prop · GT03165 · 2006-03-21 00:00:00 — Av dem som lagförs genom strafföreläggande eller dom erhåller majoriteten unga böter, antingen som ensam påföljd eller i kombination med annan på- följd. Bötesstraffet är särskilt frekvent i åldersgruppen . Nästan hälften av dem som i den gruppen lagförs genom dom får ett bötesstraff. Enligt regeringens bedömning har bötesstraffet som straffrättslig reaktion tydliga fördelar. Böter är en påföljd som kan åläggas mot den dömdes vilja. Bötesstraffet är också väl förenligt med de straffrättsliga kraven på förutsebarhet, proportionalitet och konsekvens. Enligt regeringens me- ning är böter emellertid inte alltid den mest lämpliga påföljden för unga lagöverträdare. Bötesstraff saknar de rehabiliterande inslag som regering- en anser är viktigt i påföljdssystemet för unga och medför inte några möjligheter att motivera den unge att leva laglydigt. Tvärtom kan höga bötesbelopp medföra en skuldsättning som kan försvåra den unges etablering i vuxenlivet. Unga lagöverträdare kan således drabbas särskilt hårt av ett högt bötesstraff. Reaktionen kan dessutom få minskad bety- delse i förhållande till den unge, eftersom bötesbeloppet kan betalas av någon annan, exempelvis en förälder. Enligt regeringens uppfattning skall rehabilitering och tillrättaförande i samhället vara framträdande vid valet av ingripande mot unga lagöverträdare. Det är därför en viktig ut- gångspunkt för reformen att användningen av framför allt högre bötes- straff minskar för unga lagöverträdare i åldersgruppen . Även kommer regeringen överväga olika möjligheter att ytterligare minska användningen av böter som påföljd för unga som begått brott. Det är en grundläggande princip inom kriminal- politiken i att unga lagöverträdare endast i undantagsfall skall dömas till fängelse. Denna princip gäller särskilt beträffande ungdomar . Bakgrunden till denna restriktivitet är dels tanken att det inte är rimligt att straffa ungdomar som begår brott lika hårt som vuxna, dels vetskapen om att fängelsestraffet innebär särskilda risker för den unges fortsatta utveckling. Principen var vägledande vid påföljds- reform och gäller alltjämt. Enligt regeringens uppfattning är det viktigt att vidta ytterligare åtgärder för att minska användningen av i vart fall korta frihetsstraff för unga lagöverträdare. Det finns behov av en ny påföljd för unga lagöverträdare Som framgår ovan anser regeringen att användningen av böter och fri- hetsberövande påföljder för unga lagöverträdare bör minska. Det finns därför behov av ett nytt påföljdsalternativ för unga lagöverträdare. Även i förhållande till det minskade användningsområdet för överlämnande till vård inom behövs ett nytt påföljdsalternativ. Ungdomstjänst är inte en fristående påföljd utan kan endast aktu- aliseras i kombination med påföljden överlämnande till vård inom social- tjänsten. Kritik har framförts bl.a. mot att endast hälften av landets kom- muner har infört ungdomstjänst. För att principen om att lika fall skall behandlas lika skall få ett större genomslag bör ungdomstjänst göras till- gänglig i hela landet. Att ungdomstjänst endast kan dömas ut genom en särskild föreskrift bestäms till överlämnande till vård inom innebär att en del unga som i och för sig är lämpliga för ungdomstjänst inte blir aktuella för ungdomstjänst på grund av att de inte har något vårdbehov. Anledningen till att ungdomstjänst infördes i påföljdssystemet var lagstiftarens ambition att hålla unga lag- överträdare utanför kriminalvården. Enligt regeringens bedömning är det ett skäl till att det är angeläget att se över ungdomstjänstens tillämpnings- område och tillgänglighet. I avsnitt 6.1 föreslår regeringen att ungdoms- tjänst införs som en ny påföljd för unga som begått brott. Ungdomstjänst kan enligt regeringens bedömning vara en tydlig och pedagogisk påföljd för unga och är också möjlig att förena med de straffrättsliga principerna om förutsebarhet, proportionalitet och konsekvens. Det vore också, som utredningen påpekar, önskvärt med ett samarbete när det gäller ingripanden mot unga lagöverträdare mellan lärosätena och kommunerna. Ett exempel där ett sådant samarbete finns är kom- mun, som utarbetat ett genomtänkt och strukturerat program för utform- ningen av ungdomstjänst som tilläggssanktion. Arbetet bedrivs i samar- bete med bl.a. i syfte att förena teori och praktik i frågor om unga som begår brott. Medling med anledning av brott kan vara bra för både unga lagöverträdare och brottsoffer trädde lagen (2002:445) om medling med anledning av brott i kraft. har haft regeringens uppdrag att underlätta uppbyggnaden av landets medlingsverksamheter. Erfarenheterna från medling är goda. Medling i brottmål, särskilt för unga lagöverträdare, kan vara till fördel såväl för den unge lagöverträda- ren som för brottsoffret. Den unge lagöverträdaren kan genom att kon- fronteras med följderna av sitt brott komma till insikt om vad brottet inneburit för den drabbade, vilket kan leda till att han eller hon avhåller sig från brott. För brottsoffrets del kan ett möte med gärnings- mannen vara ett sätt att bearbeta händelsen och lägga den bakom sig. En- ligt regeringens uppfattning utgör detta goda skäl för att använda med- ling vid brott i större utsträckning. Därför bör medling vid brott göras allmänt tillgänglig i hela landet och ges en starkare ställning i rätts- systemet (se avsnitt 11). De är viktigt att reaktionen på brott kommer snabbt när unga har begått brott Att rättsväsendet agerar snabbt och tydligt när ungdomar begår brott är mycket viktigt. Av det skälet infördes genom ungdomsmålsreformen 1995 en tidsfrist för förundersökning och åtalsbeslut beträffande den som är om det är fråga om brott på vilket kan följa fängelse . Tidsfristen innebär , efter en ändring 1999, att åklagaren skall fatta beslut i åtalsfrågan så snart det kan ske och senast för delgivning av brottsmisstanke. Sedan regeln om en tidsfrist infördes har tiden mellan brott och reaktion blivit kortare och samarbetet mellan myndigheterna förbättrats. Det finns emel- lertid enligt regeringens mening anledning att gå vidare i arbetet med att utveckla handläggningen av ungdomsmål och att ytterligare effektivisera processen. Därför bör ovan nämnda tidsfrist beträffande brott av unga utvidgas till att gälla för alla brott med fängelse i straffskalan (se avsnitt 12.1). Åtgärder när det gäller barn som misstänks för brott har upplyst att synpunkter på handläggningen av ungdomsmål har lämnats från olika håll, inte minst när det gäller ärenden där den brottsmisstänkte är . Exempelvis har fram- förts önskemål om utvidgade möjligheter att använda tvångsmedel på brottsmisstänkta under . Det förefaller enligt utredningen som om det praktiska behovet av att använda dessa tvångsmedel har ökat, bl.a. på grund av svårigheter i spanings- och utredningsarbetet. Synpunkterna har gällt en utvidgning av användningen av bl.a. kroppsbesiktning, hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt tagande av fotografi och fingeravtryck. Det har gjorts gällande att en möjlighet till kroppsbesikt- ning, som inte är tillåtet , varvid man bl.a. kan utröna förekomsten av narkotika i kroppen genom blod- och urinprov skulle underlätta utredningen av om den unge gjort sig skyldig till narkotikabrott i avsikt att få underlag för att bedöma om insatser av är behövliga enligt 31 § 1 LUL. Även frågan om DNA-analys har uppkommit. Sådan analys sker ge- nom undersökning av hår-, hud-, saliv- eller blodprov. Inte heller sådan undersökning är tillåten på misstänkta som inte fyllt . Utredningens slutsats är att det finns ett behov av att göra en samlad översyn av lagstiftningen på detta område, förutom när det gäller möjlig- heten att tvångsvis drogtesta barn . I den frågan ansluter sig utredningen till uppfattning att en sådan utvid- gad möjlighet inte kan anses stå i rimlig proportion till det ingrepp som ett tvångsvis drogtest utgör för barnet (2000:126). Kommissionen framhöll också att om en så ung flicka eller pojke befinner sig i sådana omständigheter att det skulle vara aktuellt med att tvångsvis utföra ett drogtest utgör det ett fullt tillräckligt skäl för att utreda det aktuella barnets levnadsförhållanden. Utredningen föreslår emellertid att det skall vara möjligt att ta fotografi och fingeravtryck på misstänkta under (se avsnitt 12.5). Enligt regeringens mening är frågan om tvångsmedel när det gäller personer komplicerad. Frågan om tvångsmedel måste ställas mot barns särskilda behov av skydd för sin integritet. Det krävs också överväganden i frågan vilken lagstiftning som bör behandla frågan, den straffprocessuella lagstiftningen eller vårdlagstiftningen. Mot denna bak- grund anser regeringen att frågan om en översyn på detta område bör behandlas i ett annat sammanhang. Regeringen har vidare gett (Brå) i uppdrag att , i samverkan med , kartlägga hur många brottsutredningar enligt 31 § LUL, där den misstänkte är , som polismyndigheterna genomför och på vilka grunder dessa ut- redningar görs. Brå skall även redovisa vilka ändringar i polisens anmäl- ningsrutiner som behöver göras för att information om antalet utred- ningar enligt 31 § LUL fortlöpande skall kunna ingå i den officiella kriminalstatistiken. Uppdraget skall redovisas . Jämställdhetsperspektivet bör uppmärksammas i påföljdssystemet Regeringens förslag är könsneutrala och syftar till en enhetlig och rättvis rättstillämpning. Det är emellertid enligt regeringens mening angeläget att jämställdhetsperspektivet beaktas vid tillämpningen av påföljdssyste- met. Även kan i sitt uppdrag bidra till att denna aspekt blir uppmärksammat på bred front. Unga flickors och pojkars livsvillkor och erfarenheter är olika, varför behovet av insatser skiljer sig åt. 2005/06:165 som pojkar begår brott i betydligt större utsträckning än flickor finns en risk att samhällets ingripanden mot och insatser för unga lagöverträdare utformas efter pojkarnas behov och förutsättningar. Kunskapen om detta bör bl.a. beaktas vid verkställigheten av påföljderna. 5En vidareutveckling av påföljden överläm- nande till vård inom Vård med stöd av socialtjänstlagen (2001:453) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga Varje kommun har enligt 2 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453, SoL) det yttersta ansvaret för att de människor som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. skall bl.a. med sär- skild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynnsam utveckling och i nära samarbete med hem- men sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver. När det uppstår misstanke om att den unge har ett behov av vård skall socialnämnden göra en utredning som klarlägger den unges förhållanden och som resulterar i en bedöm- ning av vilket behov av stöd och hjälp som föreligger. Insatserna kan bestå i allt från mindre ingripande åtgärder, t.ex. att det förordnas en kon- taktperson för den unge, till mycket ingripande åtgärder, såsom institu- tionsplacering. Grundprincipen i SoL är att all omsorg om barn och ungdomar så långt det är möjligt skall vara frivillig och ske i samarbete med föräld- rarna. Först om det kan antas att behövlig vård inte kan ges med sam- tycke av föräldrarna och den unge själv, om denne fyllt , får samhäl- let tillgripa tvångsåtgärder med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Omhändertagande för vård enligt LVU kan ske på två olika grunder, dels på grund av den unges hemförhållanden, s.k. miljöfall (2 §), dels på grund av den unges beteende, s.k. beteendefall (3 §). När det gäller miljöfallen skall vård beslutas om det på grund av misshandel, otill- börligt utnyttjande, bristande omsorg eller något annat förhållande i hem- met finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. I beteendefallen skall vård beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroende- framkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt ned- brytande beteende. LVU gäller för barn och ungdomar som inte fyllt . I de s.k. beteendefallen får dock vård beredas även den som har fyllt 18 men inte . Vården skall i dessa fall upphöra senast när den unge fyller . Överlämnande till vård inom och ungdomstjänst Påföljden överlämnande till vård inom regleras i 31 kap. 1 § . Vård inom kan bestå antingen av vård som ges med stöd av SoL eller vård som ges med stöd av LVU. För att kunna överlämna någon som begått brott till vård inom krävs dels att den tilltalade är vid tiden för domen, dels att den unge kan bli föremål för vård eller annan åtgärd inom enligt en vårdplan som upprättas av socialnämnden. Om förutsättning- arna är uppfyllda och den tilltalade skall bli föremål för insatser med stöd av SoL, skall rätten när den bestämmer påföljden till överlämnande till vård inom meddela föreskrift om att den unge skall genomgå vård eller åtgärd enligt vårdplanen. För ett överlämnande med stöd av LVU krävs antingen att den unge redan är föremål för vård enligt LVU eller att socialnämnden har för- klarat att man har för avsikt att ansöka hos länsrätten om sådan vård. Eftersom självständigt skall vidta de åtgärder som den unge har behov av har en bestämmelse i frågan om verkställighet direkt eller först sedan domen vunnit laga kraft inte ansetts behövlig. Överlämnande till vård inom kan, om det behövs med hänsyn till brottslighetens straffvärde eller art eller den tilltalades tidigare brottslighet, enligt 31 kap. 1 § tredje stycket kombineras med böter eller ungdomstjänst. Dagsböterna kan bestämmas till högst 200 och detta oavsett om böter stadgas för brottet eller inte. Antalet tim- mar ungdomstjänst får bestämmas till lägst 20 och högst . En föreskrift om ungdomstjänst förutsätter samtycke från den unge. Det är inte möjligt att förena ett överlämnande till vård inom med både böter och ungdomstjänst. Kommer domstolen till slutsatsen att insatser, i före- kommande fall i förening med dagsböter eller föreskrift om ungdoms- tjänst, inte är tillräckligt ingripande är domstolen förhindrad att besluta att den unge skall överlämnas till vård inom . I en sådan situation skall, om synnerliga skäl inte föreligger för ett frihetsberövande, domstolen välja någon annan icke frihetsberövande påföljd, normalt villkorlig dom eller skyddstillsyn, med tillämpning av de allmänna be- stämmelserna om val av påföljd i 30 kap. . Av 31 kap. 1 § framgår att det, vid påföljden överläm- nande till vård inom , även är möjligt att meddela den unge en föreskrift om att biträda målsäganden med arbete som syftar till att avhjälpa skador som har vållats genom brottet eller som annars framstår som lämpligt i belysning av brottets eller skadornas art. Detta förutsätter att den skadelidande har samtyckt till föreskriften. Regeringens förslag: Tillämpningsområdet för påföljden överläm- nande till vård inom ändras till att omfatta dem som har ett särskilt behov av vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård Vården och åtgärderna skall syfta till att motverka att den unge utvecklas ogynnsamt. Påföljden byter beteckning till ungdomsvård. Regeringens bedömning: Utredningens förslag till ändring i lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. bör inte genomföras. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen har föreslagit att domstolen skall kunna döma den unge till social- tjänstpåföljd om denne är i behov av vård eller annan åtgärd enligt soci- altjänstlagen (2001:453, SoL) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) för att inte göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. Utredningen har även föreslagit en ändring i 6 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som uttalat sig i denna del, bl.a. , , , , (Brå), , , kommun och tillstyrker förslaget om ändrade kriterier för påföljden. Åklagarmyndig- heten delar utredningens uppfattning att bedömningen om det föreligger ett vårdbehov måste ske på ett kvalificerat sätt. Enligt Brå krävs riktlinjer om vad som skall betraktas som ett vårdbehov samt vad som avses med en kvalificerad bedömning av detta behov. gör bedöm- ningen att det även i fortsättningen kommer att vara ungefär lika hög an- del av de unga som behöver denna påföljd som . villiga Samhällsarbetare instämmer delvis i förslaget och pekar på vikten av att stöd kan erbjudas även om det inte föreligger akut risk för fortsatt brottslighet. ifrågasätter om den föreslagna lagtexten av- speglar utredningens intentioner med förslaget. Hovrätten över och anser att tanken med förslaget är god men konstaterar att det inte är så lätt att avgöra i vilka fall det finns ett verkligt behov samt att det inte är försvarbart att bygga en ordning med utdömande av straff- rättsliga reaktioner på så lös vetenskaplig grund. Justitiekanslern () och kommun anser att det finns en risk att påföljden, om den utformas på det sätt utredningen föreslagit, i praktiken kommer att bli aktuell bara för sådana unga som har gjort sig skyldiga till brott. vid är inte övertygad om att den föreslagna begränsningen bör göras mot bakgrund av att påföljden kan anpassas till vad som är lämpligt och rimligt ingripande i det enskilda fallet och anser att en viss flexibilitet torde vara nödvändig om en påföljd skall ha ett brett tillämpningsområde. Flera remissinstanser är positiva till utredningens förslag till ny benämning på påföljden, bl.a. , , Social- styrelsen, , kommun, och . anser att det föreslagna namnet socialtjänstpåföljd tydliggör att det är fråga om åtgärder som har en särställning i förhållande till de övriga insatser som vidtar för unga. befarar dock att det före- slagna begreppet kan medföra en förskjutning av arbete mot straff och tvång, vilket skulle kunna riskera att den positiva inställ- ningen till går förlorad. En majoritet av remissinstanserna riktar dock kritik mot utredningens förslag i denna del. Av dessa remiss- instanser är några kritiska mot att överhuvudtaget byta beteckning på påföljden, bl.a. vid , kommun och , medan de flesta som kritiserar förslaget om namnbyte främst invänder mot det föreslagna begreppet socialtjänstpåföljd, t.ex. ombudsmän (), Hovrät- ten över och , , , Åklagar- myndigheten, Brå, , kommun, , , Föreningen och . Skälen för regeringens förslag och bedömning Det är ett stort antal unga lagöverträdare som överlämnas till vård inom . meddelades 2 657 sådana do- mar. Andelen flickor bland dem som överlämnades var , både bland 1517 åringarna och bland 1820 åringarna. De pojkar och flickor som överlämnats till vård har i stort sett gjort sig skyldiga till samma typer av brott. Flickorna har i något lägre utsträckning begått till- greppsbrott, framför allt tillgrepp av motorfordon. De har i stället begått fler våldsbrott, framför allt misshandel. Antalet flickor är dock inte tillräckligt stort för att man skall kunna uttala sig om huruvida dessa skillnader är statistiskt signifikanta. Innehållet i påföljden kan bestå av många olika typer av åtgärder från sida. Utvärderingen av påföljdsreform visade att den vanligast förekommande insatsen vid överlämnande till vård inom var samtalskontakt med och att dessa samtal ofta kretsade kring det aktuella brottet och dess konsekvenser, familje- och skolsituationen, relationen till kamrater, etik och moral samt droger. Andra vanliga insatser enligt utvärderingen var förordnande av kontakt- person och någon form av programverksamhet. Dessa insatser var inte bara de vanligaste utan ofta också de enda in- satserna enligt vårdplanen. Enligt utredningen torde detta indikera att det inte fanns behov av mera ingripande åtgärder i dessa situationer och att det därför sannolikt förekommer fall då unga lagöverträdare överlämnas till vård inom utan att det föreligger något vårdbehov i egentlig mening. Detta kan, menar utredningen, i förlängningen vara ägnat att skapa misstro mot påföljdssystemet för unga lagöverträdare. Eftersom de åtgärder som planeras skall stå i proportion till det brott som har begåtts kan det faktum att vårdplanerna endast består av samtals- kontakter eller liknande dock även vara en följd av att det är fråga om ett mindre allvarligt brott. De av domstolen utdömda vårdåtgärderna avspeg- lar nämligen inte endast vårdbehovet utan även brottets straffvärde, art och, i förekommande fall, den tilltalades tidigare brottslighet. Brå har i sitt remissvar bekräftat utredningens uppfattning att även ungdomar utan egentligt vårdbehov överlämnas till vård inom social- tjänsten. Brå har också i en efterföljande utvärdering av kommunernas programverksamheter för unga lagöverträdare (Vård för unga lagöver- trädare, rapport 2005:13) kunnat konstatera att antalet dömda ungdomar som överlämnas till vård inom har ökat med närmare 500 medan andelen som får böter både som huvudpåföljd och tilläggspåföljd har minskat. Enligt Brå tycks ökningen avse unga som är något mindre kriminellt belastade än vid utvärderingen av re- form. Andelen tidigare lagförda har minskat och andelen som har begått mindre grova brott har ökat. Intentionerna bakom lagstiftningen är att barn och unga som begår brott i första hand skall bli föremål för vårdinsatser och andra åtgärder inom . Dessa insatser syftar till att åstadkomma en positiv förändring och främja en gynnsam utveckling av den unge. Innehållet i insatserna styrs av den unges behov av vård eller andra åtgärder. Om unga lagöverträdare överlämnas till vård utan att de har ett egentligt vårdbehov kan detta sägas strida mot intentionerna med påföljden. I de fall där insatsen består av åtgärder som närmast är att se som en form av samhällets gränssättning gentemot den unge lagöverträdaren, snarare än vårdinsatser med inriktning på behandling, bör det enligt rege- ringens mening finnas större utrymme för att använda andra påföljder än överlämnande till vård inom . Om avsaknad av andra lämp- liga påföljdsalternativ för unga lagöverträdare kan leda till att domstolar överlämnar unga till vård bör i stället sådana alternativ införas i påföljds- systemet. Regeringens förslag att införa ungdomstjänst som en ny påföljd för unga (se avsnitt 6) utgör i det här sammanhanget ett viktigt led i arbe- tet med att vidareutveckla påföljdssystemet för unga lagöverträdare. Utredningen har föreslagit att domstolen skall få besluta om över- lämnande till vård inom endast om den unge har behov av vård eller annan åtgärd enligt SoL eller LVU för att inte göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. Avsikten med förslaget är enligt utredningen att strama upp tillämpningsområdet för påföljden så att den endast kommer i fråga i de fall den unge efter en kvalificerad bedömning har befunnits löpa risk för ett fortsatt brottsligt beteende och därför är i behov av kraftfulla åtgärder från sida. För det fall det inte föreligger risk för fortsatt brottslighet anser utredningen att andra påföljder bör komma ifråga, t.ex. ungdomstjänst. Regeringen delar de utgångspunkter som utredningen har för förslaget, nämligen att överlämnande till vård inom i större utsträck- ning skall reserveras för dem med ett egentligt vårdbehov samt att risken för fortsatt brottslighet skall beaktas. Möjligheterna att skärpa kriterierna för påföljdens tillämpningsområde och tydliggöra syftet med påföljden bör därför eftersträvas. Utredningens förslag innefattar dock några pro- blemställningar. Behovet av vård eller annan åtgärd De ungas behov av insatser bedöms utifrån den övergripande definitio- nen i SoL och utifrån en samlad bild av vilken vård den unge behöver för sin sociala anpassning. Vid socialnämndens prövning av den unges be- hov av vård eller annan åtgärd enligt SoL eller LVU skall socialnämnden således se till den unges hela livssituation.