prop · GT03166 · 2006-03-20 00:00:00 — Det är angeläget att i större utsträckning uppmärksamma dessa barn och deras behov. Behoven kan variera från t.ex. skydd mot någon som utövat våld inom familjen till en möjlighet att få bearbeta sina våldserfarenheter. Barn som blir vittnen till övergrepp av detta slag kan reagera på liknande sätt som barn som själva utsätts för brott och kan vara i behov av liknande stöd. Även dessa barn är offer för brott. Det finns därför anledning att klarlägga detta direkt i lagtexten. På så vis lyfts ansvar för denna grupp fram och blir tydligare. Något som talar emot en sådan lösning är att ändringen precis som de ändringar som förtydligar ansvar för kvinnor som blivit utsatta för mäns våld och över huvud taget för brottsoffer inte skulle innebära någon större ändring i rättsligt hänseende. Som har påpekat har ett ansvar för att barn som riskerar att fara illa får den hjälp och det stöd som de kan behöva. Regeringen anser emellertid att det ändå finns ett behov av att förtydliga att de barn som bevittnar mäns våld mot kvinnor och annat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott. Med att barn bevittnat våld eller andra övergrepp avses huvudsakligen att barnet sett eller hört den brottsliga gärningen begås. Det finns uppgifter som talar för att det finns brister i och andra myndigheters arbete när det gäller denna grupp. Exempelvis har polisen liksom kriminalvården, hälso- och sjukvården, skolan m.fl. en skyldighet att anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd (14 kap. 1 § socialtjänstlagen och 3 § polislagen [1984:387]). Ett typexempel på fall när detta skall ske är när barn har varit närvarande vid fall av mäns våld mot kvinnor eller annat våld av eller mot närstående vuxna. I studien som försvann (2003) har emellertid funnit att det föreligger brister i kontakten mellan polisen och . Av de polisanmälningar som rörde misstänkta fall av mäns våld mot kvinnor som ingick i studien och där det framgick att barn varit närvarande vid misshandeln, kom endast en tredjedel till kännedom. drar slutsatsen att rutinerna hos polisen och brister, vilket leder till att barn inte får det skydd och stöd som de behöver och har rätt till i detta avseende. har vidtagit åtgärder för att sprida kännedom om anmälningsskyldigheten och underlätta för dem som omfattas av denna. Myndigheten har tagit fram en handbok (Anmälningsskyldighet om missförhållanden som rör barn, artikelnummer: 2004-101-1) som tar upp frågor som rutiner och samarbete och som syftar till att underlätta och förbättra ställningstaganden när en anmälan är aktuell. innehåller också allmänna råd om anmälan om missförhållanden enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (SOSFS 2003:16). har vidare, på regeringens uppdrag, utarbetat en rapport om barn som bevittnat våld När mamma blir slagen. Att hjälpa barn som levt med våld i familjen (artikelnummer: 2005-131-9). För att förbättra samarbetet på lokal och central nivå mellan polis, socialtjänst, hälso- och sjukvård samt skola när det gäller barn som far illa eller riskerar att fara illa har regeringen gett , och Myndigheten för skolutveckling i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som har vidtagits för att förbättra samarbetet. Samarbetet beträffande barn som bevittnat våld av eller mot en närstående vuxen skall särskilt uppmärksammas. Behov av att tydliggöra ansvar Trots ovan beskrivna åtgärder från sida anser regeringen att det finns ett starkt behov av att lyfta fram gruppen barn som bevittnar mäns våld mot kvinnor eller annat våld eller andra övergrepp som begås av eller mot närstående vuxna och tydliggöra ansvar för dem. Ett sätt att göra detta är att slå fast i lagtexten att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är att betrakta som offer för brott och kan vara i behov av stöd och hjälp. Socialtjänstlagen bör därför kompletteras med en bestämmelse med denna innebörd. Formuleringen bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna innebär att den till barnet närstående kan vara antingen offer eller gärningsman. Även barn som bevittnar våld eller andra övergrepp som en närstående vuxen utsätter ett annat barn för omfattas således av bestämmelsen. Med att barn bevittnat våld eller andra övergrepp avses, som nämnts ovan, huvudsakligen att barnet sett eller hört den brottsliga gärningen. Således omfattas inte endast fall då barnet sett våld eller andra övergrepp, utan även andra situationer när barnet upplevt t.ex. en pågående misshandel. ombudsmän och har uttryckt tveksamhet till att i socialtjänstlagen ta in den aktuella bestämmelsen. Detta med hänvisning till att det ur systematisk synpunkt är olyckligt att beteckna personer som brottsoffer som kanske inte skadeståndsrättsligt kan härleda sin rätt till ersättning på grund av brottslig handling. Enligt regeringens mening får det anses klarlagt att bestämmelsen i socialtjänstlagen syftar till att lyfta fram barn som bevittnar våld och att tydliggöra ansvar för dessa barn, som ur ett övergripande samhällsperspektiv är offer för brott. Det finns ingen legal definition av brottsoffer. Det finns inte heller någon allmänt accepterad definition av vem eller vilka som är att betrakta som brottsoffer. Ny kunskap och nya insikter gör brottsoffer till ett föränderligt begrepp och olika definitioner används i olika sammanhang. Att barn som bevittnat våld i vissa fall inte skadeståndsrättsligt kan härleda sin rätt till ersättning på grund av brottslig handling medför därför inte, enligt regeringens uppfattning, att kompletteringen i socialtjänstlagen inte bör genomföras. Enligt regeringens mening är det positivt om begreppet brottsoffer utvecklas i riktning mot att det blir naturligt att betrakta barn som bevittnat våld som offer för brott. Detta kan förhoppningsvis leda till ett tydliggörande av dessa barns situation även i andra myndigheters arbete, t.ex. som uppmärksammat och arbetat för barn som bevittnat våld. Bör eller skall? Enligt nuvarande lydelse i 5 kap. 11 § socialtjänstlagen bör socialnämnden verka för att den som utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. bör särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. I promemorian föreslås att bestämmelsen kompletteras med att nämnden också bör beakta att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott och kan vara i behov av stöd och hjälp. Några remissinstanser förespråkar att ordet bör i den aktuella bestämmelsen genomgående ändras till skall för att ytterligare tydliggöra ansvar. Detta förordas även i betänkandena Slag i luften. En utredning om myndigheter, mansvåld och makt (SOU 2004:121, s. 230) och Makt att forma samhället och sitt eget liv (SOU 2005:66, s. 420). Regeringen har tillsatt en särskild utredare för att göra en översyn av stöd till våldsutsatta kvinnor. Enligt kommittédirektiven (dir. 2005:32) skall utredaren kartlägga och analysera hur kommunernas stöd till våldsutsatta kvinnor och deras barn ser ut. Vidare skall utredaren analysera vad kommunernas ansvar enligt socialtjänstlagen innefattar. Med utgångspunkt i dessa analyser skall utredaren lämna förslag till hur stöd till våldsutsatta kvinnor och deras barn bör vara utformat för att det skall motsvara kommunernas ansvar samt till hur stödet kan stärkas och förbättras. I den utsträckning de föreslagna åtgärderna kräver författningsändringar skall utredaren lämna förslag på sådana. Uppdraget skall redovisas . Mot bakgrund av den särskilda utredarens uppdrag anser regeringen att det föreslagna tillägget i 5 kap. 11 § socialtjänstlagen bör utformas som den nuvarande bestämmelsen i paragrafen, och att uttrycket bör alltså skall användas. Om utredaren mot bakgrund av analysen av kommunernas ansvar enligt socialtjänstlagen lämnar förslag om att bör skall ändras till skall i det aktuella lagrummet, förutsätter regeringen att detta även kommer att gälla den i denna proposition föreslagna bestämmelsen om barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna. Ersättning till barn som bevittnar brott För ett barn är det en mycket svår upplevelse att bevittna att en av föräldrarna eller någon annan närstående person utsätts för våld eller hot om våld. En sådan upplevelse kan ge upphov till känslor och reaktioner av samma slag som när barnet självt utsätts för brott, vilket gör att det också kan finnas liknande behov av stöd. har barn som bevittnat brott mot närstående under vissa förutsättningar rätt till skadestånd från förövaren. Men det finns fall där de förutsättningarna inte är uppfyllda och barn som därmed saknar en sådan möjlighet till ekonomisk ersättning. Barn som bevittnar våld och andra övergrepp mot närstående behöver naturligtvis framför allt annat stöd än ekonomisk ersättning. Som redogjorts för i avsnitt 4 är det viktigt att betona att rätten till ekonomisk ersättning endast är en del i stödet till barn som bevittnat mäns våld mot kvinnor och annat våld av och mot närstående. Än viktigare är att barn som drabbas av brott får det stöd och skydd som de är i behov av och kvalificerad hjälp med att bearbeta sina erfarenheter. Även en möjlighet till ekonomisk ersättning kan dock vara ett viktigt bidrag till att dessa barn synliggörs. Därför behövs en lagstiftning som mer heltäckande tillgodoser barns behov av ekonomisk kompensation i dessa situationer. Den som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar en personskada skall enligt skadeståndslagen (1972:207) ersätta skadan. Med personskada avses såväl kroppsliga som psykiska defekttillstånd, vare sig de framkallats med fysiska medel eller inte. För att psykiska besvär skall anses vara en personskada krävs att de utgör en medicinskt påvisbar effekt; det är alltså inte tillräckligt att de yttrar sig i allmänna känslor av rädsla och obehag. Medicinskt påvisbara anses besvär vara om de kan föranleda sjukskrivning eller läkar- alternativt psykologbehandling. Exempel på medicinskt påvisbara psykiska besvär är depression, ångest och sömnbesvär. Särskild uppmärksamhet har riktats mot sådana psykiska personskador som någon drabbas av som en följd av att någon annan dödas eller allvarligt skadas genom ett brott eller på annat sätt. Denna typ av skador benämns ofta chockskador. För att skadeståndsansvar skall komma i fråga krävs enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer något mer än att skadan i logisk mening har orsakats av den skadegörande handlingen. En sådan begränsning ligger i grundsatsen att enbart beräkneliga och i viss mån typiska följder av det skadegörande beteendet ersätts. Inom skadeståndsrätten brukar detta uttryckas så att det skall finnas adekvat kausalitet mellan det skadegörande beteendet och skadan. ställer man vid denna adekvansbedömning upp ett krav på att skadan inte är en alltför avlägsen följd av det skadegörande beteendet. begränsning är att det skall finnas ett samband mellan de moment som konstituerar ett vårdslöst beteende och själva skadan. Ytterligare en begränsning, som ger uttryck för ungefär samma tanke, är att skadestånd inte skall betalas för skador som faller utanför skyddsändamålet för en viss skadeståndsregel. Länge ansågs det att den som tillfogats psykiska besvär av underrättelsen om att en nära anhörig dödats eller allvarligt skadats genom en skadeståndsgrundande handling inte hade någon rätt till ersättning för de besvären. I avgörandena NJA 1993 s. 41 I och II gjorde en annan bedömning. Domstolen konstaterade att psykiska besvär hos de närstående är en typisk och näraliggande följd när en person dödas genom en uppsåtlig handling. I avgörandet NJA 1996 s. 77 gick längre och ansåg att skadestånd också skulle utgå till närstående till den som dödats genom ett grovt oaktsamt handlande. Avgörandet torde även få förstås så att domstolen ansåg att det för möjligheten att få skadestånd saknade betydelse om den anhörige bevittnat dödandet eller endast underrättats om detta i efterhand. Genom ändringar i skadeståndslagen som trädde i kraft (prop. 2000/01:68, bet. 2000/01:LU19) infördes en uttrycklig reglering av rätten till skadestånd för personskada som åsamkats nära anhöriga till den som dödas genom en skadeståndsgrundande handling. I propositionen uttalade regeringen att psykiska besvär givetvis kan framkallas även av att en nära anhörig skadats men att det då inte är lika säkert att besvären är en förutsebar och typisk följd av skadehändelsen. Klart ansågs vara att så inte var fallet när en nära anhörig skadats lindrigt. Det konstaterades att det inte går att dra en lika klar gräns mellan allvarliga och lindriga fall av personskador som mellan dödsfall och andra fall. Någon regel om rätt till skadestånd i de fallen infördes därför inte. Regeringen uttalade dock att detta inte uteslöt att skadestånd i särskilda fall borde kunna betalas även för psykiska besvär till följd av att en nära anhörig har skadats allvarligt. Framför allt ansågs detta gälla när någon har tillfogats lidandet av att bevittna själva skadehändelsen. Detta och liknande fall borde dock även i fortsättningen avgöras i rättstillämpningen med beaktande av samtliga föreliggande omständig- heter. Hovrätten för fann i en dom (mål B 314-02) att skadestånd för personskada av psykisk art skulle tillerkännas en kvinna som upptäckt sin bror efter det att denne misshandlats med bl.a. kniv av två män på ett sådant sätt att han tillfogats livshotande skador i buken. I avgörandet NJA 2003 s. 508 prövade om skadestånd kunde utgå till föräldrarna till ett fyraårigt barn som rövats bort av en man som haft för avsikt att föröva sexualbrott mot barnet och behålla honom till vuxen ålder. Det var ostridigt i målet att föräldrarna orsakats personskador i form av psykiska besvär genom människorovet. Domstolen gjorde bedömningen att föräldrarnas psykiska besvär var en typisk och näraliggande effekt av brottet. Ett fastställande av rätt till skadestånd för föräldrarna skulle dock enligt domstolen innebära en, principiellt sett, betydande utvidgning av rätten till skadestånd. Domstolen ansåg att om rätten till skadestånd ansågs böra utvidgas på ett sådant sätt så borde det ske genom lagstiftning. Talan lämnades därför utan bifall. Särskilt om barn som bevittnar brott I propositionen Ersättning för ideell skada (prop. 2000/01:68) uttalade alltså regeringen att psykiska besvär givetvis kan framkallas av att en nära anhörig utsätts för våld, utan att dödas, men att det då inte alltid är säkert att de besvären är en förutsebar och typisk följd av skadehändelsen. Med hänsyn bl.a. till gränsdragningsproblem infördes inte någon särskild reglering av rätten till skadestånd för personskada för anhöriga till den som skadas allvarligt utan att avlida. Det framhölls emellertid, som påpekats, att detta inte uteslöt att skadestånd i särskilda fall borde kunna betalas även för psykiska besvär till följd av att en nära anhörig har skadats allvarligt, framför allt när någon har tillfogats lidandet av att bevittna själva skadehändelsen. Frågan överlämnades alltså åt rättstillämpningen. Det ligger i sakens natur att just barn som bevittnar allvarligt uppsåtligt våld mot en närstående person lätt drabbas av sådana psykiska besvär som utgör personskada. Dessa besvär torde i de fallen ofta få anses vara sådana typiska och näraliggande följder av den skadegörande handlingen som ger rätt till skadestånd. Det går naturligtvis inte att på förhand avgränsa de fall där uppkomna psykiska besvär ter sig mer oförutsebara och atypiska från de allvarligare fallen som berättigar till ersättning. Gränsdragningen kan liksom annars endast ske i konkreta fall, i rättstillämpningen, där hänsyn tas till samtliga relevanta omständigheter. I avgörandet NJA 2000 s. 521 tog upp frågan om vilken styrka på bevisningen som skall krävas när en nära anhörig till någon som dödats begär skadestånd för psykiskt lidande. Domstolen uttalade att det ligger i sakens natur att de som stått en person, som avlidit till följd av en uppsåtlig eller därmed jämförbar händelse, särskilt nära drabbas av psykiska besvär till följd av dödsfallet. Domstolen fann därför att man utan närmare utredning bör kunna presumera att besvären är att hänföra till personskada, i sådana fall där det inte är aktuellt att ersätta andra skadeföljder än sveda och värk och smärre belopp avseende kostnader eller inkomstförlust. I förarbetena till den ovannämnda ändringen 2002 hänvisades det till Högsta domstolens avgörande. Regeringen anförde att det mot bakgrund av det avgörandet normalt inte borde krävas läkarintyg eller annan liknande utredning när någon yrkade ersättning för psykiskt lidande till följd av att en nära anhörig dödats (prop. Det ligger nära till hands att i fråga om bevisningen för en personskada som drabbat ett barn till följd av att barnet bevittnat allvarligt våld mot en nära anhörig anlägga samma synsätt som beträffande anhöriga till personer som dödats. Det kan presumeras att barn som är närvarande när en närstående utsätts för ett allvarligt brott drabbas av Prop. 2005/06:166 sådana psykiska besvär som är att hänföra till personskada. 6.3Brottsskadeersättning till barn som bevittnar brott Om ett barn drabbas av en personskada till följd av ett brott mot någon närstående till barnet, kan barnet vara berättigat till brottsskadeersättning. Enligt brottsskadelagen (1978:413) utgår brottsskadeersättning av statliga medel för bl.a. personskada som någon drabbats av till följd av ett brott. Ersättning betalas bl.a. till anhöriga till personer som avlidit på grund av ett brott. har i ett avgörande också gett brottsskadeersättning för sveda och värk till en kvinna som sett sin bror efter det att denne tillfogats livshotande skador genom misshandel. Ersättning enligt brottsskadelagen förutsätter emellertid att det finns rätt till skadestånd. Ett barn som drabbats av känslomässiga eller psykiska besvär som trots vad som sagts i det föregående ändå inte kan hänföras till personskada har inte rätt till ersättning enligt lagen. Inte heller barn som drabbas av en personskada som anses falla utanför det område av typiska och förutsebara skador som enligt gällande rättspraxis berättigar till skadestånd har möjlighet att få brottsskadeersättning. I sammanhanget bör dock nämnas att i ett avgörande tillerkänt en pojke som bevittnat hur hans mor utsatts för grovt och kränkande våld brottsskadeersättning för sveda och värk samt kränkning. Men omständigheterna i fallet var speciella, och myndigheten fann att gärningsmannens handlande kunde anses vara riktat mot pojken på ett sådant sätt att denne var att se som direkt utsatt för uppsåtlig psykisk misshandel. I ett avgörande från , mål nr B 3193-05, har det ansetts att en förälder som inför barn upprepat misshandlat och hotat den andra föräldern inte därigenom gjort sig skyldig till ofredande av barnen. 6.4En ny rätt till brottsskadeersättning för barn 6.4.1Brottsskadeersättning för brott som är ägnade att skada tryggheten och tilliten hos ett barn Regeringens förslag: Ett barn som bevittnar ett brott som är ägnat att skada tryggheten och tilliten hos barnet i dess förhållande till en närstående person skall ha rätt till ersättning från staten. Rätten till ersättning skall regleras i brottsskadelagen och gälla dels om brottet begås i , dels om ett barn med hemvist i bevittnar ett sådant brott utomlands. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Promemorians förslag tillstyrks av advokatsamfund, , och Många remissinstanser uppger sig kunna tillstyrka eller acceptera promemorians förslag i huvudsak men lämnar kompletterande synpunkter eller invändningar. tillstyrker förslaget men förespråkar i första hand att det skall anses utgöra ett särskilt brott mot barnet att begå ett övergrepp så att ett barn ser eller hör eller kan se eller höra detta. Även tillstyrker förslaget men förespråkar en reglering som innebär att barnet ses som brottsoffer i straffrättsligt avseende. accepterar förslaget men vill särskilt framhålla att det inte är fråga om skadestånd i egentlig mening. stödjer förslaget men poängterar att det är mer angeläget att det finns tillräckliga resurser inom barnpsykiatrin för dessa barn. bedömer förslaget positivt men uttrycker tveksamhet till att inte gärningsmannen åläggs skadeståndsskyldighet. Även för kvinnojourer och tjejjourer i tillstyrker förslaget men anser att staten skall ha möjlighet att kräva ersättning från gärningsmannen. menar att brottsskadeersättning visserligen är bra men att det verkligt angelägna för de våldsdrabbade barnen och deras mödrar är att de erbjuds kompetent brottsofferstöd och skydd. Hovrätten för anser att barn som bevittnar våld mot en närstående skall betraktas som målsägande. Hovrätten anser vidare att de föreslagna ändringarna i brottsskadelagen rimmar illa med de skadeståndsrättsliga principer som den lagen bygger på. ombudsmän är tveksamma till om bestämmelserna bör tas in i brottsskadelagen. Ombudsmännen anser även att förslaget kan ge upphov till gräns- dragningsproblem. och avstyrker promemorians förslag. Förbundet anser att en ny form av ersättning riskerar att skapa otydlighet mellan olika former av brottsskadeersättning vilket i sin tur riskerar att påverka bedömningen av vad som anses utgöra personskada. Tingsrätten anför att förslaget utgör ett klart avsteg från gällande skadeståndsrättsliga principer som kan medföra tillämpningsproblem. Skälen för regeringens förslag En rätt till ersättning för barn som bevittnar brott bör införas Barn som bevittnar våld mot en närstående påverkas normalt psykiskt av upplevelsen. Reaktionerna liknar dem hos ett barn som själv utsatts för brott och kan, enligt viss forskning, till och med vara allvarligare när barnet bevittnat våld än om det själv varit utsatt för det direkta övergreppet. Ofta drabbas barnet av en personskada av psykisk art. I de allvarligaste fallen kan man som anförts i tidigare avsnitt presumera att en sådan skada uppstår. Men i andra fall kan påverkan ske på ett sådant sätt att någon medicinskt påvisbar effekt inte uppkommer. I de fallen har barnet inte möjlighet att få skadestånd från förövaren. Rätt till skadestånd saknas även när en personskada visserligen uppkommer, men där denna inte anses vara en sådan följd av den skadegörande handlingen som faller inom gärningsmannens ansvarsområde. Regeringen konstaterar att det alltså finns kategorier av barn som drabbas av en psykisk påverkan till följd av att de bevittnar våld mot en närstående person men som ändå saknar rätt till ekonomisk ersättning för detta. För den som utsatts för ett brott fyller rätten till ekonomisk ersättning flera viktiga funktioner. En av dessa är att ersättningen kan bidra till en känsla av upprättelse för den kränkning som brottet inneburit. En rätt till kompensation kan medverka till att brottsoffret känner att hans eller hennes upplevelser till följd av händelsen bekräftas och tas på allvar. Detta kan i sin tur underlätta brottsoffrets känslomässiga hantering av den kränkande handlingen. Barn som utsätts för brott utgör inte något undantag i detta sammanhang. Också mycket små barn som utsatts för brott har i rättspraxis ansetts berättigade till ersättning för kränkning (se NJA 1993 s. 138). Även för barn som bevittnar brott finns det ett stort värde i att deras traumatiska känslor och upplevelser av händelsen uppmärksammas och bekräftas. Införandet av en särskild rätt till ersättning för barn som bevittnar brott mot en närstående skulle ha ett stort värde genom att öppna möjligheten till en sådan bekräftelse även för andra barn än de som enligt gällande regler är berättigade till skadestånd för personskada. Ersättningen bör betalas av staten Ekonomisk ersättning till den som skadas av ett brott skall naturligtvis normalt i första hand betalas av gärningsmannen i form av skadestånd.