prop · GT0377 · 2006-02-09 00:00:00 — Förmåner av betydelse vid bedömningen av försörjningsförmågan Eftersom det är ett krav på att man skall ha bott i för att få ställning som varaktigt bosatt i kommer de som beviljas ställ- ning som varaktigt bosatta här att uppfylla bosättningskravet i hälso- och sjukvårdslagen och socialförsäkringslagen. De är därför i vart fall berät- tigade till bl.a. den skattefinansierade hälso- och sjukvården, föräldra- penning på lägsta eller grundnivå och barnbidrag. Gemensamt för de nämnda förmånerna är att ett försörjningskrav inte skulle påverka möjligheterna att ta dem i anspråk, eftersom rätten till dessa är oberoende av den enskildes ekonomiska förmåga. Om en tredjelandsmedborgare sålunda tar i anspråk en sådan förmån skall denne inte anses ligga syste- met för socialt bistånd till last. För svenska förhållanden bör det avgö- rande för om en person skall anses ta i anspråk socialt bistånd i direkti- vets mening vara om vederbörandes ekonomiska situation är sådan att han eller hon behöver ta i anspråk ekonomiskt bistånd som är behovsprö- vat. Primärt blir det därför fråga om att bedöma riskerna för att försörj- ningsstöd enligt socialtjänstlagen eller lagen om äldreförsörjningsstöd kommer att behöva tas i anspråk. Även bostadsbidrag och bostadstillägg för pensionärer beviljas efter en prövning av den enskildes ekonomiska förmåga. Vid bedömningen av på vilken nivå försörjningsförmågan ligger i det enskilda fallet är utgångspunkten att inkomster eller andra ekonomiska tillgångar som tredjelandsmedborgaren har räcker till det dagliga livsup- pehället. När det gäller sökandens förmåga att bekosta det egna boendet bör, med hänsyn till vad som ovan sagts om syftet med bostadsbidrag, en viss avvägning göras där hänsyn tas till om sökanden helt eller nästan helt saknar egen ekonomisk förmåga att bidra till bostadskostnaden. Det- ta kan givetvis vara ett tecken på att sökanden har för låga inkomster för att försörjningskravet skall anses uppfyllt. Den omständigheten att bo- stadsbidrag utgår skall alltså inte ensamt vara en faktor som medför att försörjningskravet inte anses uppfyllt. När det gäller att avgöra hur höga inkomster en tredjelandsmedborgare skall ha för att han eller hon skall anses ha en tryggad försörjning bör hänsyn tas till att tredjelandsmedborgaren skall kunna försörja sig och, i förekommande fall, den familj som finns i mera varaktigt och inte endast tillfälligt. Riksnormen för försörjningsstöd enligt socialtjänst- lagen tar sikte på försörjningsbehov av tillfällig art. Regeringen anser därför att denna inte enbart bör vara normerande för försörjningsförmå- gan. Hänsyn måste även tas till sådana kostnader som inte ingår i riks- såsom hushållsel och försäkringar. Dessutom tillkommer kostnad för bostad. Den inkomstnivå som skall anses tillräcklig bör därför snarare anknyta till förbehållsbeloppen vid utmätning i lön enligt 7 kap. 5 § ut- sökningsbalken. Om sökanden är kan normerna enligt 4 § la- gen om äldreförsörjningsstöd vara lämpliga utgångspunkter. Regeringen anser inte att det är lämpligt att i lag införa en detaljerad re- glering av försörjningskravet. Istället bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att utforma de närmare villkoren för nivån på försörjningskravet. har framfört att det kan finnas andra myndigheter som kan vara bättre lämpade än verket att före- skriva sådana villkor. Regeringen anser dock att det är den myndighet som skall besluta om ställningen, dvs. , som också bör meddela föreskrifterna om försörjningskravet. Regeringens bedömning: Det finns inte något behov av att införa krav på att en tredjelandsmedborgare som ansöker om att få ställning som varaktigt bosatt i skall ha en sjukförsäkring. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: En tredjelandsmedborgare som är att anse som bosatt här i landet omfattas av rätten till den skatte- finansierade hälso- och sjukvården enligt 3 § HSL. Bosättningskravet kommer alltid att vara uppfyllt för de tredjelandsmedborgare som ansö- ker om att få ställning som varaktigt bosatt i . Regeringen anser därför att det inte föreligger något behov av att införa krav på att en tred- jelandsmedborgare som ansöker om att få ställning som varaktigt bosatt i skall ha en sjukförsäkring. Regeringens bedömning: Något krav på att tredjelandsmedborgaren, för att få ställning som varaktigt bosatt, följer villkor för integration bör inte införas. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 5.2 i direktivet om varaktigt bosatta får medlemsstaterna kräva att tredjelandsmedborgare följer villkoren för integration i enlighet med nationell lagstiftning. Nå- gon sådan lagstiftning finns inte i . Enligt regeringens bedömning bör heller inte något sådant krav införas. 7.2.8Allmän ordning och säkerhet Regeringens förslag: För att få ställning som varaktigt bosatt i får tredjelandsmedborgaren inte utgöra ett hot mot allmän ordning och säkerhet. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 6 i direktivet om varak- tigt bosatta får medlemsstaterna vägra att bevilja ställning som varaktigt bosatt av skäl som rör allmän ordning och säkerhet. När medlemsstaten fattar beslutet i fråga skall den beakta allvaret i eller typen av brott mot allmän ordning eller säkerhet, eller den fara som den berörda personen utgör, och ta vederbörlig hänsyn till bosättningstiden och be- fintliga band med bosättningslandet. Med hänsyn till den speciella ställning som ställning som varaktigt bo- satt innebär och de rättigheter som denna ställning medför anser reger- ingen att det är rimligt att sådan ställning inte skall kunna fås om en per- son utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet. En sådan möjlighet bör därför införas i anslutning till de nya bestämmelserna om denna nya ställning. Inför ett sådant avslagsbeslut skall en avvägning ske mellan det hot personen utgör och personens bosättning i och anknytning till Sveri- ge. Om en ansökan om ställning som varaktigt bosatt avslås på grund av att sökanden utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet kan det vara fråga om en tredjelandsmedborgare som varit bosatt i under . Även om det torde bli ovanligt bör i princip den situationen kunna uppkomma att personen anses utgöra ett sådant hot mot allmän ordning och säkerhet att han eller hon inte skall förvärva ställning som varaktigt bosatt men personen ändå på grund av sitt uppehållstillstånd får bo kvar. Enligt 7 kap. 3 § NutlL kan ett uppehållstillstånd visserligen återkallas om det kan antas att utlänningen kommer att bedriva sabotage, spioneri m.m. Återkallelse enligt den bestämmelsen får dock inte ske om utlänningen varit bosatt här . Det torde vidare kunna vara så att utlänningen dömts för ett brott som gör att ställning som varaktigt bosatt inte skall beviljas men som ändå av olika skäl inte har lett till ut- Prop. 2005/06:77 visning enligt 8 kap. 8 § NUtlL. 7.3Rättigheter i landet som beviljat ställning som varak- tigt bosatt Regeringens bedömning: Möjligheterna att utvisa en utlänning enligt svensk lag överensstämmer med de krav som uppställs i direktivet om varaktigt bosatta. Någon ytterligare reglering är inte nödvändig. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över bedömningen. Bakgrund: En person som har ställning som varaktigt bosatt skall åt- njuta ett särskilt skydd mot utvisning. I artikel 12.1-2 i direktivet före- skrivs att medlemsstaterna får fatta beslut om utvisning av en person med ställning som varaktigt bosatt endast om han eller hon utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet. Ett utvis- ningsbeslut får inte grundas på ekonomiska överväganden. I artikel 12.3 anges att medlemsstaterna, innan beslut om utvisning av en varaktigt bosatt fattas, skall beakta hur länge bosättningen varat, den berörda per- sonens ålder, följderna för vederbörande och dennes familjemedlemmar samt banden med bosättningslandet eller avsaknaden av band med ur- sprungslandet. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 8 kap. 7 § NUtlL får en utlänning utvisas ur om han eller hon uppehåller sig här men saknar pass eller de tillstånd som krävs för att få uppehålla sig i landet. Enligt 8 kap. 8 § NUtlL får en utlänning utvisas om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse eller om en domstol undanröjer en villkorlig dom eller skyddstillsyn som utlänningen har dömts till (första stycket). Utlänningen får dock utvisas endast om han döms till svårare påföljd än böter och det på grund av gärningens beskaffenhet och övriga omständigheter kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet i (andra stycket 1) eller om brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för en- skilda eller allmänna intressen är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar (andra stycket 2). Beslutet fattas av domstol. I 8 kap. 12 § första stycket NUtlL anges att en utlänning som hade vis- tats i med permanent uppehållstillstånd när åtal väcktes eller som då var bosatt i endast får utvisas om det finns synnerliga skäl. Möjligheterna att utvisa en per- son med ställning som varaktigt bosatt från är således redan med nu gällande lagstiftning begränsade eftersom en sådan person måste ha bott här . Enligt direktivet får en person med ställning som varaktigt bosatt utvi- sas endast om han eller hon utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet. Att utvisa någon som begått brott när det kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet måste anses stå i överensstämmelse med direktivet. utlänning har begått ett brott som, med hänsyn till den skada, fara eller Prop. 2005/06:77 kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen, är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar kan han eller hon utvisas även utan att det föreligger någon risk för fortsatt brottslighet. Fråga är om en person kan anses utgöra ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet utan att det föreligger någon risk för fortsatt brottslighet. För att en tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatt skall kunna utvisas utan att det föreligger risk för fortsatt brottslighet skall det således dels vara fråga om allvarlig brotts- lighet, dels föreligga synnerliga skäl. Av förarbetena framgår att sådan allvarlig brottslighet som kan leda till utvisning utan risk för fortsatt brottslighet är allvarliga vålds- och sexualbrott, narkotikabrott och annan svårare brottslighet. Som en allmän riktlinje anges i förarbetena till be- stämmelsen att brottet bör ha ett straffvärde om fängelse (prop. 1993/94:159 s. 13). Synnerliga skäl kan enligt förarbetena vara att brottsligheten är särskilt allvarlig. Som exempel på sådan allvarlig brotts- lighet kan nämnas brott mot person, såsom mord och dråp samt svåra integritetskränkningar, organiserad brottslighet, där gärningsmannen sys- tematiskt med olika metoder skaffar sig själv en ekonomisk på enskildas eller på samhällets bekostnad och brott som medför stora ska- deeffekter, t.ex. grovt narkotikabrott och grov varusmuggling av narkoti- ka. När det gäller bedömningen av risk för fortsatt brottslighet sägs i fö- rarbetena att det i normalfallet krävs att det genom registerutdrag eller på annat sätt framgår att utlänningen vid minst ett tidigare tillfälle antingen har dömts för brott eller godkänt strafföreläggande eller fått åtalsunderlå- telse för att det skall kunna antas att han eller hon kan komma att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. Domstolen får alltså inte fritt spekulera om utlänningens brottslighet. Den särskilda regleringen av situationer när risk för fortsatt brottlighet inte krävs synes höra ihop med uttalandet att domstolen inte fritt får spekulera om utlänningens allmänna brottsbenä- genhet. Tanken är således att det vid vissa allvarligare typer av brott inte skall behöva slås fast att det finns risk för fortsatt brottslighet. Inte heller detta kan anses strida mot direktivets bestämmelser. I 8 kap. 11 § första stycket anges att en domstol som överväger om en utlänning bör utvisas skall ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället. Därvid skall domstolen särskilt beakta utlänningens levnadsomständigheter och familjeförhållanden samt hur länge utlän- ningen har vistats i . Genom denna bestämmelse tillgodoses kra- vet i artikel 12.3 i direktivet. I lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll finns det bestämmel- ser om utvisning av hänsyn till rikets säkerhet och på grund av befarad brottslighet enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Bestäm- melserna kan inte anses strida mot direktivet. Sammanfattningsvis är regeringens bedömning således att den svenska regleringen ger ett skydd mot utvisning som motsvarar det som skall gäl- la enligt direktivet. Någon ytterligare reglering för att tillgodose direkti- vets krav på skydd mot utvisning av varaktigt bosatta tredjelandsmed- borgare är därför inte nödvändig. Rätt till inresa och uppehållstillstånd Regeringens förslag: En person med ställning som varaktigt bosatt i , som på grund av vistelse utanför förlorat sitt uppe- hållstillstånd, skall ha rätt att resa in i och att återfå ett uppe- hållstillstånd om han eller hon återvänder till . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Bakgrund: Om en person med ställning som varaktigt bosatt i en medlemsstat har bosatt sig i en annan medlemsstat och den medlems- staten vägrar att förnya eller återkallar den varaktigt bosattas uppehålls- tillstånd och ålägger honom eller henne att lämna landet skall den första medlemsstaten och utan formaliteter återta den varaktigt bo- satte och dennes familjemedlemmar (artikel 22.2). Den andra medlems- staten skall underrätta den första medlemsstaten om sitt beslut (samma artikel). Skälen för regeringens förslag: En tredjelandsmedborgare som har fått ställning som varaktigt bosatt i och som därefter fått uppe- hållstillstånd i en annan EU-stat skall ha rätt att återvända till om han eller hon blir utvisad från det landet eller får sitt uppehållstillstånd där återkallat. Enligt gällande bestämmelser skall ett permanent uppe- hållstillstånd återkallas om utlänningens bosättning i upphör (7 kap. 7 § första stycket NUtlL). Om en person med ställning som varak- tigt bosatt i lämnar landet för att, med sina rättigheter som varak- tigt bosatt och som innehavare av ett EG-uppehållstillstånd för varaktigt bosatta, uppehålla sig i annan medlemsstat skall således hans eller hennes permanenta uppehållstillstånd återkallas. Ställningen som varaktigt bosatt i skall däremot i princip vara permanent (artikel 8.1). Återkallel- se kan endast ske om ställningen förvärvats genom bedrägeri, om ett ut- visningsbeslut har fattats eller vid frånvaro från Europeiska unionens medlemsstaters territorier i följd. EG-uppehållstillståndet skall gälla och det skall förnyas automatiskt, eventuellt efter ansökan. Återkallelse eller förlust av ställning som varaktigt bosatt får aldrig grunda sig på att EG-uppehållstillståndet för den varaktigt bo- satta har löpt ut (artiklarna 8 och 9.6). Personer med beviljad ställning som varaktigt bosatt i har på grund av denna ställning rätt att vistas i . Eftersom en person med ställning som varaktigt bosatt i kan ha förlorat sitt uppehålls- tillstånd här måste en person med sådan ställning därför ges rätt att resa in i även utan uppehållstillstånd. En person med ställning som varaktigt bosatt i som har förlorat sitt uppehållstillstånd här skall också ha rätt att återfå sitt uppehållstillstånd om han eller hon återvänder hit. 7.4Återkallelse av ställning som varaktigt bosatt Regeringens förslag: Ställning som varaktigt bosatt skall återkallas om utlänningen 1.medvetet har lämnat oriktiga uppgifter eller medvetet har förtigit om- ständigheter, som varit av betydelse för att få ställningen, 3.utgör ett hot mot allmän ordning, 4.vistats utanför Europeiska unionens medlemsstaters territorier i följd, 5.vistats utanför territorium i följd eller, 6.får ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag: I artikel 9 i direktivet om varaktigt bosatta anges att varaktigt bosatta inte längre skall ha rätt att behålla sin ställning om det har upptäckts att ställningen som varaktigt bosatt har förvärvats genom bedrägeri, om ett utvisningsbeslut har fattats eller om tredjelandsmedborgaren varit borta från unionens medlemsstaters territo- rium i följd. Inte heller får den varak- tigt bosatta behålla sin ställning om han eller hon beviljas ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat eller om han eller hon varit borta från det land i vilket han eller hon har sin ställning som varaktigt bosatt i följd. Vidare anges att medlemsstaterna får föreskriva att en varaktigt bosatt inte längre skall ha rätt att behålla sin ställning om han eller hon utgör ett hot mot allmän ordning. När det gäller bedrägeri, utvisning, vistelse utanför respektive Europeiska unionen och beviljandet av ställning i en ny medlemsstat är det obligatoriskt att återkalla tredjelandsmedborgarens ställning som var- aktigt bosatt. För att uppfylla direktivets krav måste således en bestäm- melse med den innebörden införas. När det gäller vistelse utanför Euro- peiska unionens medlemsstaters territorium får medlemsstaterna enligt artikel 9.2 föreskriva att sådan vistelse som överstiger i följd eller som motiveras av särskilda eller exceptionella orsaker inte skall medföra förlust av ställning som varaktigt bosatt. Även när det gäll- er vistelse utanför den medlemsstat som beviljade ställningen som varak- tigt bosatt tillåter direktivet avvikelser och den berörda medlemsstaten får fastställa att den varaktigt bosatta personen av särskilda skäl får be- hålla sin ställning i den medlemsstaten vid vistelse utanför medlemssta- ten som överstiger (artikel 9.4 andra och tredje styckena). Att införa en bestämmelse som innebär att beslutande myn- dighet i vissa situationer skall avgöra om längre tids vistelse utanför medlemsstaten föranletts av särskilda eller exceptionella orsaker eller att det föreligger särskilda skäl för att få behålla ställningen som varaktigt bosatt skulle innebära ytterligare en typ av prövning av frånvaros bety- delse. Begreppen särskilda eller exceptionella orsaker och särskilda skäl kan föranleda tillämpningsproblem. Ordningen framstår vidare som alltför resurskrävande i förhållande till det intresse som skall värnas. som förlorar sin ställning på grund av vistelse utanför respektive Europeiska unionen kan dessutom enligt regeringens förslag återfå denna genom ett förenklat förfarande om han eller hon återvänder till (se avsnitt 8.4.2). Regeringen finner på grund av det anförda inte anled- ning att införa någon undantagsregel från reglerna om förlust av ställ- ningen som varaktigt bosatt på grund av vistelse utanför respek- tive Europeiska unionen. När det gäller hot mot allmän ordning innebär direktivet inget krav på att införa en sådan återkallelsegrund. Ett huvudsakligt skäl för att införa en sådan återkallelsegrund är lojaliteten med övriga EU-stater. Det finns emellertid även ett annat skäl. Den nya rättsfiguren varaktigt bosatt tred- jelandsmedborgare innebär att tredjelandsmedborgaren får en förmånli- gare ställning än andra tredjelandsmedborgare. Det är rimligt att denna förmånligare ställning görs beroende av tredjelandsmedborgarens vandel inte enbart för att erhållas utan också för att bibehållas. Regeringen anser därför att en sådan återkallelsegrund skall införas. 7.4.2Förenklat förfarande för att återfå ställning som varaktigt bosatt Regeringens förslag: En person som förlorat sin ställning på grund av vistelse utanför respektive Europeiska unionens medlemsstaters territorier skall genom ett förenklat förfarande kunna återfå sin ställning utan att bo i under förutsättning att han eller hon uppfyller villkoren för att få uppehållstillstånd syftande till bosätt- ning i och kan försörja sig. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 9.5 i direktivet skall medlemsstaterna införa ett förenklat förfarande för att återfå ställning som varaktigt bosatt i de fall då ställningen förlorats på grund av vistelse utanför respektive Europeiska unionens medlemsstaters territo- rier. Detta förfarande skall enligt direktivet särskilt tillämpas på personer som har varit bosatta i en annan medlemsstat på grund av studier. Villko- ren och förfarandet för att återfå ställning som varaktigt bosatt skall fast- ställas i den nationella lagstiftningen. Om ställningen som varaktigt bosatt gått förlorad på grund av vistelse utanför respektive Europeiska unionens medlemsstaters territo- rier har personen i fråga i allmänhet även förlorat sitt uppehållstillstånd i . Det är inte rimligt att en person återfår sin ställning som varak- tigt bosatt utan att förutsättningar föreligger för att på nytt få uppehålls- tillstånd i . Om förutsättningar däremot föreligger för att bevilja en tidigare varaktigt bosatt ett nytt uppehållstillstånd som inte är endast tillfälligt, kan det vara lämpligt att bevilja honom eller henne ställning som varaktigt bosatt igen genom ett förenklat förfarande. Regeringen anser att en person som har haft ställning som varaktigt bosatt i och som återvänder till skall kunna beviljas ställningen på nytt utan att ha bott i landet . Detta särskilt med tanke på att ställningen går förlorad även vid en vistelse utanför respektive Europeiska unionens medlemsstaters territorier om Prop. 2005/06:77 personen befinner sig i tredje land. för utlänningen kan ha förändrats väsentligt under vistelsen utanför Sve- riges respektive Europeiska unionens medlemsstaters territorier saknas skäl att frångå kravet på att personen skall kunna försörja sig för att åter- få sin ställning. 7.5Uppehållstillstånd för tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat och dennes familjemedlemmar 7.5.1Villkor för att beviljas uppehållstillstånd Regeringens förslag: Regeringen skall få meddela föreskrifter om att en person med ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat och, i förekommande fall, hans eller hennes familjemedlemmar, skall få up- pehållstillstånd i . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Bakgrund: Ett huvudsyfte med direktivet om varaktigt bosatta är att tredjelandsmedborgare som är etablerade i en medlemsstat skall kunna röra sig över de inre gränserna på ett enklare sätt än vad som varit möjligt. Enligt punkten 2 i ingressen till direktivet bör den rättsliga ställningen tillnärmas den som medlemsstaternas medborgare åtnjuter. Enligt artikel 14.1 i direktivet om varaktigt bosatta skall en person med ställning som varaktigt bosatt i en medlemsstat ha rätt att bosätta sig i andra medlemsstater för att bedriva eko- nomisk verksamhet som anställd eller egenföretagare, för att studera eller följa en yrkesutbildning eller för andra syften. Det finns dock enligt direktivet (artikel 14.3-4) möjlighet att begränsa mottagandet av varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare av arbets- marknadspolitiska skäl.