prop · GT03113 · 2006-03-01 00:00:00 — Polisen avsågs enligt förslaget vid sådana tillfällen ha befogenhet att mera rutinmässigt kontrollera huruvida de som uppehåller sig på platsen bär på sig eller i handbagage medför föremål som kan användas för att skada andra. Det påpekades dock att risken för våldsanvändning givetvis alltid måste vara kvalificerad på det sätt som redan gäller enligt förverkandebestämmelserna i 36 kap. 3 § . Det framhölls vidare att det ingripande som en visitation innebär självfallet inte får vara större än vad som behövs för att uppnå det avsedda resultatet. Enligt regeringens mening bör möjligheterna till genomsökning av fordon ansluta till vad som alltså anses gälla i fråga om kroppsvisitation enligt 19 § andra stycket 1. I promemorian har det föreslagits att be- stämmelsen placeras i 20 § fjärde stycket polislagen och utformas som en direkt hänvisning till bestämmelsen om kroppsvisitation i 19 § andra stycket 1 samma lag. Enligt regeringens mening blir regleringen dock tydligare om bestämmelsen placeras i en egen paragraf under rubriken befogenheter till husrannsakan och utformas med bestämmel- sen i 19 § andra stycket 1 polislagen som förebild. framhållit bör det i bestämmelsen klargöras att en förutsättning för att Prop. 2005/06:113 genomsökning skall få ske är att det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett vapen eller ett annat farligt föremål kan komma att på- träffas i fordonet. har invänt mot att förslaget inte föreskriver någon slags kvalificerande omständighet med avseende på fordonets an- knytning till en eller flera bestämda personer. Enligt regeringens uppfatt- ning skulle emellertid bestämmelsen förlora mycket av sitt värde, om det i varje särskilt fall måste konstateras en direkt anknytning mellan de per- soner, som föranleder polisens åtgärder, och det aktuella fordonet. Det måste överlämnas till polisen att i varje enskilt fall göra en bedömning av i vilka fordon det kan antas finnas vapen som kan bli föremål för förver- kande enligt 36 kap. 3 § . har gjort gällande att begreppet genomsökning av fordon är oklart och ifrågasatt om det omfattar t.ex. genomsökning av väskor och slutna utrymmen i fordonet eller demontering av fordonet. Enligt regeringens mening ligger det i sakens natur att rätten att ge- nomsöka ett fordon i de aktuella situationerna också i vissa fall bör inne- fatta en rätt att genomsöka även slutna förvaringsutrymmen i fordonet, t.ex. väskor, och t.o.m. att montera isär fordonet. Annars skulle en sådan bestämmelse i många fall inte ha någon effekt med avseende på syftet med densamma. Vid införandet av bestämmelsen om kroppsvisitation i 19 § andra stycket 1 polislagen anfördes också, vilket nämnts i avsnitt 4.2.4, att rätten att kroppsvisitera även avsågs innefatta en rätt att under- söka även låsta väskor eller på annat sätt slutna förvaringsutrymmen. Mot bakgrund av detta anser regeringen inte heller i detta sammanhang att det är nödvändigt att uttryckligen ange detta i lagtexten. Det bör också beaktas att hur ingripande åtgärder som får vidtas med stöd av den före- slagna bestämmelsen kommer att styras av att åtgärderna måste vara för- enliga med proportionalitetsprincipen i 8 § polislagen. har föreslagit att bestämmelserna i 23 § andra stycket polislagen som en konsekvens av den nu föreslagna ändringen ändras så att rätten att genomsöka fordon läggs till den rätt som paragra- fen redan ger att i vissa situationer kroppsvisitera personer. Nämnda be- stämmelse ger en polisman rätt att under vissa förutsättningar kroppsvi- sitera personer som uppehåller sig på en bestämd plats i syfte att söka efter ett farligt föremål. En förutsättning är att det föreligger allvarlig risk för att ett brott som innebär allvarlig fara för liv eller hälsa eller för om- fattande förstörelse av egendom kommer att förövas på en viss plats. En- ligt regeringens bedömning saknas det dock i förevarande lagstiftnings- ärende beredningsunderlag för att ta ställning till den utvidgning som förslag innebär. 5 Skrotning av vapen En enskild som vill få ett skjutvapen skrotat kan enligt gällande regler välja mellan att lämna in vapnet till en polismyndighet, till en vapen- handlare eller till någon annan som har rätt att ta emot vapen för skrot- Prop. 2005/06:113 ning. Enligt 2 kap. 1 § första stycket d vapenlagen (1996:67) krävs det till- stånd för att ta emot skjutvapen för skrotning. Enligt 4 kap. 3 § samma lag får skjutvapen lämnas för skrotning till och tillfälligt innehas av den som har tillstånd att driva handel med vapen eller att ta emot vapen för skrotning. Det är polismyndigheten på den ort där rörelsen har sitt säte, eller, om sökanden är en enskild person, på folkbokföringsorten som be- slutar om tillstånd. Den som tar emot skjutvapen för skrotning är enligt 8 kap. 2 § vapen- förordningen (1996:70) skyldig att föra anteckningar om mottagna vapen i en särskild skrotningsförteckning. Skrotningsförteckningen skall förva- ras efter det att den sista anteckningen i förteckningen gjor- des och den skall hållas tillgänglig för polisman. Den som har tagit emot skjutvapen för skrotning är också skyldig att förse polisen med begärda uppgifter om mottagna vapen. Den som har lämnat ett vapen för skrotning till någon annan än en po- lismyndighet skall enligt 4 kap. 4 § vapenlagen anmäla detta till polis- myndigheten senast inom efter inlämnandet. Till anmälan skall fogas tillståndsbeviset och intyg av mottagaren om att denne har tagit emot vapnet för skrotning. är det () som har ansvaret för hanteringen av skjutvapen som har förver- kats, inlösts av staten eller som har lämnats in till en polismyndighet för att skrotas. 5.2Behovet av en reform Av till regeringen om tillämpningen av va- penlagstiftningen och andra förhållanden av betydelse på vapenområdet för framgår att polisen vid sina inspektioner och i samband med brottsutredningar, där skjutvapen har tagits i beslag, har kunnat konsta- tera allvarliga missförhållanden i samband med skrotningen av skjutva- pen. Bl.a. har det observerats att skjutvapen som har anmälts som inläm- nade till en vapenhandlare för skrotning inte har skrotats, utan i stället har sålts vidare. har därför föreslagit att reglerna skall ändras så att SKL kan få en exklusiv behörighet när det gäller skrotning av civila skjutvapen. 5.3Statens kriminaltekniska laboratorium får ensamrätt att skrota vapen Regeringens förslag: Det skall inte längre vara möjligt för enskilda att få ta emot vapen för skrotning. Den som vill få ett skjutvapen skrotat skall lämna in vapnet till en polismyndighet. Förslaget i promemorian Förstärkt kontroll av vapen m.m. (Ds 2004:32): Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft några invändningar mot promemorians förslag. har avstyrkt förslaget och anfört bl.a. att en exklusiv rätt för SKL att skrota vapen skulle bli en stor och ohan- terlig administrativ apparat och att detta i sig skulle medföra säkerhets- risker. Skälen för regeringens förslag Ensamrätt för SKL att skrota civila skjutvapen Ett effektivt och säkert system för skrotning av vapen är en viktig förut- sättning för att minska riskerna för att vapen som lämnas för skrotning hamnar i orätta händer. iakttagelser visar att dagens system, med den möj- lighet som det ger privata aktörer att hantera skrotning av vapen, har brister när det gäller säkerheten. Visserligen kan sådana missförhållanden i viss utsträckning upptäckas vid de årliga inspektioner som Rikspolissty- relsen genomför (jfr 5 kap. 8 § vapenförordningen [1996:70]). Likväl är styrelsens iakttagelser så oroande att det enligt regeringens mening finns anledning att överväga ytterligare åtgärder. Ansvaret för skrotning av vapen är på grund av gällande reglering ut- spritt på ett förhållandevis stort antal olika personer och företag som har olika rutiner och kontrollsystem. Enligt regeringens mening kan man utgå från att risken för slarv, misstag och rent missbruk i samband med skrotning av vapen skulle minska om det inrättades ett system där ansva- ret åvilar en exklusiv och kompetent skrotningsansvarig. Som har nämnts i det föregående är det SKL som har an- svaret för hanteringen av skjutvapen som har förverkats, inlösts av staten eller lämnats in till polisen för att skrotas. tog SKL emot totalt ca 16 600 skjutvapen/vapendelar, varav 14 709 för skrotning. Att SKL har ansvaret för skrotning av alla de vapen som lämnas in till polisen för att skrotas innebär att SKL har fått värdefulla erfarenheter, byggt upp en bra kompetens och ändamålsenliga rutiner för mottagande, registrering, förvaring och destruktion av vapen. SKL har genom de fo- rensiska vapenundersökningarna som man utför och genom sin omfat- tande referenssamling av skjutvapen med anknytande databas en bred kunskap om skjutvapen som är till stor nytta också vid den hantering som skrotningsverksamheten innebär. Detta talar enligt regeringens mening starkt för att SKL nu bör ges exklusiv behörighet att skrota vapen. Ett system för skrotning av vapen måste vara lättillgängligt för att fun- gera väl. I annat fall finns det en risk för att vapen, som är defekta eller utslitna eller av andra skäl inte används, blir kvar i ägarens besittning i stället för att skrotas, något som givetvis från säkerhetssynpunkt inte är lämpligt. Polismyndigheterna har en omfattande hantering av skjut- vapen. De förvarar och transporterar såväl polisens egna tjänstevapen som beslagtagna och förverkade vapen samt vapen som har inlösts eller lämnats in för skrotning. Eftersom polismyndigheterna redan har ansva- ret för att ta emot och hantera ett stort antal skjutvapen som skall skrotas, torde det inte behövas några större förändringar av organisation eller ut- rustning för att ta emot även övriga vapen som skall skrotas. föreslår därför att vapen som lämnas för skrotning alltid skall lämnas in Prop. 2005/06:113 på en polisstation. En sådan ordning innebär att det kommer att finnas ett stort antal välbelägna inlämningsställen där vapnen på ett säkert sätt kan tas emot, förvaras och transporteras vidare till SKL. Konsekvenser för de privata aktörer som skrotar vapen Förslaget att den som vill få ett civilt skjutvapen skrotat alltid skall lämna in det till en polismyndighet innebär att de ca 500 vapenhandlare och vapenreparatörer som finns och som vid sidan av sin huvudsakliga verksamhet har behörighet att skrota vapen inte längre kommer att få fortsätta med det. Frågan är om och i vilken utsträckning detta kan komma att påverka deras ekonomi. Enligt uppgift från polisen tar de vapenhandlare och vapenreparatörer som skrotar vapen ut en avgift på per vapen. Hur många vapen en sådan näringsidkare skrotar och hur stora kostnader skrotningen medför för dem varierar sannolikt såväl mellan olika företag som över tiden. SKL har uppskattat den ökning av antalet vapen som SKL skulle komma att skrota om förslaget genomförs till om- kring 4 000 . Dessa siffror antyder enligt regeringens mening att ett genomförande av förslaget att ge SKL exklusiv rätt att skrota vapen inte kan antas ha någon nämnvärd ekonomisk betydelse för de privata aktörer som skrotar vapen. Att förlusten av rätten att skrota vapen skulle medföra något nämnvärt ekonomiskt bortfall för dessa företagare har heller inte framkommit i remissvaren. EG-rättsliga regler om vapen finns i Rådets direktiv av om kontroll av förvärv och innehav av vapen (91/477/EEG, vapendirek- tivet). Det är ett s.k. minimidirektiv som anger de lägsta krav som med- lemsstaternas lagstiftning skall uppfylla. Det tillåter medlemsstaterna att hålla en högre skyddsnivå. Syftet med direktivet är att förhindra sprid- ning av illegala vapen. Direktivet är genomfört i svensk rätt genom va- penlagstiftningen (prop. 1995/96:52). Det reglerar emellertid inte skrot- ning av skjutvapen. I direktivet anges uttryckligen att det inte berör medlemsstaternas rätt att vidta åtgärder för att förhindra illegal handel med vapen. Grunderna för artikel 86 i EG-fördraget ger möjlighet att låta en myndighet få exklusiv rätt att ta om hand skrotningen av civila vapen eftersom syftet med en sådan åtgärd är av samma art som vapendirekti- vets, nämligen att förhindra spridning av illegala vapen. Det har i det föregående konstaterats att själva skrotningen av vapen i inte är en verksamhet som genererar några nämnvärda inkomster för den som har tillstånd att skrota vapen. Att ta bort möjligheten för enskilda när- ingsidkare att skrota civila skjutvapen torde därför inte påverka handeln inom EU. Sammanfattningsvis gör regeringen bedömningen att förslaget är för- enligt med EG-rätten. Sammanfattningsvis anser regeringen att såväl säkerhetsskäl som andra faktorer talar för att enskilda inte bör kunna få tillstånd att skrota skjut- Ansvaret för all skrotning av tillståndspliktiga civila skjutvapen i framtiden bör i stället ligga på SKL. Reglerna om skrotning av vapen bör därför ändras i enlighet med promemorians förslag. Den som vill få ett skjutvapen skrotat bör vara skyldig att lämna in vapnet till valfri polis- myndighet som sedan vidarebefordrar vapnet till SKL. Skärpta regler om utlåning av vapen Regler om utlåning av skjutvapen finns i 3 kap. vapenlagen (1996:67). praktiken gäller flertalet av reglerna utlåning . skall låna ett skjutvapen gäller i stället bestämmel- serna om innehavstillstånd i 2 kap., vilket innebär att låntagaren då är att betrakta som innehavare i vapenlagens mening och måste ha tillstånd för det specifika vapnet. Den som har rätt att inneha ett skjutvapen får enligt 3 kap. 1 § vapen- lagen låna ut vapnet för samma ändamål som till- Enligt 3 kap. 2 § får vapnet dock inte lånas ut till någon som kan antas komma att missbruka det. Det finns också begränsningar i rätten att låna ut vapen till den som är Sådan utlåning får enligt 3 kap. 3 § vapenlagen bara före- komma om vissa förutsättningar är uppfyllda. Utlåning till en person un- der är alltid tillåtet om låntagaren själv har tillstånd att inneha ett vapen av samma typ. Ett vapen får också lånas ut till en person under 18 år, om det skall användas vid en övning eller tävling som äger rum under uppsikt av en sådan sammanslutning som får meddelas tillstånd att in- Ett start- eller signalvapen får lånas ut för självständigt handhavande till den som är , om det skall användas vid en tävling eller övning. Det är dock inte tillåtet att låna ut enhandsvapen eller helautomatiska vapen till den som är . en enskild upplåtares uppsikt krävs också, med undantag för effektbe- gränsade vapen, att låntagaren har fyllt . Också för låntagare gäller särskilda begränsningar för utlå- ning av enhandsvapen och helautomatiska vapen. Enligt 3 kap. 4 § va- penlagen får sådana vapen inte lånas ut annat än för användning under långivarens uppsikt eller för övning eller tävling under uppsikt av en så- dan sammanslutning som får meddelas tillstånd att inneha skjutvapen. Kravet på att utlåningen måste ske under uppsikt gäller dock inte om låntagaren själv har rätt att inneha ett sådant vapen. Kravet på att utlå- ningen måste ske under uppsikt gäller inte heller i fråga om start- eller Om tillstånd för ett visst slags vapen kräver avlagt skytteprov eller en viss utbildning eller att innehavaren på annat sätt visat sig vara lämplig att inneha vapnet, får enligt 3 kap. 5 § vapenlagen ett sådant vapen bara lånas ut till den som uppfyller samma krav. Det gäller dock inte när vap- net skall användas enbart för provskjutning, övning eller tävling på Prop. 2005/06:113 skjutbana eller vid jakt under långivarens uppsikt. En vapenhandlare får enligt 3 kap. 6 § vapenlagen låna ut vapen till den som har fyllt för provskjutning på skjutbana under uppsikt av en sammanslutning som får meddelas tillstånd att ha skjutvapen. Provskjutning får också äga rum under uppsikt av vapenhandlaren själv eller av någon annan person som har godkänts av polismyndigheten att närvara vid provskjutning. Kravet på att utlåningen skall ske under upp- sikt gäller inte om låntagaren själv har rätt att inneha ett vapen av den typ som lånet avser eller om det är fråga om ett start- eller signalvapen. Enligt 3 kap. 8 § vapenlagen får skjutvapen inte lånas ut till den som har fått något skjutvapen förklarat förverkat eller tillståndet att inneha skjutvapen återkallat, om inte låntagaren ändå är berättigad att inneha vapen av den typ som lånet avser. Detta hindrar dock inte att ett vapen efter särskilt tillstånd av polismyndigheten lånas ut för övning eller täv- ling som äger rum under uppsikt av en sådan sammanslutning som får meddelas tillstånd att inneha skjutvapen. 6.2Behovet av en reform har i sin rapport till regeringen om tillämpningen av vapenlagstiftningen och andra förhållanden av betydelse på vapenområ- det för uttalat att tillämpningen av bestämmelserna om utlåning av skjutvapen ställer till problem, inte bara för allmänheten utan också för polismyndigheterna. Bestämmelserna anses både svårtillgängliga och tvetydiga. Enligt bör därför bestämmelserna ses över i sin helhet, både innehållsmässigt och stilistiskt. Enligt förekommer det att bestämmelserna missbru- kas genom att en person som riskerar att bli av med sitt innehavstillstånd i samband med en omprövning överlåter sina vapen till en annan person. Efter överlåtelsen finns det inte längre något tillstånd att återkalla. Den tidigare ägaren kan därefter låna tillbaka de överlåtna vapnen utan hinder av förbudet i 3 kap. 8 § vapenlagen mot att låna ut vapen till någon som har fått ett innehavstillstånd återkallat. har även fram- hållit att tvåveckorsbestämmelsen i 3 kap. 1 § har brister. Bestämmelsen anger inte hur många tvåveckorsutlåningar som är tillåtna eller om det måste förflyta någon mellan tvåveckorsutlå- ningarna. har i en skrivelse till regeringen föreslagit att den nuvarande åldersgränsen skall avskaffas. Förbundet motive- rar sitt förslag med att även barn kan ha ett jaktintresse och att den jaktträning som kan äga rum under uppsikt av en vuxen vanli- gen någon av föräldrarna sker under betryggande former och inte bör hindras av en absolut åldersgräns. 6.3Reglerna om utlåning av vapen skärps och förtydligas Regeringens förslag: Reglerna om utlåning av skjutvapen för själv- ständigt handhavande skärps genom införandet av ett krav på att lån- tagaren som huvudregel skall ha tillstånd att låna skjutvapen. Ett så- dant tillstånd får meddelas endast till den som behöver låna vapen för ett godtagbart ändamål och om det skäligen kan antas att han eller hon inte kommer att missbruka sådana vapen som ansökan avser. Vidare förtydligas vilka förutsättningar som gäller för korttidslån. Regeringens bedömning: Det finns inte skäl att ändra bestämmel- serna om åldersgräns vid s.k. uppsiktsutlåning. Förslag och bedömningar i promemorian Förstärkt kontroll av va- pen m.m. (Ds 2004:32): Överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås dock även bl.a. ett antal ändringar av redaktionell karaktär som inte genomförs i regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft några invändningar mot förslaget om att införa ett krav på lämplighets- bevis. Några remissinstanser har dock framfört synpunkter på hur ett sy- stem med lämplighetsbevis bör vara utformat. och har kritiserat att de föreslagna lämplighetsbevi- sen begränsas till att avse ett bestämt ändamål. har vidare påpekat att ett system med lämplighetsbevis inte löser det av påtalade problemet med att personer som är olämpliga att inneha vapen överlåter sina vapen till någon annan och sedan lånar tillbaka dem. Hovrätten över och har efterlyst lagregler om i vilka situationer lämplighetsbevisen får tidsbegränsas. har förordat att krav på någon form av lämplig- hetsintyg för lån av skjutvapen inte enbart bör gälla för privata upplåtel- ser av vapen utan också i samband med ansökningsärenden inom han- deln. har påpekat att utfärdandet av lämplighetsbevis innebär en ökad administrativ börda för polisen. Några remissinstanser, såsom Länsrätten i län och Hovrätten för övre , har riktat invändningar mot den föreslagna författnings- texten. och har framfört att ål- dersgränsen () i samband med s.k. uppsiktsjakt bör tas bort, efter- som lämpligheten inte sammanhänger med åldern och bör kunna bedö- mas av utlånaren. Skälen för regeringens förslag och bedömning Krav på tillstånd för att få låna skjutvapen för självständigt handhavande Det finns åtskilliga situationer i vilka det är praktiskt och fullt legitimt att låna ut skjutvapen till någon som inte själv har tillstånd att inneha skjut- vapen. Som exempel kan nämnas en jaktintresserad förälder som vill lära sin son eller dotter att jaga, en person som står i begrepp att köpa ett va- pen och vill provskjuta olika vapen eller då någon som har börjat med målskytte som fritidssysselsättning ännu inte har hunnit skaffa sig ett eget vapen. Om sådana behov kan tillgodoses utan att det ökar risken för olyckor eller för att vapen missbrukas, bör utlåning självfallet vara tillåten. Det är mot denna bakgrund som vapenlagen tillåter utlåning av vapen men också anger vissa förutsättningar som skall vara uppfyllda. Vapenlagen skiljer på sådan utlåning som äger rum under uppsikt och sådan som sker för självständigt handhavande. Skälet till det är att utlå- ning för självständigt handhavande innebär att vapeninnehavaren inte har möjlighet att ha kontroll över hur vapnet hanteras och förvaras. För att detta skall kunna ske utan risk för olyckor eller att vapnet missbrukas måste det normalt ställas samma krav på den som lånar ett vapen som på en permanent innehavare. Dagens reglering innebär emellertid att den som lånar ett skjutvapen inte behöver genomgå den allmänna lämplig- hetsprövning som annars krävs för att få inneha skjutvapen. Även den som inte kan få ett eget innehavstillstånd på grund av t.ex. alkohol- eller narkotikamissbruk eller brister i fråga om laglydnad är alltså oförhindrad att låna vapen om upplåtaren inte känner till dessa förhållanden eller inte fäster något avseende vid dem. Detta är självklart inte tillfredsställande. Det finns därför skäl att i stället eftersträva en ordning som innebär att varje person som självständigt handhar vapen skall ha bedömts lämplig för det. En sätt att göra det är att, som har föreslagits i promemorian, in- föra en särskild lämplighetsprövning för den som vill låna vapen. Genom ett sådant förfarande skulle säkerhetsaspekterna tillgodoses som det är möjligt för den som inte själv anser sig vara i behov av att äga ett vapen att i stället tillfälligt låna ett. Att införa ett krav på lämplighets- prövning för tillfälliga lån av vapen leder visserligen i förhållande till dagens regler till ett visst besvär för den som vill låna ett vapen. De sä- kerhetsfördelar som uppnås genom en sådan ordning överväger dock enligt regeringens mening eventuella olägenheter för den enskilde. Sam- mantaget anser regeringen att införandet av ett krav på att den som till- fälligt vill låna vapen för självständigt handhavande först måste ha ge- nomgått en särskild lämplighetsprövning har sådana fördelar att det bör genomföras. I promemorian har det föreslagits att tillstånd att låna vapen för självständigt handhavande skall benämnas lämplighetsbevis. I lag- rådsremissen föreslog regeringen i stället termen vapenlånebevis. Lagrå- det har anfört att det passar bättre till vapenlagens terminologi i övrigt att använda termen tillstånd att låna skjutvapen respektive tillståndsbe- vis för att beteckna den handling som utfärdas som bevis om det med- delade tillståndet. Regeringen delar Lagrådets uppfattning. Enligt regeringens mening finns det inte skäl att ställa motsvarande krav på tillstånd för utlåning till den som har tillstånd att inneha ett vapen av samma typ som han eller hon vill låna. I dessa fall har ju en lämplig- hetsprövning redan gjorts i samband med prövningen av tillståndsansö- kan. I promemorian har det föreslagits att ett lämplighetsbevis skall få tids- begränsas.