prop · GT0368 · 2006-01-25 00:00:00 — 1.de personer, institutioner och myndigheter, som skall ge sitt sam- tycke till adoption, skall ha fått den rådgivning som behövs och skall vederbörligen ha underrättats om verkningarna av sina samtycken, fram- för allt om huruvida en adoption kommer att leda till att det rättsliga för- hållandet mellan barnet och dess ursprungsfamilj upphör eller inte (ar- tikel 4 c 1), 2.sådana personer, institutioner och myndigheter skall frivilligt ha gett sitt samtycke i föreskriven rättslig form och samtycket skall ha uttryckts eller bestyrkts i skrift (artikel 4 c 2), 3.samtyckena får inte ha åstadkommits genom betalning eller genom ersättning av något slag och får inte ha återkallats (artikel 4 c 3), och 4.moderns samtycke, där sådant krävs, skall ha getts först efter barnets födelse (artikel 4 c 4). Även såvitt avser barnets samtycke, där sådant krävs, uppställs i Haag- konventionen villkor av motsvarande slag som under punkterna 1-3 ovan. Enligt kapitel II artikel 4 d i skall således också barnet, för att en adoption skall få äga rum, ha fått rådgivning och veder- börlig information om verkningarna av adoptionen och av sitt samtycke till adoptionen. Vidare skall även barnets samtycke ha getts frivilligt i föreskriven rättslig form och ha uttryckts eller bestyrkts i skrift. Slutligen gäller också att inte heller barnets samtycke får ha åstadkommits genom betalning eller ersättning av något slag. Av kapitel VI artikel 32 i framgår vidare att ingen får göra otillbörlig ekonomisk eller annan vinst i samband med interna- tionell adoptionsverksamhet. Endast kostnader och utgifter, inbegripet rimliga yrkesmässiga arvoden till personer som medverkar vid adop- tionen, får debiteras eller betalas. Ledning, administration och anställda i de sammanslutningar som medverkar vid en adoption får inte ta emot ersättning som är orimligt hög i förhållande till utförda tjänster. Ett otillbörligt framkallande av samtycke i strid med vad som sagts om att vederbörande personer, institutioner och myndigheter, som skall ge sitt samtycke, skall ha fått rådgivning och information om effekterna av adoptionen och av sitt adoptionssamtycke torde närmast ta sikte på sådana situationer där gärningsmannen genom ett vilseledande om de rätta förhållandena förmår en annan person att lämna samtycke eller tillstånd till en adoption. Vad därefter gäller ett otillbörligt fram- kallande av samtycke i strid med vad som ovan sagts om att samtycket eller tillståndet skall ha getts frivilligt torde närmast avse fall där gär- ningsmannen genom användande av någon form av våld eller hot förmår t.ex. en förälder eller ett barn att lämna samtycke till adoption. Att sam- tyckena inte får ha åstadkommits genom betalning eller ersättning av något slag får anses ta sikte på sådana situationer där gärningsmannen genom att erbjuda eller utge betalning eller någon annan form av ersätt- ning förmår t.ex. en moder att lämna samtycke till en adoption. Vad där- efter gäller ett handlande i strid med vad som ovan sagts om att en moders samtycke, där sådant krävs, skall ha lämnats först efter barnets födelse torde härmed kunna avses såväl fall där en moder helt frivilligt väljer att lämna samtycke till adoption men före barnets födelse som fall där en moder genom någon av de nämnda påverkansformerna förmås till ett sådant handlande. Med hänsyn till den begränsning av åtagandet som redovisats ovan och som följer av att det skall vara fråga om ett otillbörligt framkallande av samtycke torde det nu aktuella åtagandet endast avse det senare av de nu redovisade fallen. Sammanfattningsvis innebär således åtagandet i artikel 3.1 a ii ett krav på att kriminalisera sådant handlande som består i att någon i samband med att ett barn överförs av en person eller grupp av personer till annan mot betalning eller någon annan form av ersättning, tvingar en person till att lämna samtycke eller tillstånd till en adop- tion av ett barn, eller genom vilseledande eller genom att utlova eller ge ersättning förmår en person att lämna samtycke eller tillstånd till en adoption av ett barn, eller gör sig skyldig till försök, medhjälp eller annan medverkan till nämnda handlande. Därutöver följer även ett krav på att belägga de nu beskrivna hand- lingarna med straff som beaktar dess allvarliga beskaffenhet. Av det föregående redovisade framgår att svensk rätt endast i begränsad utsträckning uppfyller bestämmelserna i om försäljning av barn m.m. om vilka handlingar som skall vara straffbelagda när det gäller otillbörligt framkallande av samtycke till adoption. Att tvinga en förälder eller ett barn att lämna samtycke till en adoption kan enligt svensk lagstiftning vara att bedöma som olaga tvång eller, om straff för fullbordat sådant brott inte kan komma i fråga, som försök till grovt olaga tvång eller som misshandel eller olaga hot. Om det finns ett syfte att utnyttja barnet kan ansvar för människohandel aktualiseras. Att fram- kalla eller att försöka framkalla ett nödvändigt samtycke till adoption av t.ex. en myndighetsperson genom att utlova eller lämna ersättning kan under vissa förhållanden vara att bedöma som bestickning. Vidare kan ett otillbörligt framkallande av samtycke eller tillstånd till en adoption i vissa fall bestraffas enligt någon av ansvarsbestämmelserna i 15 § lagen (1997:192) om internationell adoptionsförmedling eller i 16 kap. 6 § socialtjänstlagen (2001:453), se avsnitt 7.1.3.2. En sådan tillämpning är emellertid beroende av att ytterligare omständigheter föreligger. Därtill skall läggas att gärningarna inte heller är kriminaliserade på försöks- stadiet. FN-protokollet mot försäljning av barn m.m. förutsätter dessutom straff som tar i beaktande brottens allvarliga beskaffenhet. Vad gäller det kravet framstår de svenska straffsatserna som tillräckliga om förutsätt- ningarna för t.ex. brottet människohandel eller olaga tvång är uppfyllda, men inte om det är fråga om brott enligt lagen (1997:192) om internatio- nell adoptionsförmedling eller enligt socialtjänstlagen (2001:453). Sammanfattningsvis gör regeringen den bedömningen att svensk lag- Prop. 2005/06:68 stiftning inte till alla delar svarar mot det åtagande som ställs i FN-proto- kollet om försäljning av barn m.m. när det gäller kriminalisering av och påföljder för otillbörliga förfaranden i samband med adoptioner. De gär- ningar som åtminstone i vissa fall inte är kriminaliserade enligt gällande rätt är när någon genom att erbjuda eller utge betalning eller genom vilseledande förmår en annan person att lämna samtycke eller tillstånd till adoption. Frågan om hur de angivna åtagandena lämpligen bör upp- fyllas behandlas i avsnitt 8. I FN-protokollet om försäljning av barn m.m. sägs att barnprostitution är användning av ett barn i sexuella handlingar mot betalning eller någon annan form av ersättning. Att bjuda ut, ta emot, skaffa fram eller till- handahålla ett barn för barnprostitution enligt denna definition skall vara förbjudet enligt protokollet. Detta skall gälla oavsett om gärningarna be- gås inom ett land eller är gränsöverskridande och oavsett om de begås på individuell basis eller i organiserad form. Staterna skall också, med förbehåll dock för bestämmelserna i den na- lagstiftningen, kriminalisera försök samt medhjälp och annan medverkan till någon av de nämnda handlingarna. De skall också belägga brotten med lämpliga straff som tar hänsyn till deras allvarliga beskaff- enhet. 7.2.2 Gällande svenska bestämmelser I 6 kap. finns ett antal straffbestämmelser som tar sikte på sexualbrott mot barn. En del av dessa förutsätter att gärningen begås mot någon som är och en del att gärningen begås mot någon Skillnaderna får ses mot bakgrund av att ålders- gränsen för den sexuella självbestämmanderätten i är . Det är alltså inte tillåtet att under några förhållanden genomföra sexuella handlingar med barn . Att genomföra sexuella handlingar med ett barn kan bedömas som våldtäkt mot barn, grov våldtäkt mot barn, sexuellt utnytt- jande av barn, sexuellt övergrepp mot barn respektive grovt sexuellt övergrepp mot barn enligt vad som anges i 6 kap. 4, 5 eller 6 § brotts- För brott enligt 6 kap 4, 5 eller 6 § kan även den dömas som gör sig skyldig till en sådan gärning mot ett barn som fyllt femton men inte om barnet är avkomling till gärningsmannen eller står under dennes fostran eller har ett liknande förhållande till gärningsmannen, eller för vars vård eller tillsyn gärningsmannen skall svara på grund av en I andra fall där barnet är kan, beroen- de på omständigheterna i det enskilda fallet, i stället bestämmelserna om våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt ut- nyttjande av person i beroendeställning eller grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning enligt bestämmelserna i 6 kap. 1, 2 eller 3 § tillämpas. Straffskalorna för våldtäkt respektive våldtäkt Prop. 2005/06:68 mot barn är i normalfallet fängelse i lägst två och högst eller, om brottet är grovt, fängelse i lägst fyra och högst . Om en våldtäkt en- ligt 6 kap 1 § , med hänsyn till omständigheterna är att anse som mindre grov, är straffet fängelse i högst . För sexuellt utnytt- jande av barn är straffet fängelse i högst . Straffskalan för sexuellt övergrepp mot barn och sexuellt tvång är fängelse i högst , för grovt sexuellt övergrepp mot barn respektive grovt sexuellt tvång är straffet fängelse i lägst och högst . Straffskalan för sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning är fängelse i högst , eller om brottet är grovt, fängelse i lägst och högst . Försök, förberedelse och stämpling till våldtäkt, grov våldtäkt, våld- täkt mot barn och grov våldtäkt mot barn är, liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott, straffbart. Försök till sexuellt tvång, grovt sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, grovt sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn och grovt sexuellt övergrepp mot barn är också straffbart. Även anstiftan och medhjälp är straffbart i enlighet med vad som anges i 23 kap. 4 § . finns i därutöver bestämmelser som särskilt tar sikte på utnyttjande av barn för sexuell posering och barnprostitution. Enligt 6 kap. 8 § döms den som främjar eller utnyttjar att ett barn utför eller medverkar i sexuell posering, för ut- nyttjande av barn för sexuell posering till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som begår sådan gärning mot ett barn som fyllt femton men inte , om poseringen är ägnad att skada barnets hälsa eller utveckling. För grovt utnyttjande av barn för sexuell posering döms till fängelse i lägst och högst . Enligt 6 kap. 9 § gäller att den som förmår ett barn som ännu inte fyllt att mot ersättning företa eller tåla en sexuell handling, döms för köp av sexuell handling av barn till böter eller fängelse i högst . Försök, förberedelse och stämpling till grovt utnyttjande av barn för sexuell pose- ring, liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott, är straffbart, liksom försök till utnyttjande av barn för sexuell posering samt köp av sexuell handling av barn. Anstiftan och medhjälp är straffbart i enlighet med vad som anges i 23 kap. 4 § . Att främja eller på ett otillbörligt sätt ekonomiskt utnyttja att annan har tillfälliga sexuella förbindelser mot ersättning är, beträffande både vuxna och barn, straffbart som koppleri enligt 6 kap. 12 § . Straffet är fängelse i högst . Straffet för grovt koppleri är dock fängelse i lägst två och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om brottet avsett en verksamhet som bedrivits i större omfattning, medfört betydande eller inneburit ett hänsynslöst utnyttjande av annan. Försök till koppleri och grovt koppleri är straffbart. Detsamma gäller förberedelse och stämpling till grovt koppleri samt underlåtenhet att avslöja sådant brott. Även anstiftan och medhjälp är straffbart i enlighet med vad som anges i 23 kap. 4 § . Regeringens bedömning: Svensk lagstiftning uppfyller det krav som FN-protokollet om försäljning av barn m.m. ställer när det gäller kri- minalisering av och påföljder för barnprostitution. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller har inte någon erinran mot bedömningen att det inte krävs några lagänd- ringar för att tillgodose de åtaganden om kriminalisering av och påföljder för barnprostitution som ställs upp i det fakultativa protokollet. Barn- ombudsmannen anser att det krävs ett ännu starkare skydd för barn som fyllt femton men inte mot att företa eller medverka i en handling med sexuell innebörd i framställning av pornografisk bild eller posering i annat fall. Skälen för regeringens bedömning: De förfaranden som enligt FN- protokollet skall vara kriminaliserade är att bjuda ut, ta emot, skaffa fram eller tillhandahålla ett barn för prostitution. I promemorian gjordes den bedömningen att redan de då gällande bestämmelserna i , framförallt bestämmelserna om koppleri och grovt koppleri, uppfyllde kraven i protokollet. trädde nya sexualbrottsbestämmel- ser i kraft, flertalet av dem med uttalat syfte att stärka skyddet för barn. Det finns numera även bestämmelser som direkt avser att skydda barn, inkluderat åldersgruppen , mot att utnyttjas för sexuell posering och prostitution utnyttjande av barn för sexuell posering, respektive grovt utnyttjande av barn för sexuell posering och köp av sexuell handling av barn. Se föregående avsnitt för närmare beskrivning av brotten. Svensk lagstiftning får därigenom anses väl tillgodose de krav som protokollet ställer och även påpekande. I sammanhanget kan nämnas att också konvention (nr 182) om förbud mot och omedelbara åtgärder för avskaffandet av de värsta for- merna av barnarbete behandlar barnprostitution. Begreppet de värsta formerna av barnarbete omfattar bl.a. utnyttjande, förmedling eller er- bjudande av barn för eller i prostitution, produktion av pornografiska framställningar eller pornografiska framträdanden (art. 3.b). Med barn avses även enligt artikel 2 i denna konvention personer . har tillträtt denna konvention. Vid tillträdet gjorde regeringen bedömningen att utan lagändringar lever upp till de åtaganden som görs i konventionen (se prop. 2000/01:93). Denna bedömning dela- des av (se bet. 2000/01:AU08, rskr. 2000/01:226). Regeringens samlade bedömning är att svensk lagstiftning väl tillgodo- ser de krav som åtagandet ställer. I FN-protokollet om försäljning av barn m.m. avses med barnpornografi framställning, av vilket slag som helst, av ett barn som deltar i verkliga eller simulerade oförblommerade sexuella handlingar liksom framställning av ett barns könsorgan för huvudsakligen sexuella Det skall vara straffbart att producera, distribuera, sprida, impor- tera, exportera, bjuda ut eller sälja eller att för sådant syfte inneha barn- pornografi. Detta skall gälla oavsett om gärningarna begås inom ett land eller är gränsöverskridande och oavsett om de begås på individuell basis eller i organiserad form. Staterna skall också, dock med förbehåll för bestämmelserna i den na- lagstiftningen, kriminalisera försök samt medhjälp och annan medverkan till någon av de nämnda handlingarna. De skall också belägga brotten med lämpliga straff som tar hänsyn till deras allvarliga beskaff- enhet. Straffbestämmelsen om barnpornografibrott finns i 16 kap. om brott mot allmän ordning. bestämmelser om barnpornografi i tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) har upphävts. Av grundlagarna framgår att de inte är tillämpliga på skild- ringar av barn i pornografisk bild (1 kap 10 § TF och 1 kap 13 § YGL). Enligt svensk rätt är i stort sett all befattning med barnpornografi kri- minaliserad. För barnpornografibrott döms, enligt 16 kap. 10 a § brotts- balken, den som 1.skildrar barn i pornografisk bild, 2.sprider, överlåter, upplåter, förevisar eller på annat sätt gör en sådan bild av barn tillgänglig för någon annan, 3.förvärvar eller bjuder ut en sådan bild av barn, 4.förmedlar kontakter mellan köpare och säljare av sådana bilder av barn eller vidtar någon annan liknande åtgärd som syftar till att främja handel med sådana bilder, eller 5.innehar en sådan bild av barn. Detsamma gäller den som i yrkesmässig verksamhet eller annars i för- värvssyfte av oaktsamhet sprider en barnpornografisk bild. I straffbestämmelsen definieras barn såsom en person vars pubertets- utveckling inte är fullbordad eller som, när det framgår av bilden och omständigheterna kring den, är . Huvudregeln är att pubertetsutvecklingen är avgörande. Den som utvecklats sent kan alltså vara att bedöma som barn även om han eller hon är . Som barn enligt bestämmelsen definieras även vissa personer som har full- bordat sin pubertetsutveckling men som inte fyllt vid fotografe- rings- eller inspelningstillfället, nämligen om detta framgår av själva bilden och omständigheterna kring bilden. Denna reglering kan beskrivas som en av barnskydd motiverad särskild bevisregel. Regleringen syftar till att hindra att viss bevisning anskaffas och förs på ett sätt som typiskt sett är skadligt för barnet som den underlättar lagföring av misstänkta brott i sådana fall där personernas ålder inte kan bevisas. På detta sätt har lagstiftaren velat undvika att polis och åklagare skall vara tvungna att identifiera de medverkande personerna och bevisa deras ålder vilket är en mycket svår, ofta omöjlig, uppgift. (se prop. 1997/98:43, s. 86 f.). Bestämmelsen gäller bilder av alla slag. Hit hör bilder i tryckta skrifter, bilder i videogram och bilder som förmedlas via Internet. framställas på olika sätt, exempelvis genom att ett verkligt barn foto- graferas, filmas eller tecknas av. Genom olika tekniker kan också mer eller mindre verklighetstrogna artificiella bilder skapas. Nya framställ- ningar kan också skapas genom att redan befintliga skildringar mång- faldigas. En bild anses vara pornografisk när den, utan att ha några vetenskap- liga eller konstnärliga värden, på ett ohöljt och utmanande sätt skildrar ett sexuellt motiv. Straffbarheten begränsas inte till handlingar som upp- enbart har en sexuell innebörd. Även pornografiska bilder där flickor eller pojkar förekommer tillsammans med en eller flera vuxna personer som utför sådana handlingar avses. Detsamma gäller för bilder där barn, t.ex. genom speciella kameraarrangemang, framställs på ett sätt som är ägnat att vädja till sexualdriften utan att det avbildade barnet kan sägas ha deltagit i ett sexuellt beteende vid avbildningen. Dock är viss försik- tighet påkallad. All avbildning av nakna barn eller alla bilder där ett barns könsorgan kan urskiljas kan inte kriminaliseras, även om sådana bilder skulle kunna stimulera en del människors sexualdrift (prop. 1978/79:179 s. 9). Undantag för kriminaliseringen görs endast för hantverksmässig fram- ställning och efterföljande innehav av teckningar och liknande som inte är avsedda att göras tillgängliga för andra samt för gärningar som med hänsyn till omständigheterna är försvarliga. Utrymmet för att anse gär- ningar som försvarliga är litet och tar primärt sikte på sådana innehav som kan vara nödvändiga för nyhetsförmedling, forskning och opinions- bildning (se betänkande 1998/99:KU4 s. 6-5). Straffskalan för barnpornografibrott är fängelse i högst eller, om brottet är ringa, böter eller fängelse . För grovt barn- pornografibrott, som måste vara uppsåtligt, döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om det har begåtts yrkesmässigt eller i vinstsyfte, utgjort ett led i brottslig verksamhet som utövats systematiskt eller i större om- fattning, avsett en särskilt stor mängd bilder eller avsett bilder där barn utsätts för särskilt hänsynslös behandling. Försök till uppsåtligt barnpornografibrott är straffbart om det inte är ringa, liksom försök eller förberedelse till grovt barnpornografibrott. (16 kap. 17 § och 23 kap. 1 och 2 §§ ). Anstiftan och medhjälp är straffbart i enlighet med de generella medverkansbestäm- melserna i 23 kap. 4 § . Om skildringar av barn i pornografisk bild förs in i eller ut ur döms, enligt lagen (1998:1443) om förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi, för brott mot lagen (2000:1225) om straff för smuggling. Straffet för smuggling är böter eller fängelse eller, i ringa fall, penningböter. För grov smuggling är straffet fängelse i lägst och högst . För försök till smuggling samt för försök, förberedelse och stämpling till grov smuggling döms till ansvar enligt 23 kap. brotts- balken. Även anstiftan och medhjälp är straffbart. I detta sammanhang kan nämnas att regeringen besluta- de om en översyn av lagstiftningen mot barnpornografi (Dir. 2005:89). Översynen skall syfta till att möjliggöra en mer effektiv bekämpning av barnpornografi och att förstärka barnets ställning vid barnpornografi- brott. Uppdraget skall redovisas . Regeringens bedömning: Svensk lagstiftning uppfyller de krav som FN-protokollet om försäljning av barn m.m. ställer upp när det gäller kriminalisering av och påföljder för barnpornografi. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: I stort sett samtliga remissinstanser tillstyrker eller har ingen erinran mot promemorians bedömning att det inte krävs några lagändringar när det gäller kriminalisering av och påföljder för barnpornografi. , Svenska och anser att även s.k. anspelningspornografi bör omfattas av definitionen av barnpornografi. och har vidare framfört att svensk lagstiftning inte ger ett tillräckligt skydd för barn som har fyllt men inte mot att företa eller medverka i en handling med sexuell innebörd i framställning av pornografisk bild eller posering i annat fall. Även ECPAT har framfört att det är oklart om svensk lagstift- ning ger ett tillräckligt skydd för 15-18 åringar. Skälen för regeringens bedömning: De förfaranden som enligt FN- protokollet om försäljning av barn m.m. skall vara kriminaliserade är att producera, distribuera, sprida, importera, exportera, bjuda ut eller sälja eller att för sådant syfte inneha barnpornografi. Straffbestämmelsen om barnpornografibrott i fick sin nu- varande lydelse (prop. 1997/98:43, bet. 1997/98:KU19, rskr. 1997/98:214, bet. 1998/99:KU4, rskr. 1998/99:2). Därigenom blev i stort sett all befattning med barnpornografi kriminaliserad. De begränsade undantagen för hantverksmässigt framställda bilder och försvarliga gärningar bör inte anses vara oförenliga med kraven enligt protokollet. Det får anses som närmast självklart att den sortens mindre begränsningar av straffansvaret får göras. Sådana undantag liksom undantag enligt livets regel, social adekvans och liknande torde i de flesta länder anses som så självklara att de inte behöver skrivas in i lag. I många länder är åtalsplikten dessutom diskretionär. I råder däremot i princip en plikt att åtala i varje fall när en gärning som utgör brott har begåtts. Detta innebär att det i svensk rätt finns ett större behov än i många andra rättsordningar att uttryckligen reglera vilka undantag som skall gälla från det straffbara området. Det kan också tilläggas att i stort sett varje form av produktion av por- nografi med användande av barn utgör brott enligt bestäm- melsen om utnyttjande av barn för sexuell posering i 6 kap. 8 § brotts- balken. För utnyttjande av barn för sexuell posering döms bl.a. den som främjar eller utnyttjar att ett barn utför eller medverkar i sexuell posering. Detsamma gäller den som begår en sådan handling mot ett barn som fyllt femton men inte om poseringen är ägnad att skada barnets hälsa eller utveckling. Dessa bestämmelser, som införts efter att promemorian utarbetades och remissinstanserna yttrade sig, torde väl tillgodose m.fl. påpekanden när det gäller kriminalisering av utnyttjandet av barn mellan för framställning av pornografisk bild eller posering i annat fall. Samtliga relevanta förfaranden är i kriminaliserade på försöks- Prop. 2005/06:68 stadiet.