prop · GT03158 · 2006-03-21 00:00:00 — I andra stycket upplyses om att regeringen eller, efter regeringens be- myndigande, tillsynsmyndigheten, med stöd av restkompetensen i 8 kap. 13 § regeringsformen, kan komma att meddela ytterligare föreskrifter dels med krav på den planläggning och de åtgärder som den system- ansvariga myndigheten och innehavare av naturgasledningar och inne- havare av lagrings- eller förgasningsanläggningar skall vidta enligt 1 och 2 §§, dels med krav på den planläggning och de åtgärder som tillsyns- myndigheten skall vidta enligt 3 §. För att garantera en fortsatt hög driftsäkerhet hos naturgasanläggningar ges den systemansvariga myndigheten i första stycket möjlighet att före- lägga en innehavare av en naturgasledning, lagringsanläggning eller för- gasningsanläggning att vidta de åtgärder som behövs för att säkerställa naturgasförsörjningen. Den systemansvariga myndigheten enligt natur- gaslagen får därmed samma befogenheter för att trygga naturgasför- sörjningen som myndigheten redan har för att trygga elförsörjningen. Fråga kan vara om åtgärder för att möjliggöra reparationsarbeten och fysiska skyddsåtgärder som till exempel förstärkning av byggnadskon- struktioner och lagring av reservdelar. Avgörande är bland annat förhåll- andena vid anläggningen, anläggningens placering och roll i naturgas- systemet samt anläggningens betydelse för användarna. I första hand skall föreläggandet riktas mot det naturgasföretag som innehar ledningen eller anläggningen. Om det kan anses lämpligt, får föreläggandet i stället riktas mot ägaren av ledningen eller anläggningen. Huvudregeln är att det är den som driver den aktuella verksamheten som skall vara skyldig att vidta åtgärder. Normalt torde det vara ägaren som själv driver verksamheten. I de fall där annan än ägaren driver verk- samheten kan föreläggandet även riktas mot ägaren. En förutsättning för att så skall få ske är att det kan anses lämpligare. Som riktlinje kan anges att om åtgärderna kräver mer eller mindre omfattande ingrepp i egendom bör beslutet riktas mot ägaren och i övrigt mot den som driver verksam- heten. Iandra stycket specificeras att föreläggandena enligt första stycket inte får vara mer betungande än vad som kan anses skäligt med hänsyn till anläggningens eller verksamhetens omfattning och betydelse för natur- gasförsörjningen. Detta innebär att åtgärder som hindrar ett natur- gasföretags tillkomst eller utveckling inte får föreskrivas. Det kan också uttryckas så att åtgärder inte får beslutas som medför att ändamålet med företaget inte kan tillgodoses eller att förutsättningarna för företaget rubbas avsevärt. Vid bedömningen av skäligheten bör, utöver vad som nämnts ovan, bland annat även beaktas företagets storlek och framtida avkastningsförmåga samt konkurrensförhållandena på marknaden. Ut- rymmet för att bedöma en åtgärd som mer betungande än som kan anses skäligt är dock litet, eftersom ersättning för kostnader som huvudregel kommer att utges. Itredje stycket ges den systemansvariga myndigheten en möjlighet att förena förelägganden med vite. Bestämmelser om viten finns i lagen (1985:206) om viten. I första stycket regleras möjligheten att få ersättning från staten för kost- nader för åtgärder som vidtagits med anledning av förelägganden enligt 5 § första stycket. Med ersättning avses full ersättning för kostnaderna. Av första stycket framgår vidare att ersättning inte betalas för natugas- företagens kostnader för uppgiftslämnande och sådana planeringsåtgär- der som avses i 1 §. Av andra stycket framgår att ersättning betalas av staten. I tredje stycket anges för tydlighet skull att det är den systemansvariga myndigheten som prövar frågor om ersättning enligt första stycket. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den systemansvariga myndig- heten att meddela föreskrifter om åtgärder som behövs för att möjliggöra reparationsarbeten och fysiska skyddsåtgärder i lagrings- och förgasnings- anläggningar enligt 7 §. Åtgärderna kan exempelvis gälla hållande av lager med reservdelar och annat material för att möjliggöra ett skyndsamt utförande av dessa arbeten. Bestämmelsen reglerar den systemansvariga myndighetens rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som myndigheten behöver för att ta ställning till om förelägganden om åtgärder för att trygga naturgasförsörjningen enligt 5 § behöver meddelas. Skyldigheten riktar sig mot den som äger eller driver en anläggning eller verksamhet som omfattas av lagen. De upplysningar och handlingar som det kan vara fråga om är till exempel ritningar, anläggningsbeskriv- ningar, organisations-, drift- eller investeringsplaner. I första stycket anges att tillsynsmyndigheten som regeringen utsett enligt 1 kap. 8 § naturgaslagen också utövar tillsyn över efterlevnaden av Euro- paparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1775/2005 av den 28 sept- ember 2005 om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnäten (gasför- ordningen). Detta är bara en upplysning. Av artikel 10 i gasförordningen följer att den myndighet som inrättats till följd av direktiv /55/EG, för del , också är tillsynsmyndighet över att förordningens föreskrifter följs. I andra stycket görs en redaktionell ändring. Bestämmelsen är ny. I paragrafen bemyndigas regeringen och den system- ansvariga myndigheten att meddela föreskrifter om vissa avgifter, som syftar till att finansiera alla de uppgifter som den systemansvariga myn- digheten har enligt 8 a kap. Paragrafen motsvarar den bestämmelse med bemyndigande som finns för regeringen och i 5 §. Ändringen i första stycket innebär att den systemansvariga myndighetens beslut om ersättning enligt 8 a kap. 6 §, precis som tidigare myndig- hetens beslut om ersättning enligt 7 kap 2 §, får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Ändringen innebär vidare att den systemansvariga myndighetens beslut om åtgärder i ledningar och anläggningar för att säkerställa naturgasförsörjningen enligt 8 a kap. 5 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs för överklagande till kammarrätten avseende både den systemansvariga myndighetens beslut om åtgärder och beslutet om ersättning. Andra stycket är oförändrat. Sammanfattning av el- och gasmarknadsutredningens slutbetänkande (El- och naturgasmarknaderna Energimarknader i utveckling, SOU 2004:129) Utredningen har haft i uppdrag att analysera behovet av förbättringar av de svenska el- och naturgasmarknaderna, samt att lämna förslag till sådana. Uppdraget har också omfattat vissa frågor om elmarknadens funktion, såsom att analysera utformningen av specifika krav på elleverantören, att utreda behovet av sanktionssystem mot nätföretag som inte följer ellagens föreskrifter om leverantörsbyten, att analysera möj- ligheter till effektivare tillsyn av anslutningsavgifter, att utreda behovet av offentlig upphandling av anvisad elleverantör, samt att bedöma effekterna av ett borttagande av en särbestämmelse om de småskaliga elproducenternas nättariff samt att göra en kompletterande analys av frågan om skärpning av kravet på åtskillnad mellan elnätsverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet. Utredningen har även haft i uppdrag att analysera frågor om ett centralt anläggningsregister och en alternativ elmarknadsmodell. En analys av prisutvecklingen på visar att det finns naturliga förklaringar till de höga prisnivåerna. betydelsefulla faktorerna har varit den låga tillrinningen till vattenmaga- sinen och liten vattenkraftsproduktion. till 50 var dock ett resultat av en förändrad bedömning av vattenvärdet hos producenterna. Vid en sammantagen bedömning av elproduktion och råkrafts- marknaderna har utredningen funnit att dessa marknader fungerar relativt Enligt utredningens bedömning är prisbildningen på i det stora hela trovärdig både vad gäller fysisk handel och finansiell handel. Likviditeten på kan ses som tillräcklig, även om ytterligare förstärkningar inte skulle vara negativa. Trots de senaste årens ökade belastningar har marknaden fungerat kontinuerligt och hanterat de situationer som uppstått. Förtroendet för som en gemensam nordisk marknadsplats är viktig för marknadens funktion. nordiska marknaden och berör därmed flera länder med deras respektive lagstiftning och övervakning. För att stärka övervakningen och därigenom bidra till att bevara förtroendet för funktion föreslår utredningen att en nordisk samrådsgrupp bildas. Gruppens syfte är att motverka olikheter i regelverken mellan de nordiska länderna samt att ge berörda myndigheter möjlighet att utbyta erfarenheter. Den svenska elproduktionen är koncentrerad med tre aktörer som har av marknaden. Utredningen diskuterar riskerna med en sådan marknadsstruktur. Den ökande koncentrationsgraden på den svenska elmarknaden utgör ett orosmoment för marknadens framtida ut- veckling och funktion. Utredningen förutsätter att berörda konkurrens- myndigheter noga granskar ytterligare koncentrationstendenser. Ytter- ligare en problematik i detta sammanhang är företagens bristande möjlig- heter att investera i ny konkurrenskraftig elproduktionskapacitet. Förstärkning av den nordiska marknaden På den nordiska marknaden finns dock fler större aktörer med mer jämnt fördelade marknadsandelar. Denna struktur minskar riskerna med den höga koncentrationsnivån på den svenska delen av marknaden. För att stärka den nordiska marknaden, så att den fungerar som en integrerad nordisk marknad under en allt större del av tiden, anser utredningen att överföringskapaciteten mellan de nordiska länderna skall förstärkas. Vid bedömningen av vilka förstärkningar av nätet som är viktigast bör de kostnader som följer av skiftande marknadsgränser beaktas vid pla- neringen av nya förbindelser. För att ytterligare stärka den nordiska marknaden bör även verka för en harmonisering av reglerna för hantering av överföringsförbindelserna. Statens roll som ägare Staten är ägare till som är den största aktören på både den svenska och den nordiska marknaden. Staten bör i sin roll som ägare av se över de samarbeten företaget deltar i. För att värna om den avreglerade marknadens trovärdighet bör staten avstå från en sådan styrning av som gör att företagets affärsmässighet kan ifråga- sättas. Utredningen har analyserat behovet av nya sanktioner mot innehavare av nätkoncession. Den undersökning som utredning låtit göra tyder på att nätföretagens hantering av leverantörsbyten förbättrats. Kvarstående problem rör främst avläsning av elmätare. Enligt undersökningen upp- stod problem vid leverantörsbytena vanligen p.g.a. problem med upp- gifter rörande kund- och anläggningsidentitet. En fortsatt utveckling av ersättningsreglerna i branschens allmänna avtalsvillkor, införande av en nationell standard för anläggningsidentiteter, person- och organisations- nummer som kundidentiteter och ett centralt anläggningsregister utgör tillsammans med den förväntade ökningen av fjärravläsning av elmätare lämpligare metoder för att åstadkomma en förbättrad hantering av Prop. 2005/06:158 leverantörsbyten och mätaravläsningar hos nätföretagen än ett nytt sank- Bilaga 1 tionssystem. Utredningen bedömer att befintliga sanktioner är effektiva tillsyns- instrument, men också att en aktiv tillsyn är viktig. För att öka Energi- myndighetens möjligheter att bedriva en effektiv tillsyn förslår utred- ningen att en begäran från om uppgifter eller hand- lingar som behövs för att utöva tillsyn skall gälla . Utred- ningen föreslår även en förlängd tidsfrist för att ut- färda förelägganden om ett nätföretag lämnat felaktiga eller vilseledande uppgifter. Utredningen lämnar inga förslag rörande tillsyn över villkoren för anslutning. Slutkundsmarknaden för el är i huvudsak nationell. De strukturella för- ändringarna har varit stora. fanns 221 elhandelsföretag i Sve- rige, nu finns 97 stycken. Framför allt har antalet kommunalt ägda företag minskat, från 1996 till 2004. Det utländska ägandet av elleverantörer har ökat. var av företagen utlandsägda, medan det gäller . De två stora utlandsägda elleverantörerna är och Fortum. 1996 hade de tre största företagen en marknadsandel på . har de tre största företagen av kunderna. Om även kunderna till intresseföretag och företag med part- nerskapsavtal medräknas uppgår marknadsandelarna till . Förkortad tid för leverantörsbyten Enligt senaste enkätundersökning hade en majoritet av de tillfrågade antingen bytt leverantör eller omförhandlat sitt avtal (). Ett byte av elleverantör sker oftast i samband med att elanvändaren själv aktiverar sig och väljer att byta. Den elanvändare som byter bostad kan behålla den tidigare leverantören eller byta till en ny. Om elanvändaren inte har kontaktat någon elleverantör, vilket är det vanlig- aste vid bostadsbyten, skall nätägaren anvisa elanvändaren en elleveran- tör. Leverantörsbyten bör kunna ske snabbare. Utredningen anser att den totala ansökningstiden bör kunna minskas från ofta över två måna- der till ca en månad. Det bör ske genom bl.a. en kortare minsta ansök- ningstid till nätföretaget. Dessutom föreslås en möjlighet att dessutom byta elleverantör mitt i månanden för de som anvisats en elleverantör. Bytestiden förkortas därmed avsevärt för denna grupp. Utredningen lämnar i övrigt flera förslag som gäller informationsplikt och tider för mätaravläsning. Förslagen syftar till att underlätta för elkunderna att byta elleverantör. Särskilt tillstånd för elleverantör Utredningen föreslår att det skall krävas särskilt tillstånd för att vara verksam som elleverantör. För att få tillstånd skall sökanden uppfylla vissa grundläggande krav på balansansvar, tillgång till nödvändiga IT- system, registrering för energiskatt och innehav av F-skattsedel. Tillstånd skall beviljas av och får återkallas bl.a. om till- ståndshavaren i väsentlig mån inte uppfyller kraven för att få tillståndet. Den som fått tillstånd att verka som elleverantör skall vidare regelbundet lämna information till myndigheten om de priser (för olika typer av leveranser, tillsvidare pris, rörligt pris , bundet pris , etc.) och övriga villkor som leverantören tillämpar för sina elleveranser. Den nuvarande bestämmelsen i ellagen om skyldigheten för Affärs- verket () att anvisa ett balansansvarigt företag till en elleverantör som saknar sådan föreslås upphöra. Enligt utredningens förslag måste elleverantören själv säkerställa balansan- svaret för att kunna inneha tillstånd. Åtskillnad mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet Utredningen lämnade i sitt delbetänkande förslag om en skärpt åtskillnad mellan nätverksamhet och produktion/handel med el. Förslaget innebar att en styrelseledamot, verkställande direktör eller firmatecknare i ett nätföretag inte får ha en motsvarande ledningsfunktion i ett elproduktions- eller elhandelsföretag. Regeringen har i en remiss till Lagrådet lämnat ett förslag med samma innebörd, dock med undantag för företag med mindre än 100 000 anslutna nätkunder. Utredningen har låtit genomföra en undersökning som pekar på ett nära samarbete på företagsledningsnivå mellan nät- och elhandels- verksamheter. Detta måste anses strida mot det grundläggande syftet med ellagens krav på åtskillnad mellan dessa. Utredningen understryker att de motiv för en skärpt åtskillnad mellan nätverksamhet och produktion/han- del med el som tidigare framförts alltjämt är lika angelägna och aktuella. Utredningen föreslår att nätföretagen i sina årsrapporter skall lämna upplysningar om kostnaderna för styrelse och verkställande direktör, och huruvida dessa personer också har ledningsfunktioner i företag som är verksamma inom elproduktion eller elhandel. De flesta konsumenter påverkades relativt lite av elmarknadsreformen fram till . Ett förväntat resultat vid elmarknadsrefor- mens genomförande var lägre priser för de konsumenter som utnyttjar möjligheterna att omförhandla avtal med sina leverantörer eller byta leverantör. Utredningen kan konstatera att prisnivån har stigit för samt- liga konsumenter oavsett avtalsform. Flera undersökningar har visat att elkonsumenterna har ett lågt förtro- ende för elbranschen. Detta har bl.a. lett till att fem elföretag har inrättat kundombud. Flera problem med elmarknaden har identifierats av ansvariga myn- digheter och organisationer. Ett sådant är utebliven årsavstämning. Bakgrunden förefaller vara utebliven avläsning, brister i kommunika- tionen av mätvärden eller i företagens faktureringssystem. samband med byte av elleverantör har bland annat gällt att ett byte genomförts senare än förväntat men att konsumenten inte fått information om att det skett och inte heller några fakturor från den nye Ett annat problem är att det tar att få en slutfaktura från den tidigare elleverantören efter ett leverantörsbyte. Information om elavbrott eller tillhörande ersättningsfrågor förefaller vara ett mindre omfattande problem. har föreslagit att skattskyldigheten för elskatt förs över från elleverantörerna till nätföretagen. för en sådan förändring är att kunden därigenom skulle få en tydlig Utredningen föreslår därför att förslaget behandlas med förtur. Utredningen föreslår att ett centralt anläggningsregister skall införas. sådant register har föreslagits från olika håll och utredningen har fört omfattande diskussioner om nyttan med ett sådant register samt hur det skulle kunna utformas. Det föreslagna registret förväntas bidra till en effektivisering av bytesprocessen till nytta för konsumenterna samt leda till kostnadsminskningar för de berörda företagen genom ett minskat behov av att hantera problem i samband med leverantörsbyten. Utredningens föreslår att registret skall omfatta samtliga uttagspunkter För varje uttagspunkt skall följande uppgifter finnas registrerade: unik anläggningsidentitet, nätföretag, elleverantör, balansansvarig och Anläggningsidentiteten skall anges med en EAN- kod och kundidentiteten skall anges med personnummer eller organisations- Uppgiftslämnandet till registret är obligatoriskt för samtliga nät- och elhandelsföretag. Registret skall därmed omfatta samtliga an- läggningar och samtliga företag skall fortlöpande uppdatera uppgifterna i registret så snart dessa förändras för den enskilda anläggningen. inmatning av uppgifter skall hanteras av nätföretagen. För att nyttan med ett centralt anläggningsregister skall kunna opti- meras skall vissa förutsättningar vara uppfyllda. kund ha både nätavtal och avtal om elleverans för en viss anläggning. Detta gör det möjligt att matcha kunduppgifterna mot varandra samt mot anläggningsidentiteten, vilket kommer att minska problemen med felaktig information i samband med leverantörsbyten. Registret omfattar uppgifter om nätföretag, elhandelsföretag och En förutsättning för registret är att respektive aktör enbart får tillgång till information som är nödvändig för företagets verksamhet. För att säkerställa marknadens förtroende för registret bör det ägas av staten och förvaltas av . En kund har rätt att få tillgång till de uppgifter som är kopplade till dennes person- eller organisations- nummer i registret. Elmarknaden övervakas av ett flertal myndigheter som har sina egna respektive ansvarsområden. Till dessa myndigheter hör Energimyndighe- ten, , , och Konsu- mentverket. Antalet berörda myndigheter innebär en risk för en splittrad övervakningsstruktur. Utredningen föreslår därför att det skall inrättas ett mer formaliserat samarbete genom en samrådsgrupp mellan Energimyn- digheten, , och . Ett sådant samar- bete skulle bidra till att effektivisera arbetet inom myndigheterna bl.a. genom att öka möjligheterna att utnyttja existerande expertis hos respek- tive organisation och genom att underlätta erfarenhetsutbyte och kun- skapsöverföring mellan de berörda myndigheterna. Det nordiska mark- nadsperspektivet är viktigt varför utredningen även föreslår en nordisk samrådsgrupp. De föreslagna samrådsgrupperna kommer att bidra till den kom- petensuppbyggnad som är viktig för en effektiv övervakning. Det är också betydelsefullt att säkerställa att de berörda myndigheterna har möj- lighet att bygga upp och bevara en kompetens, t.ex. i form av bransch- kunskaper, som möjliggör en effektiv övervakning av elmarknaden. Utredningen har diskuterat frågan om elmarknadens omfattning och kommit fram till att det inte finns någon enkel avgränsning av råkrafts- marknaden. Underlaget visar att elmarknaden under en relativt stor del av tiden är att se som nordisk, men visar också på att elmarknaden under andra perioder är av mindre omfattning. Den nordiska marknaden finns alltså redan, men det finns utrymme för förbättringar. Utredningen lämnar förslag i denna del, och noterar också att det pågår ett omfattande arbete för att stärka integrationen. Det sker bl.a. i samarbete mellan myndigheter och branschorganisationer. Nordel, som är de nordiska systemoperatörernas organisation, har en viktig roll i utvecklingsprocessen. Vad gäller den inre marknaden för el är utbytet mellan den nordiska elmarknaden och övriga på väg att utvecklas. Det återstår dock mycket arbete innan de olika nationella och regionala marknaderna ut- vecklats till en gemensam inre marknad för el. För den nordiska mark- naden kan utvecklingen i första hand väntas ske i kontakterna med närliggande marknader med befintliga överföringsförbindelser, där nordiska aktörer redan är verksamma. Inom EU utgör den nordiska mark- naden en förhållandevis väl fungerande regional marknad. Nätavgifter för småskaliga elproducenter En innehavare av en småskalig elproduktionsanläggning, dvs. en anlägg- ning som kan leverera en effekt om högst 1 500 kW, är undantagen vissa nätavgifter. Utredningen har enligt sina direktiv haft i uppdrag att kart- lägga konsekvenserna av att ta bort bestämmelsen. Utredningens förslag är, mot bakgrund av utvärderingar av elcertifikatsystemet, att bestäm- melsen upphävs. Likaså föreslås att den bestämmelse i 3 kap. 14 § el- lagen upphävs, som innebär att kostnaden för mätning i inmatnings- punkten hos en småskalig elproducent inte skall debiteras denne. De berörda produktionsanläggningarna är i huvudsak vind- och vatten- kraftverk samt biobränsleanläggningar. Det är utredningens bedömning att prisnivån på elcertifikat framgent kommer att ligga på en nivå som möjliggör investeringar i nya anläggningar, också utan avgiftsbefrielsen. Analysen visar också att det inte krävs särskilda stödinsatser för vissa kraftslag, som exempelvis vindkraft. Systemet kan i stort väntas fungera som avsett. En förutsättning för denna slutsats är att elcertifikatsystemet förlängs och att systemets ambitionsnivå och kvoter fastställs långsiktigt. Utredningen har särskilt analyserat en i debatten föreslagen radikal om- organisering av elmarknaden. Grundtanken bakom denna alternativa elmarknadsmodell är att spotmarknadspriserna skall ges fullt genomslag i konsumentledet. Dagens nätägare skall ta över ansvaret för de fysiska elleveranserna till slutkunder, och leveranserna skall alltid ske till rörligt spotpris. Utredningen slår inledningsvis fast att modellen skulle strida mot det gällande elmarknadsdirektivet på ett flertal punkter, liksom mot EU:s generella regler för den inre marknaden och konkurrensen på denna. Utredningen har ändå granskat modellen närmare. I sammanfattning pekar det mesta på att den alternativa modellen, om den i praktiken skulle införas i , påtagligt skulle skada konkurrensen på elmark- naden. Det skulle krävas ytterligare reglering och övervakning för att den omorganiserade elmarknaden skulle kunna fungera. Vidare skulle det, åtminstone initialt, ställas betydligt starkare krav på elkonsumenten att vara aktiv på marknaden och tillägna sig större kunskaper om elmark- nadens funktionssätt än vad som är nödvändigt . Den sammanfattande slutsatsen är att det inte finns anledning att tillråda en övergång till den föreslagna alternativa elmarknaden, inte ens om detta vore möjligt utan formella hinder. Naturgasmarknaden har övergått från lokala monopol till en delvis konkurrensutsättning.