prop · GT03182 · 2006-03-21 00:00:00 — Regeringen konsta- terar att den omprövning som äger rum enligt 7 kap. 1314 och 16 §§ resulterar i en dom eller ett beslut som är ett tillstånd. Dessa bestäm- melser måste därför omfattas av överklaganderätten. När det däremot gäller 15 § är omprövningen begränsad till bygde- eller allmän fiske- avgift och kan inte anses resultera i en dom eller ett beslut om tillstånd. Beslut enligt 7 kap. 15 § behöver därför inte ingå i rätten att överklaga. Lagligförklaring är ett speciellt vattenrättsligt institut som innebär en möjlighet till laglighetsprövning av vattenföretag som utförts utan till- stånd. Institutet har inte förts in i , men eftersom man i sam- band med införande konstaterade att det skulle komma att finnas behov av att kunna lagligförklara vattenanläggningar som tillkom- mit i förfluten tid togs bestämmelser om lagligförklaring in i övergångs- bestämmelserna till . Lagligförklaring kan endast ske för äldre anläggningar (exempelvis äldre diken, bryggor och dammar eller andra kraftverksanläggningar) som inte har tillstånd eller där tillstånds- frågan är oklar. Om anläggningen används för en vattenverksamhet skall ett tillstånd till själva verksamheten prövas enligt regler (prop. 1997/98:45, Del 2, s. 390 f.). En lagligförklaring kan jämföras med ett tillstånd i efterhand till en viss anläggning och prövningen är, som konsta- terade i det ovan angivna avgörandet, ofta likartad med den som sker i ett tillståndsärende. Domstolen ansåg dock inte att prövningen kunde hän- föras till tillstånd, godkännande eller dispens. Även i detta avseende finns det alltså ett behov av att ändra lagtexten så att det tydligt framgår att miljöorganisationernas talerätt omfattar lagligförklaring. Givetvis skall rätten att överklaga domar och beslut om lagligförklaring omfatta de vill- kor och andra bestämmelser som utgör en del av domen eller beslutet. Frågans praktiska betydelse är begränsad, men Århuskonventionens krav måste anses gälla även denna tillståndsliknande konstruktion. Den sven- ska lagstiftningen bör anpassas till det. De synpunkter som framförts av m.fl. om att detta skulle utgöra ett retroaktiv införande av en extra överklagandemöjlighet medför ingen annan bedömning, efter- som den nu föreslagna lagändringen inte påverkar domar och beslut som har meddelats och vunnit laga kraft före lagändringens ikraftträdande. länge prövningsinstitutet lagligförklaring alltjämt existerar måste det, i enlighet med Århuskonventionen, i svensk rätt finnas en möjlighet till överklagande för miljöorganisationer. Det har alltså visat sig att överklagandebestämmelsen i 16 kap. 13 § mil- jöbalken inte är tillräckligt utförlig för att säkerställa det krav på tillgång till rättslig prövning av tillståndsbeslut som följer av bl.a. Århuskonven- tionen. För att bestämmelsen skall få avsett tillämpningsområde är det därför lämpligt att komplettera 13 § med ett förtydligande av vad som avses med domar och beslut om tillstånd och som alltså skall kunna bli föremål för miljöorganisationernas överklagande. Av bestämmelsen bör även framgå vad som inryms i begreppet tillstånd. Frågor som hör oskiljaktigt samman med eller är att likställa med till- stånd är exempelvis villkor eller bestämmelser som rör omprövning och uppskjutna frågor. Det måste vara möjligt för miljöorganisationer att överklaga beslut och domar som reglerar sådana frågor. Detta bör framgå direkt av lagtexten genom att man där uttryckligen anger att rätten att överklaga gäller även om överklagandet enbart avser ett villkor eller annan bestämmelse i tillståndet, godkännandet eller dispensen och även om domen eller beslutet är resultat av en omprövning enligt 24 kap. 2, 3, 5, 6 eller 8 § eller en omprövning enligt 7 kap. 1314 och 16 §§ lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Beträff- ande Svenska förslag om att överklagandebe- stämmelsen skall utformas som en huvudregel där miljöorganisationer tillerkänns överklaganderätt i alla fall som inte är uttryckligen undantagna, är regeringens uppfattning att en sådan bestämmelse är svår att utforma på ett lämpligt sätt. Den skulle inte heller medföra någon skillnad i sak jämfört med vad som skall gälla enligt den föreslagna bestämmelsen. Föreningens förslag om att utforma punkten 2 i förslaget på ett mindre detaljerat sätt innebär en risk för liknande tolkningsproblem som före- kommit och regeringen bedömer därför att det är bättre att utforma lagtexten på det sätt som framgår av förslaget. För domar och beslut om lagligförklaring bör det anges uttryckligen att miljöorganisationer kan överklaga sådana. Ett nytt stycke med detta inne- håll bör tas in i 28 § lagen (1998:811) om införande av . Efter- som överklaganderätten avseende lagligförklaring givetvis måste omfatta de frågor som utgör del av lagligförklaringen, bör det uttryckligen framgå av lagtexten att också en dom eller ett beslut om lagligförklaring kan över- klagas av en miljöorganisation. När det gäller ytterligare överväganden om miljöorganisationers tale- rätt, exempelvis kriterierna för talerätt, har regeringen i propositionen om Århuskonventionen hänvisat till det arbete som sker på gemenskapsrätts- lig nivå med framtagandet av ett direktiv om tillgång till rättslig prövning och att det i samband med genomförandet av detta direktiv kan finnas anledning att se över det svenska regelverket. Regeringen avser alltså att återkomma i frågan om miljöorganisationers talerätt och då ta hänsyn till den eventuella utveckling som sker på gemenskapsrättens område. Frå- gan om miljöorganisationers rätt att överklaga t.ex. tillsynsbeslut är också aktuell i samband med det arbete som bedrivs inom ramen för miljö- ansvarsutredningen (M2004:03). Regeringens förslag: Ordet förs in i 1 b § andra stycket lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn. Skälen för regeringens förslag: I ett tidigare lagstiftningsärende har av misstag ordet fallit bort ur texten i 1 b § andra stycket lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn. Av texten framgår att samråd skall ske enligt 6 kap. 4 § förstatredje styckena men inte i vilken lag detta lagrum finns. Ordet har tidigare funnits med i texten och bör åter- införas. 12 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser Regeringens förslag: Lagändringarna träder i kraft . Rättelsen i lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn träder dock i kraft . I fråga om bestämmelser som till och med har meddelats i ett tillstånd eller i ett beslut om tillåtlighet, godkännande eller dispens, skall straffbestämmelsen i 29 kap. 4 § första stycket 2 tillämpas endast om den i tillståndet eller beslutet intagna bestämmelsen uttryckligen har rubricerats som villkor. Straffbestämmelsen i 17 § lagen (1998:811) om införande av skall inte tillämpas i fråga om villkor som meddelats till och med . Bestämmelsen i 30 kap. 1 § skall tillämpas endast på överträdelser som ägt rum efter det att lagändringen trätt i kraft. förslag skiljer sig från regeringens förslag endast på så sätt att ändringarna enligt kommitténs förslag träder i kraft . Ändringen i lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn omfattas inte av kom- mitténs förslag. Remissinstanserna har inte haft några synpunkter i denna del. Skälen för regeringens förslag: Lagändringarna bör träda i kraft . Rättelsen i lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn bör dock träda i kraft . har anfört att det av principen om förbud mot retroaktiv strafflagstiftning följer att överträdelser som begåtts innan en straffbestämmelse trätt i kraft inte skall omfattas av straffansvar. Även vissa överträdelser som begås efter det att en ändring av straffbestämmel- ser som avser brott mot villkorsliknande bestämmelser i domar och beslut har trätt i kraft bör, enligt kommittén, vara straffria. Det handlar Prop. 2005/06:182 om överträdelser av provisoriska föreskrifter eller andra bestämmelser som har beslutats då det var straffritt att bryta mot dessa. Motsvarande bör gälla för villkor som meddelats i samband med lagligförklaring. I beredningen av detta lagstiftningsärende har det inte kommit fram något som ger anledning att frångå kommitténs förslag. Lagrådet har emellertid i sitt yttrande anfört att det bör övervägas om den föreslagna övergångsbestämmelsen, mot bakgrund av bestämmelsen i 5 § lagen (1964:163) om införande av , behövs. De föreslagna nya straffreglerna innebär att överträdelser av villkors- liknande bestämmelser i tillstånd eller i tillåtlighets-, godkännande- eller dispensbeslut kommer att omfattas av straffansvar. Innebörden av övergångsbestämmelserna i re- mitterade lagförslag är följande. till dess att de nya straffreglerna träder i kraft kan det i ett tillstånd eller i ett beslut om tillåtlighet, godkännande eller dispens ha meddelats särskilda bestämmelser som inte har rubricerats som villkor men som ändå utgör ett krav som tillståndshavaren eller beslutets adressat måste uppfylla. Enligt bör dessa bestämmelser inte om- fattas av straffansvar, även om bestämmelserna gäller för tid efter de nya straffreglernas ikraftträdande och även om en överträdelse görs efter de nya straffreglernas ikraftträdande. Remissutfallet ger inte stöd för att avvika från förslag. Övergångsbestämmelsen bör dock ges en tydligare utformning. En motsvarande övergångsbestämmelse bör tas in i lagen (1998:811) om införande av såvitt avser villkor i samband med beslut om lagligförklaring. Med förslaget till ändring i 30 kap. 1 § kommer tillämpningsområdet för miljösanktionsavgifterna att utvidgas. Miljösanktionsavgift kommer därmed att kunna påföras andra än näringsidkare. Lagrådet har ansett att frågan om behovet av en övergångsbestämmelse bör övervägas. Enligt regeringens mening bör det tydligt framgå att bestämmelsen endast skall omfatta överträdelser som ägt rum efter det att den nu föreslagna lagen trätt i kraft. En särskild övergångsbestämmelse bör därför tas in i lagen. 13 deltagande i ett europeiskt samarbete Regeringens förslag: godkänner att meteorologis- ka och hydrologiska institut deltar som medlem i Conference of the in Europe, EUMETNET. Skälen för regeringens förslag: meteorologiska och hydrolo- giska institut deltar i ett informellt nätverk, Confe- rence of the in Europe, EUMETNET. Syftet är att genom samarbete tillhandahålla medlemmarna ökad kunskap om väder, klimat, miljö och därtill relaterade aktiviteter, teknisk support inom närliggande tekniska områden samt högkvalitativa data och pro- dukter. Samarbetet är avgränsat till vädertjänsternas icke-kommersiella verk- Prop. 2005/06:182 samhet. Verksamheten, som bedrivs i drygt 20 program, skall primärt ske inom områden som observationssystem, databaser, databehandling och kommunikation, grundläggande prognosprodukter, forskning och utveck- ling, utbildning samt teknisk assistans till icke-medlemmar utanför det kommersiella området (bl.a. syftar det obligatoriska programmet EUCOS till att operativt tillhandahålla observationsdata till medlemmarna). Beslut har tagits att ombilda EUMETNET till en juridisk person. Den valda associationsformen är en ekonomisk intressegruppering (EIG) en- ligt fransk lag. Att vara medlem i EUMETNET innebär stora fördelar för bas- verksamhet. För att även skall få tillgång till resultatet från EUMETNET:s verksamhet och därigenom möjliggöra fortlöpande förbättring av allmänna meteorologiska prognoser och varningar, bör få ingå i EUMETNET som medlem. Ett medlemskap i innebär formellt ett flerårigt åtagande i form av statliga medel. Regeringen gör bedömningen att fördelarna med ett medlemskap i överväger och att därför bör delta i samarbetet. De kostnader som medlemskapet innebär ryms inom anslag. Medlemskapet i EUMETNET innebär inte några ökade finansiella åta- ganden utöver de som redan finns i budget. Förändringen är att de obligatoriska programmen, av vilka EUMETNET:s sekretariat är ett, kommer att finansieras med en medlemsavgift i stället för att, som , direktfinansieras av medlemmarna. De frivilliga programmen kommer dock, som tidigare, att direktfinansieras av deltagande medlemmar. Fi- nansieringsandelen skall som tidigare baseras på GNI-andel där andel utgör (2006). kostnad för deltagande i EUMETNET:s program uppgick till ca . Deltag- andet är att jämställa med ett medlemskap i en förening som utför upp- gifter för sina medlemmar. Av detta skäl anser regeringen att de finan- siella risker som följer med ett medlemskap i jämfört med den nu rådande ordningen är likvärdiga. De föreslagna ändringar som hör samman med hänsynsreglerna i 2 kap. innebär i huvudsak endast ett förtydligande av gällande be- Tillämpningsområdet för hushållningsreglerna i 3 och 4 kap. utvidgas dock till att omfatta vissa typer av anmälningsärenden. hushållningsreglerna ett förbättrat genomslag. Detta medför att det fler enskilda etableringar kan bli ifrågasatta. Den utökade tillämpningen av hushållningsreglerna innebär en nödvändig förutsättning för det arbete som pågår med att minska det tillståndspliktiga området och göra fler verksamheter anmälningspliktiga. En sådan överföring från tillstånds- till anmälningsplikt riskerar att förhindras om den prövning som skall ske i samband med anmälan inte kan omfatta lokaliseringen. Förslagen till ändringar i 29 kap. innebär bl.a. förtydligan- den av det straffbara området och en effektivisering av straffbestämmel- serna. Ändringarna är avsedda att göra systemet enklare och bättre avgränsat. Förtydligandena ökar möjligheterna för verksamhetsutövare och privat- personer att efterleva de lagar och andra föreskrifter som finns på miljö- området. De bör också underlätta myndigheternas tillämpning av reglerna och göra det lättare att på ett effektivt sätt lagföra olika former av straff- värda gärningar. Genom renodlingen av det straffbara området förs mindre allvarliga överträdelser bort från detta. Det gör att tillsynsmyndigheterna i färre fall behöver anmäla överträdelser till åtal. En ökad användning av miljösank- tionsavgifter gör dock att en minskning av resursåtgången inte kan för- väntas. När det gäller domstolsväsendet kan motsvarande överväganden göras. Förslaget att miljösanktionsavgifter skall kunna drabba även andra än näringsidkare gör att bestämmelserna blir neutrala i förhållande till i vilken form en verksamhet bedrivs. Det ger också en ökad rättvisa från konkurrenssynpunkt. Miljöorganisationers rätt att överklaga domar och beslut enligt Århuskonventionen har som utgångspunkt att ett större samhälleligt del- tagande från allmänhetens sida leder till en bättre miljö. Ett förtydligande av reglerna om miljöorganisationers tillgång till rättslig prövning som innebär ökade möjligheter för organisationerna att överklaga domar och beslut om tillstånd är därför ett positivt bidrag till miljödemokratin. För- slaget gör också att genomförandet av konventionen, liksom av direktivet om allmänhetens deltagande förbättras. har i sitt slutbetänkande ; miljökva- litetsnormer, miljöorganisationerna i miljöprocessen och avgifter (SOU 2005:59) redovisat sin undersökning av erfarenheterna av den vidgade talerätt för miljöorganisationer som 16 kap. 13 § gav. Kom- mittén fann att miljöorganisationerna endast i ett fåtal fall har utnyttjat möjligheten att överklaga avgöranden. Undersökningen har inte gett stöd för att anta att möjligheterna har utnyttjats av miljöorganisationerna på ett otillbörligt sätt. Den nu föreslagna ändringen i 16 kap. 13 § innebär ett för- tydligande av något som redan ryms i den nuvarande lagtexten, men som behöver göras på grund av den snäva tillämpningen i rättspraxis. Mål om lagligförklaring är sällsynta. Eventuella effekter på handläggningstiderna i tillståndsärenden måste ses mot denna bakgrund. Med de erfarenheter kunnat presentera och med beaktande av att det endast är ett fåtal miljöorganisationer som omfattas av rätten att över- klaga, torde antalet överklagade mål inte öka nämnvärt. De föreslagna lagändringarna är nödvändiga steg för genomförandet av Århuskonventionen och direktivet om allmänhetens deltagande. Försla- get kan leda till ökade kostnader i den lilla utsträckning som antalet över- klaganden i tillståndsärenden kan komma att öka. dock inte bli av en omfattning som påkallar något behov av ytterligare Prop. 2005/06:182 statliga resurser. 1 kap. 2 § Den innebär en inskränkning av tillämpningen av 3 och 4 kap. till vissa frågor och pröv- ningar enligt balken liksom en hänvisning till reglernas tillämpning enligt vissa speciallagar. Innehållet i bestämmelsen såvitt avser tillämpningen i förhållande till vissa prövningar enligt flyttas nu till 2 kap. 6 §. Eftersom de angivna speciallagarna innehåller de nödvändiga hän- visningarna till 3 och 4 kap. är en uppräkning av dessa i 1 kap. 2 § inte längre nödvändig. Bestämmelsen behandlas i allmänmoti- veringens avsnitt 8.1. 2 kap. 4 § Bestämmelserna i 2 kap. 4 och 6 §§ byter plats med varandra. Det bety- der att platsvalsregeln i nuvarande 4 § i fortsättningen finns i 6 § och att produktvalsregeln i nuvarande 6 § i fortsättningen finns i 4 §. Ändringen behandlas i allmänmotiveringens avsnitt 8.1. 2 kap. 6 § Den nuvarande platsvalsregeln i 2 kap. 4 § får den nya beteckningen 6 §. Bestämmelserna får en ny utformning och innehållet utökas. Med lämplig plats avses en plats som är lämplig med hänsyn till miljö- balkens mål enligt 1 kap. 1 §. Då 1 kap. 1 § alltid gäller och det saknas anledning att särskilt peka ut bestämmelsen i detta sammanhang tas den hänvisning som finns i den nuvarande platsvalsregeln bort. Den lämplig- hetsbedömning som skall ske är densamma som enligt nuvarande 2 kap. 4 § första stycket. Paragrafens andra stycke motsvarar den del av nuvarande 1 kap. 2 § som gäller tillämpningen av 3 och 4 kap. Ett förtydligande görs för att klarlägga att 3 och 4 kap. skall tillämpas vid all tillståndsprövning enligt 9 och 11 kap. samt vid anmälningspliktiga verksamheter enligt 9 kap. 6 §, 11 kap. 9 a § och 12 kap. 6 §. Bestämmelsen skall endast tillämpas när det gäller ändrad användning av mark- eller vattenområde. Paragrafens tredje stycke ersätter nuvarande 16 kap. 4 § utan någon ändring i sak. Bestämmelserna behandlas i allmänmotiveringens avsnitt 8.1. 2 kap. 7 § Första stycket ändras med anledning av att platsvalsregeln i nuvarande 2 kap. 4 § flyttas till 2 kap. 6 § och får en något annorlunda utformning. Den nya bestämmelsen i 2 kap. 6 § första stycket om att välja en plats där ändamålet kan uppnås med minsta intrång och olägenhet för människors hälsa och miljön skall gälla i den utsträckning det inte kan anses orimligt. Det skall inte ske en rimlighetsavvägning enligt 2 kap. 7 § vid tillämp- ning av 2 kap. 6 § andra och tredje styckena. Sammantaget innebär det att en rimlighetsavvägning enligt 2 kap. 7 § skall ske vid tillämpningen av 2, 3, 4 och 5 §§ liksom vid tillämpningen av den allmänna regeln i 6 § första stycket om val av lämplig plats. Bestämmelsen behandlas i allmänmotiveringens avsnitt 8.1. 16 kap. 13 § Ändringarna i paragrafen klarlägger att miljöorganisationernas rätt att överklaga domar och beslut om tillstånd gäller allt som regleras i ett tillstånd. Detta innebär att bestämmelser i tillståndet, t.ex. olika typer av villkor som är förenade med tillståndet och uppskjutna frågor, kan bli föremål för miljöorganisationers överklagande. För att ingen tvekan skall uppstå, bekräftas att samma gäller beslut om godkännande och dispens. Vid en tolkning av vad som utgör en del av tillståndet är, med beaktande av att det är fråga om en talerättsregel, en generös tillämpning avsedd. och beslut som följer efter en prövning enligt de angivna bestäm- melserna i 22 kap. 26 §, 24 kap. 2, 3, 5, 6 eller 8 § samt 7 kap. 13, 14 eller 16 § lagen med särskilda bestämmelser om vatten- verksamhet är också tillstånd i Århuskonventionens mening och miljö- organisationer skall därför ha möjlighet att överklaga dessa. Även i dessa situationer omfattas villkor och liknande bestämmelser av överklagande- rätten. En motsvarande ändring avseende rätten att överklaga domar och beslut om lagligförklaring införs i 28 § lagen (1998:811) om införande av . Bestämmelsen behandlas i allmänmotiveringens avsnitt 10. 29 kap. 1 § Bestämmelsen har ändrats så att den nu omfattar såväl brott som begås uppsåtligen som av oaktsamhet. Detta innebär att bestämmelsen i nuvar- ande 2 § om vållande till miljöstörning har förts över till denna paragraf och att brott som begåtts av oaktsamhet nu kan komma att bedömas som grovt brott. I punkten 1 beskrivs den brottsliga gärningen som orsakar att det i mark, vatten eller luft släpps ut i stället för den nuvarande förorenar. Tidpunkten för brottets fullbordan kommer därmed att tidigareläggas till ögonblicket då utsläppet sker, under förutsättning att utsläppet avser ett ämne som typiskt sett eller i det enskilda fallet medför eller kan medföra en skadlig förorening eller betydande olägenhet. Något aktivt agerande krävs inte för straffbarhet utan även passivitet omfattas av bestämmelsen. Av bestämmelsen framgår att det räcker med s.k. abstrakt fara för att straffbarhet skall föreligga. Det behöver inte visas att det ämne som släppts ut just i det aktuella fallet riskerar att leda till skadliga effekter utan det räcker med att ämnet typiskt sett är sådant att ett utsläpp av det kan få sådana konsekvenser. Exempel på sådant som typiskt sett kan medföra skador för människors hälsa, djur eller växter är ämnen som enligt föreskrifter på kemikalieområdet är klassificerade som giftiga, frätande, cancerframkallande, reproduktionstoxiska eller som på något annat sätt är miljöfarliga eller hälsoskadliga eller som typiskt sett är ägnat att försämra livsbetingelserna för djur eller växter. Med ämne avses varje form av fysisk sammansättning som typiskt sett kan medföra en skadlig förorening. Det kan handla om en enskild kemikalie lika väl som olika blandningar. Det typiskt sett farliga i ämnet kan exempelvis uppstå vid uppvärmning, såsom eldning, eller genom annan behandling. Av straffbestämmelsen framgår också att ett utsläpp av ett ämne som inte typiskt sett är farligt men som i det enskilda fallet medför eller kan medföra en förorening eller olägenhet omfattas av straffansvaret. Även sådana ämnen som inte typiskt sett är farliga kan i förhållande till vissa recipienter innebära fara för skadliga effekter. Gödande och syreförbru- kande ämnen är typiskt sett farliga vid utsläpp till känsliga vattendrag. Sådana utsläpp omfattas alltså också av straffansvar. När det gäller undantag för ringa fall i punkt a är detta till för att undanta bagatellartade förseelser från det straffbara området. Exempel på ringa fall av miljöbrott kan vara utsläpp av en mycket liten mängd av ett ämne eller om ett ämne endast är av obetydlig farlighet. Utrymmet att bedöma utsläpp av typiskt sett farliga ämnen med t.ex. toxiska eller bioackumulerande eller svårnedbrytbara egenskaper som ringa måste anses vara i det närmaste obefintligt. Med uttrycket annan betydande olägenhet i miljön avses bl.a. för- ändringar i landskapsbilden, t.ex. i form av väsentligt ökad vassväxt i sjö, och försämringar av möjligheten till rekreaktion i naturen och fysisk- mekanisk påverkan på miljön genom kvalificerad nedsmutsning (t.ex. till följd av oljeutsläpp m.m. (prop. 1980/81:108). I punkten 2 läggs ordet bortskaffar till i texten. På så sätt förtydligas att bestämmelsen även omfattar situationen när någon t.ex. har låtit deponera bristfälligt emballerat miljöfarligt material utan avsikt att ta vidare befattning med det. I övrigt är ändringen redaktionell på så sätt att den tillagda texten ersätter den nuvarande hänvisningen till punkt 1. I punkten 3 görs en liten språklig ändring. Punkten 4 är ny och avser verksamhet eller åtgärd som ändrar yt- eller grundvattennivån.