektorn bostäder och lokaler har användningen av olja minskat kraftigt . Oljekriser, ökade energipriser, investeringsprogram och inte minst energibeskattningen samt möjligheten att genomföra kostnadseffektiva åtgärder har påverkat övergången från olja till andra energibärare. Separata beräkningar har gjorts för att bedöma effekten av gjorda skattehöjningar på motorbränslen och fram till . Skattehöjningarna genomfördes främst i början av decenniet. Resultatet visar att koldioxidutsläppen beräknas vara mellan lägre än den annars skulle varit som en följd av genomförda skattehöjningar. Intervallet beror på vilken priselasticitet som använts (dvs. hur mycket en prisökning antas påverka efterfrågan på bensin). höjdes energiskatten på bensin med per liter och på diesel med per liter. sänktes skatten på diesel för jord- och skogsbrukets arbetsmaskiner med per liter. Effekten av dessa höjningar finns inte med i Statens energimyndighets och beräkning. har därför låtit analysera effekten av skattehöjningar per (dnr M2004/3466/Mk). Resultatet av denna beräkning tyder på att utsläppen minskar med jämfört med referensscenariot 2010. fattade rådet beslut om en ökad harmonisering av energibeskattningen i form av ett energiskattedirektiv (Direktiv /96). Direktivet innehåller ett gemensamt regelverk för beskattningen av oljeprodukter, el, kol och naturgas. Direktivet ersätter ett tidigare direktiv som endast reglerade beskattningen av mineraloljor (Direktiv /81/EEG). Direktivet innehåller en definition av energiintensiva företag och anger vad som gäller för tillämpning av särskilda regler för skattenedsättning för sådana företag. Det nya direktivet bedöms ge en ökad grad av säkerhet i förhållande till tolkningen av om statligt stöd på energiskatteområdet samt minskar konkurrenssnedvridningen på den inre marknaden. Medlemsstaterna är skyldiga att anpassa nationell lagstiftning till det nya direktivet per . Olika övergångsperioder finns, bl.a. till och med utgången av för en anpassning till direktivets regler om nya minimiskattenivåer för de olika energislagen. har beskattat i princip samtliga de energislag som omfattas av det gemenskapsrättsliga regelverket. De svenska skattenivåerna ligger i flertalet fall över de minimiskattenivåer som på EU-nivå lagts fast för mineraloljor, kol och naturgas samt för icke yrkesmässig användning av el. I dessa delar har det därför inte varit nödvändigt att genomföra några anpassningar till det nya direktivet. har genomfört ändringar i lagen (1994:1776) om skatt på energi, LSE, som innebär en anpassning till bestämmelserna i energiskattedirektivet om en minimiskattesats om för el som används vid yrkesmässig verksamhet (prop. 2003/04:1, volym 1, bet. 2003/04:FiU1, rskr. 2003/04:42). har skattefriheten för el i vissa industriella processer, s.k. råvaruel i t.ex. elektrolytiska och metallurgiska processer, anpassats till den ram som sätts av energiskattedirektivet (prop. 2003/04:144, bet. 2003/04:SkU36, rskr. 2003/04:271). har även, inom ramen för vad som tillåts i energiskattedirektivet, infört en möjlighet för energiintensiva industriföretag att medges befrielse från energiskatten på el i utbyte mot att företagen deltar i ett program för energieffektivisering (PFE) och åtar sig att genomföra åtgärder som leder till en effektivare elanvändning. Dessa regler har införts (prop. 2003/04:170, bet. 2004/05:NU7, rskr. 2004/05:90). För att slutföra anpassningen av LSE till gemenskapsrätten återstår mindre justeringar av det skattepliktiga området för bränslen samt av reglerna för kontroll av främst biobränslen vid mellanstatlig handel. Ett arbete med denna anpassning pågår f.n. inom med sikte på att anpassningen skall vara genomförd . Vidare återstår att justera den s.k. 0,8-procentsregeln om nedsättning av koldioxidskatten för energiintensiva företag till den definition som ges i artikel 17 av energiskattedirektivet. En sådan anpassning behöver, enligt en särskild övergångsbestämmelse i direktivet, inte göras förrän till . Regeringen bedriver ett arbete med en reformering av näringslivets energibeskattning. Ett reformerat energiskattesystem skall bidra till att effektivisera energianvändningen inom näringslivet och bidra till en miljöstyrning som de svenska företagens konkurrenskraft värnas. Reformeringen av energiskattesystemet syftar även till att gynna användningen av biobränslen, skapa förutsättningar för inhemsk produktion av el samt förenkla energiskattesystemet och ge det en långsiktigt stabil grund. I reformarbetet ingår att skapa mer enhetliga regler för energibeskattningen för att komma tillrätta med de skillnader som finns inom näringslivet samt att anpassa nuvarande regelverk till energiskattedirektivet. Ett reformerat energiskattesystem bör också kunna utgöra en god plattform för fortsatt skatteväxling inom området. Ett analysarbete kring reformeringen av näringslivets energibeskattning har genomförts dels inom , dels genom uppdrag till olika myndigheter. Regeringen har i budgetpropositionen uttalat att det är angeläget att utgångspunkterna för reformeringen breddas och att det fortsatta arbetet samordnas med den större översyn av skattesystemet som aviserades ekonomiska vårproposition. I budgetpropositionen (prop. 2000/01:1, bet. 2000/01:FiU10, rskr. 2000/01:130) presenterade regeringen en strategi för grön skatteväxling för perioden 20012010. Med grön skatteväxling avses att vissa statsfinansiella intäkter från höjda skatter på miljöbelastande verksamhet växlas mot sänkta skatter på andra områden, i första hand arbete. Skatteväxling har framför allt inneburit att höjda energi- och koldioxidskatter för hushålls- och servicesektorerna växlats mot höjt grundavdrag i inkomstbeskattningen. Höjningen av koldioxidskatten har haft en dämpande effekt på koldioxidutsläppen. I skatteväxlingen lades tyngdpunkten på transportsektorn. Den skatteväxling som genomfördes 20012003 har utvärderats inom (prop. 2004/05:1, kap 8, appendix). Vidare har den gröna skatteväxlingen analyserats av (SOU 2003:2, bil. För en miljömässigt hållbar utveckling spelar den gröna skatteväxlingen en central roll. Den gröna skatteväxlingen har lett till att individer och företag i större utsträckning uppmärksammas på kostnaderna för miljöpåverkan i sina konsumtions- och investeringsbeslut. Regeringen har i budgetpropositionen givit riktlinjer för den fortsatta skatteväxlingen och lämnat förslag till skatteväxling med höjda miljöskatter respektive sänkta skatter (främst höjt grundavdrag) motsvarande . har beslutat in enlighet därmed. För den fortsatta skatteväxlingen bör enligt budgetpropositionen en avvägning göras av i vilken utsträckning miljöstyrningen skall uppnås med skattesystemet via den gröna skatteväxlingen och i vilken utsträckning miljöstyrningen skall uppnås med andra ekonomiska styrmedel. Regeringen anser att det behövs en grundläggande analys och utvärdering av ekonomiska miljöstyrmedel sett med ett helhetsperspektiv (prop. 2004/05:150). Regeringen har därför givit och i uppdrag att, i samråd med och och efter samråd med berörda miljömåls- och sektorsmyndigheter, göra en övergripande, heltäckande utvärdering av dagens ekonomiska styrmedel inom miljöområdet. Myndigheterna skall redovisa sin utvärdering . Arbetet utgör en första del av två i en studie som skall ingå i den fördjupade utvärderingen och utgör ett komplement till miljömålsmyndigheternas arbete med förslag till åtgärder, inklusive ekonomiska styrmedel, inom sina respektive mål. 8.5.4Lokala investeringsprogram och klimatinvesteringsprogram Regeringens bedömning: Klimatinvesteringsprogrammet är ett betydelsefullt instrument för att minska utsläppen av växthusgaser. Programmet förstärks med 2006 och förlängs med 20072008. Av de anvisade medlen ingår även satsningar på transportsektorn (se avsnitt 8.6.3) Programmet omfattar även informationsinsatser om växthusgasers miljöpåverkan med fokus på vad som kan göras för att minska utsläppen av växthusgaser. Programmet syftar även till att stödja små kommuner i deras arbete med att ta fram klimatstrategier. Skälen för regeringens bedömning De lokala investeringsprogrammen (LIP) lanserades av regeringen . Syftet var att stödja samlade program på nivå med åtgärder för omställning av samhället till en mer hållbar utveckling. anvisades totalt som statligt bidrag till de lokala investeringsprogrammen. Bidragen utgör ungefär en fjärdedel av den totala investeringskostnaden, dvs. bidragstagaren står själv står för av investeringskostnaden. Den totala miljörelaterade investeringsvolymen uppskattas till ca . Sammanlagt har 161 kommuner och två kommunalförbund beviljats stöd till mer än 1 800 åtgärder. Av den totalt anvisade summan om beräknas ha betalats ut i LIP-bidrag när de 211 investeringsprogrammen är avslutade, varav drygt hälften går till projekt med klimatinriktning. Omkring en tredjedel av medlen har gått till projekt för energiomställning och energieffektivisering medan trafik-, avfalls- och VA-åtgärder samt åtgärder för att bygga om och miljöanpassa bostäder och fastigheter har fått ungefär en tiondel vardera. Av de 211 beviljade programmen har 119 genomförts och slutrapporterats (). Utsläppen av koldioxid från verksamheter som fått stöd från detta program bedöms ha minskat med knappt ca . Totalt bedöms projekt som fått stöd från detta program fram ha inneburit minskade utsläpp av växthusgaser med ca . Bidrag har bl.a. givits till utbyggnad av fjärrvärmesystem vilket lett till en energiomställning på från el- och oljeuppvärmning till förnybara energikällor. Därutöver har åtgärder genomförts som effektiviserar och minskar energianvändningen med . Mängden avfall till deponi har också reducerats med närmare genom att det i stället utnyttjas till biogasframställning, återvinning eller kompostering. Det är dock svårt att bedöma i vilken utsträckning projekten skulle ha genomförts även utan bidrag. Den utvärdering som gjorts av fjärrvärme- och spillvärmeprojekten inom LIP pekar dock mot att endast en mindre del av dessa projekt skulle ha genomförts utan bidrag. LIP har också utvärderats med avseende på bidragseffektivitet (LIP ur ett samhällsekonomiskt perspektiv (NV rapport 5453)). Regeringen lanserade i budgetpropositionen en utvecklad stödform med större fokus på klimatåtgärder; lokala klimatinvesteringsprogram (Klimp). Jämfört med LIP ställs större redovisningskrav inom Klimp, vilket gör att effekter av programmen kan beräknas med större säkerhet. Sammanlagt har för stöd till klimatinvesteringsprogram anslagits för åren 20022006. I de två första bidragsomgångarna 2003 och 2004/05 har fördelats till 47 program med 389 olika åtgärder inom framför allt transport- och energisektorerna. Dessutom har sex särskilda projekt beviljats bidrag (s.k. guldklimpar). Sammanlagt har av de fördelade medlen gått till investeringar i transportsektorn där merparten avser fortsatt introduktion av biogasfordon. har fördelats på energiprojekt, främst utbyggnad av fjärrvärme och konvertering till biobränslen. av bidragen har gått till olika informationsprojekt, där en stor andel är kopplad till trafikområdet. av bidragen har tilldelats projekt inom avfallsområdet, huvudsakligen till främjande av biogasproduktion. De projekt som beviljats medel via dessa program beräknas av bidra med drygt minskade utsläpp av koldioxidekvivalenter . De väntas även leda till minskad energianvändning med knappt . Investeringarna leder i många fall även till minskade utsläpp av andra ämnen, vilket bidrar till att uppnå andra miljökvalitetsmål som luft, Ingen övergödning, Bara naturlig försurning och En god bebyggd miljö. Mot bakgrund av den betydelse som klimatinvesteringsprogrammet har haft för att bidra till minskade koldioxidutsläpp föreslår regeringen en förstärkning och förlängning av programmet i budgetpropositionen . förstärks därför programmet med 200 miljoner så att det totala anslaget blir 350 miljoner. Programmet förlängs dessutom och avsätts för 20072008. För att skall kunna nå sina åtaganden enligt klimatkonventionen och Kyotoprotokollet och ha en god beredskap för ytterligare framtida internationella överenskommelser om utsläppsreduktioner krävs att åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser vidtas. En i sammanhanget angelägen åtgärd är information om växthusgasers miljöpåverkan och särskilt vad som kan göras för att minska utsläppen av växthusgaser. bör även fortsättningsvis, tillsammans med andra berörda myndigheter och organisationer, ha i uppdrag att informera om klimatpåverkan med fokus på olika möjligheter att minska utsläppen av växthusgaser, se även under avsnitt 8.1.1 om information och utbildning. Investeringsprogram som LIP och Klimp bygger på samverkan mellan nationell och lokal nivå och främjar samordning mellan olika aktörer i det lokala miljöarbetet. Investeringsbidrag kan stimulera kommuner, företag och andra aktörer att göra långsiktiga investeringar som minskar miljöbelastningen och uppmuntrar lokalt engagemang och lokala initiativ. Små kommuner har dock haft svårigheter att ta fram klimatstrategier. Det är därför särskilt angeläget att beakta de problem som små kommuner kan ha i detta avseende. För att ge bästa möjliga effekt på det lokala klimatarbetet bör därför en del av medlen användas till att stödja och stimulera arbetet med lokala projekt och klimatstrategier och då särskilt i små kommuner. 8.5.5Övrigt klimatrelaterat arbete i kommunerna Klimatkommunerna är ett nätverk för kommuner som arbetar aktivt med att minska utsläppen av växthusgaser i . Nätverket skall stödja kommuner som vill arbeta med klimatfrågan samt vara en pådrivande aktör för det nationella klimatarbetet genom att lyfta fram vilka möjligheter, hinder och drivkrafter som har betydelse för arbetets resultat. Nätverket skall sprida information och erfarenheter om lokalt klimatarbete och höja kunskapen om klimatproblemet. Klimatkommunerna skall även arbeta för internationella samarbeten samt ha kontakter med liknande nätverk i andra länder. Syftet med nätverket är också att sprida information, utbyta erfarenheter, ge stöd till ansökningar om pengar, samarbeta kring konkreta projekt och att visa nationella myndigheter på hinder och möjligheter i det lokala klimatarbete. består nätverket av arton kommuner med sammanlagt nära två miljoner invånare. kommuner är centrala när det gäller att ställa om energisystemet så att det blir ekonomiskt, ekologiskt och socialt långsiktigt hållbart. driver därför programmet Uthållig kommun med början . De fem kommuner som deltar är , , , och . Dessa fem har efter intresseanmälan valts ut för att de har kunnat visa att de har förutsättningar för god samverkan inom kommunen och med det lokala näringslivet. De representerar också tillsammans olika typkommuner avseende antal invånare, geografiskt läge och karaktär. själva formulerat sina lokala mål och handlingsplaner för programmet. Resultaten och erfarenheterna skall användas i det fortsatta arbetet med hållbar tillväxt i landets alla kommuner. Programmet Uthållig kommun strävar att sätta in energiomställningen i ett vidare samhälleligt perspektiv. De energiåtgärder som väljs ut skall bidra till en uthållig tillväxt lokalt. De genomförs i bred samverkan med näringslivet, kommunernas förvaltningar och andra delar av finns den övergripande lagstiftningen på miljöområdet samlad i . hänsynsregler som skall iakttas vid alla verksamheter och åtgärder. gäller att vid yrkesmässig verksamhet skall bästa möjliga teknik användas, alla som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd skall hushålla med råvaror och energi samt utnyttja möjligheterna till återanvändning och återvinning. I första hand skall förnybara Kraven på hänsyn gäller i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem. omfattas av tillståndsplikt. Prövning enligt omfattar frågan om tillåtlighet och tillstånd och vilka villkor som skall gälla för Utsläpp av växthusgaser ingår som en del av prövningen. Enligt EG-direktivet om utsläppshandel är det inte tillåtet att ange krav på begränsning av koldioxid för de anläggningar som omfattas av Handel med utsläppsrätter (prop 2003/04:132, bet. 2003/04:MJU 19, 2003/04:281). Därmed har ändrats så att direkta krav på mängden utsläppt koldioxid inte kan ställas på anläggningar som ingår i Den parlamentariska FlexMex2-delegationen har i sitt betänkande Handla för bättre klimat - handel med utsläppsrätter 20052007 m.m. (SOU 2004:62) dessutom föreslagit att de anläggningar som omfattas av EU-systemet för utsläppshandel undantas från bestämmelser avseende krav på hushållning med energi samt användning av förnybara bränslen. Regeringen avser återkomma i frågan. Regeringens bedömning: En effektivare användning av energi och främjande av förnybar energi är av stor betydelse för att bryta beroendet av fossila bränslen och begränsa klimatpåverkan. För de sektorer som inte ingår i systemet med handel med utsläppsrätter kan det vara särskilt motiverat att begränsa klimatpåverkan från transportsektorn och bostads- Skälen för regeringens bedömning: De sektorer som inte ingår i den handlande sektorn består i allt väsentligt av hushålls- och servicesektorn, transportsektorn, avfallssektorn och jordbrukssektorn. handlande sektorns utsläpp uppgår till av totala utsläpp av växthusgaser. Det transportpolitiska etappmålet avseende utsläpp av koldioxid (prop. 1997/98:56) innebär att utsläppen av koldioxid från transporter i bör ha stabiliserats nivå. Utsläppen i transportsektorn har ökat kontinuerligt och och var högre än 1990. och Statens energimyndighets prognoser i kontrollstation 2004 innebär att utsläppen kommer att uppgå till knappt och till ca . Detta skulle innebära en ökning med till 2010 och till 2020 års nivå. De bakomliggande orsakerna är en kraftig trafiktillväxt, främst när det gäller godstransporter, som effektiviseringen av fordonen inte får genomslag i . Den genomsnittliga svenska personbilen är mer bränsleslukande än genomsnittet inom EU. Det är angeläget att bryta den nuvarande utsläppstrenden i transportsektorn. En styrning mot ökad andel förnybara bränslen är i detta sammanhang strategiskt betydelsefull liksom effektivare transporter. I bebyggelsen eller sektorn bostäder och service har trenden varit den motsatta, en stadigt minskad klimatpåverkan från bebyggelsen har varit fallet. Detta beror på att oljeanvändningen minskat drastiskt vilket till stor del kan ses som en effekt av den förda politiken med högre koldioxidbeskattning. Det är angeläget att den positiva utvecklingen med minskade utsläpp kan fortsätta. De stimuleringsåtgärder regeringen föreslagit i budgetpropositionen bidrar till ytterligare effektivisering i bebyggelsen. Utsläppen i avfallssektorn har minskat och kommer enligt prognoserna att fortsätta minska som ett resultat av beskattningen av avfall och det förbud mot deponering av organiskt avfall som införts. Även utsläppen från jordbruket har minskat . Detta är ett resultat främst av minskade djurbesättningar och minskad areal odlad organogen jord. Utvecklingen inom jordbrukssektorn styrs i stor utsträckning av EU:s gemensamma jordbrukspolitik. Möjligheterna att ytterligare minska utsläppen utöver vad som ges av denna politik är begränsade. Utsläppen från de delar av industrin som inte ingår i den handlande sektorn påverkas främst av konjunkturen och den allmänna energieffektivisering som pågår. Den pågående översynen av energibeskattningen kommer att ha viss betydelse för utsläppen från denna sektor. Sammantaget talar detta för att utsläppsbegränsade åtgärder kan utföras i transportsektorn och att den positiva utsläppsutvecklingen i bostads- och servicesektorn fortsatt bör främjas.