prop · GT03133 · 2006-03-22 00:00:00 — Regeringen är av den uppfattningen att det finns behov av en bred folkbildningsinsats inom detta område. har regeringens uppdrag att sammanställa information om säkerhet vid Internetanvändning. På styrelsens webb- platser har över en miljon aktiviteter genomförts besök, säkerhetstester av hemdatorer och lösenordstester i utbildningssyfte. Post- och telestyrel- sen har föreslagit fortsatta insatser i rapporten till Internetanvändare. Förslagen bereds i . Det är viktigt med en tidig kunskapsuppbyggnad i skolan. De initiativ när det gäller kunskap om IT som är under utveckling för gymnasie- skolan är enligt regeringen en bra början för att höja den allmänna kunskapsnivån i samhället. kommer även att behandla dessa frågor i kommande revideringar av läroplaner. En ökad användning av IT ställer också ökade krav på utbildningen inom universitet och högskolor. En hög IT-kompetens, samt kunskaper i IT- säkerhet, är naturlig inom en rad yrken, vid sidan av de rent IT- relaterade yrkena. 8.2.2Organisatoriska konsekvenser inom informationssäker- hetsområdet Regeringen anser att ett förutseende, tydligt och kommunicerat nationellt informationssäkerhetsarbete bidrar till att skapa förtroende för IT, vilket främjar en ökad användning av IT och bidrar till att bibehålla och utveckla roll som en ledande IT-nation. Ansvaret för informationssäkerhetsarbetet måste vara tydligt och förut- sägbart för alla involverade, inklusive näringslivet. ningar eller dubbelkommando, i form av t.ex. tillsyn och regler, inom sektorer måste enligt regeringen undvikas för att inte hämma utveck- lingen. Regeringens ställningstaganden innebär inte någon förändring i inriktningen, uppdragen eller ansvaret för de tillsyns- och sektorsmyndig- heter som har ansvar för informationssäkerhetsfrågor. I propositionen Samhällets säkerhet och beredskap (prop. 2001/02:158) redovisade regeringen vissa åtgärder inom informations- säkerhetsområdet. Berörda myndigheter har vidtagit bl.a. följande åtgärder. har det sammanhållande myndighetsansvaret för informationssäkerhetsfrågorna. I arbetet ligger att bedriva omvärldsanalys och leverera en årlig lägesbedömning till regeringen. Privat offentlig samverkan och stöd till de som bedriver samhällsviktig verksamhet är andra frågor som hanteras inom uppdraget. har organiserat en rikscentral för incidentrapporte- ring (Sitic). har byggt upp teknikkompetens för att utföra IT-säkerhetsanalyser på uppdrag av statliga myndigheter. skall också kunna stödja arbetet med att återställa samhällsviktiga verksamheter vilkas system drabbats av IT-attacker. har byggt upp en certifierings- och evalueringsfunktion. har föreslagit att Krisberedskaps- myndigheten bör få det administrativa ansvaret för informationssäkerhet och signalskyddstjänst. Utredningen har också föreslagit att en ny myn- dighet, som bygger på den kompetens som finns inom , bör få det tekniska ansvaret för informationssäkerheten och signalskyddstjänsten. Regeringen anser att det är angeläget med en bred syn på informa- tionssäkerheten i samhället. Ett allt för snävt perspektiv vad det gäller t.ex. användningen av IT, utvecklingen av teknik eller hot måste und- vikas. Därför är det viktigt att flera aktörer deltar i informations- säkerhetsarbetet och att formerna och ansvaret för detta klarläggs. Detta gäller inte minst förhållandet till tillsyns- och sektorsmyndigheterna. Mot bakgrund av dels de förslag till översyn av myndighetsstrukturen som redovisas i denna proposition, dels den översyn av den samlade underrättelseverksamhetens och säkerhetstjänstens struktur och organisa- tion som aviseras i regeringens skrivelse 2005/06:131 samt utvecklingen av den övriga informationssäkerhetspolitiken, avser regeringen att återkomma med ställningstagande i dessa frågor. När det gäller signal- skyddsverksamheten avser regeringen att, med utgångspunkt i Informa- tionssäkerhetsutredningens förslag, återkomma i annat sammanhang. Nationellt program för säkerhetsforskning Regeringens bedömning: För att stärka samhällets förmåga att före- bygga sårbarheter samt motstå hot och risker bör ett nationellt program för säkerhetsforskning upprättas som även beaktar nationella styrke- områden och pågående internationella forskningssatsningar. bör få ett ansvar för att, i samverkan med Verket för Innovationssystem, kartlägga, följa upp och i vissa fall be- ställa relevant behovsmotiverad forskning, utvecklingsverksamhet och Försvarsberedningens förslag: Överensstämmer i stort med rege- Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i kapitel 4 redovisat en strategi för säkerhet. En viktig komponent för att stärka samhällets säkerhet är den forskningsverksamhet som nationellt och internationellt bedrivs på området. Forskning, teknikutveckling och analysverksamhet av intresse för säkerhetsområdet är under utveckling och uppvisar en stor bredd, både vad gäller utförare, användare och Säkerhetsforskning har fokus på den sårbarhetsreducering och krishanteringsförmåga som krävs för att samhället skall kunna värna befolkningens liv och hälsa, samhällets funktionalitet samt upprätthålla grundläggande värden som demokrati, rättssäkerhet samt mänskliga fri- Säkerhetsforskning i detta sammanhang bör avse åtgärder mot antagonistiska hot och risker och även omfatta andra former av Den typ av komplexa problem som de aktörer som arbetar med samhällets säkerhet ställs inför kräver grundforskning, behovsmotiverad forskning, teknikutveckling, analys- och utrednings- verksamhet samt expertstöd. Det är viktigt att många olika forsknings- aktörer och -miljöer, inte minst inom universitet, högskolor och institut, kan bidra till utförandet. Regeringen anser att ett behovsstyrt nationellt program för säkerhets- forskning bör upprättas för att stärka samhällets förmåga att motstå hot, risker och sårbarheter. Programmet bör även beakta nationella styrke- områden och pågående internationella forskningssatsningar. för det nationella programmet för säkerhetsforskning bör Krisbered- skapsmyndigheten få ett ansvar för att kartlägga, följa upp och i vissa fall beställa relevant behovsmotiverad forskning, utvecklingsverksamhet och Det bedrivs en hel del forskning och verksamhet inom olika sektorer som har relevans även för säkerhetsområdet. viktigt att detta beaktas vid upprättandet av ett nationellt program för bör i sitt arbete till- varata den kompetens som finns och genereras inom andra myndigheter Kompetens inom specifika områden, såväl militära som civila, bör kunna merutnyttjas av samhället i stort. viktigt att stimulera samverkan mellan statligt finansierad forskning och den forskning och teknikutveckling som sker på kommersiell grund i Det bör finnas goda förutsättningar för att skapa ett starkt nationellt innovationssystem för säkerhetsområdet med utgångspunkt i den kunskap som byggts upp inom svensk försvarsindustri. nationella forskningsprogrammet avses finansieras genom vissa ominriktningar av de medel som Prop. 2005/06:133 avsätter för forskning inom anslaget 7:5 Krisberedskap. bör kunna hanteras inom ramen för myndighetens ordinarie arbete med forskning. Programmet bör inrättas för en period av med start . Därefter bör en eventuell förlängning till 2013 kunna ske efter att en utvärdering av har gjorts. Samverkan bör ske med det råd för beredning av forskningsfrågor som knyts till Försvarsmakten. I ett samlat system för säkerhetsforskning krävs att såväl beställare i form av myndigheter och kommuner som utförare i form av forsknings- institut, universitet och företag tar sitt ansvar och säkerställer effektiv kunskapsöverföring. Användarna bör i samverkan med Krisberedskaps- myndigheten fungera som kompetenta kravställare, ta till sig resultaten av forskningen, förstå hur forskningsresultat och ny teknik kan implementeras samt förbättra förmågan att hantera kriser och reducera sårbarheter. Utförarna måste säkerställa att forskningsresultaten kan komma till konkret användning såsom i utbildning och övningar samt i omvandling till nya produkter och metoder. Programmet bör också inne- hålla möjligheter att utveckla gemensamma tekniska krav och standarder, åtgärder för att stärka innovationssystem inom säkerhetsområdet samt understödja aktivt stöd till deltagande i internationellt standardiserings- arbete. Stor vikt bör läggas på tillämpning av forskningen i samhället. skall samverka med Verket för Innova- tionssystem i genomförandet av det nationella programmet för säkerhets- forskning genom att sammanföra samhällets olika användarbehov med forskning, teknikutveckling och tjänsteutveckling. Genomförandet av säkerhetsforskningsprogrammet bör verka för att åstadkomma ett framgångsrikt svenskt deltagande i EU:s ramprogram för forskning och utveckling liksom i de forskningsprogram som bedrivs i . Förändringar på central myndighetsnivå Regeringens bedömning: Som ett led i utvecklingen inom krishante- ringsområdet bör en översyn av verksamheterna vid Krisberedskaps- myndigheten och genomföras. översynen är att relevanta delar av myndigheterna bör läggas samman och att övriga delar överförs till andra verksamheter. verksamhet, t.ex. de frågor som Styrelsen för psykologiskt försvar ansvarar för bör ingå i översynen. Försvarsberedningens förslag: Överensstämmer i stort med rege- Skälen för regeringens bedömning: beslutade 2002 om bildande av (prop. 2001/02:158, 2001/02:FöU10, rskr. 2001/02:261). Grunden till beslutet var den struktur för samordning av planeringen för beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred och vid höjd beredskap som regeringen redogjorde för i propositionen Fortsatt förnyelse av totalförsvaret (prop. 2001/02:10). Samordningen bedömdes vara av sådan karaktär och omfattning att den hörde hemma på myndighetsnivå och att uppgiften borde läggas på en planeringsmyndighet. Myndigheten skulle dock inte Prop. 2005/06:133 frånta andra myndigheter deras ansvar inom sakområden varför regeringen inte ansåg att Statens räddningsverks uppgifter borde ingå i den nya myndighetens ansvarsområde. Inrättandet av Krisberedskaps- myndigheten ändrade därmed inte krishanteringsarbetet inom de övriga myndigheternas verksamhet. Krisberedskapsarbetet har utvecklats under de år som gått sedan Kris- beredskapsmyndigheten bildades. Regeringen delar Försvarsbered- ningens uppfattning att förutsättningarna för krisberedskapen har ändrats och att de senaste årens händelser visar att gränsen mellan allvarliga olyckor och extraordinära händelser har blivit allt mer diffus. I EU- sammanhang går utvecklingen från räddningstjänst mot bredare fokus på skydd och säkerhet. Liksom Försvarsberedningen anser regeringen därmed att flera skäl talar för en sammanläggning av Krisberedskaps- myndigheten och . Att skapa förutsättningar för att bättre hantera ett brett spektrum från olyckor i vardagen till allvarliga kriser i samhället bör enligt regeringen ses som ett naturligt steg i den utveckling av krisberedskapsarbetet som bedrivits sedan mitten av 1990- talet. Mot bakgrund av detta anser regeringen att en översyn av myn- dighetsstrukturen bör göras. Regeringen har i avsnitt 5.4 redogjort för att ett system med krisledande myndighet bör kunna införas relativt snabbt och utvecklas successivt , så att en väl förberedd och övad struktur kan vara i funktion senast samt att det arbetet måste bedrivas tillsammans med nämnda myndighetsöversyn. Utöver rationaliseringsvinster och synergieffekter, bl.a. när det gäller utbildnings- och övningsverksamhet, skulle en förändring också under- lätta för bl.a. kommunernas och länsstyrelsernas verksamhet. Därtill måste översynen också klarlägga frågan om kontaktpunkt i det inter- nationella samarbetet om säkerhet och krishantering. Inriktningen för översynen är att relevanta delar av myndigheterna bör läggas samman och att övriga delar överförs till andra verksamheter. Från rationaliserings- och synergisynpunkt bör översynen inkludera även viss annan verksamhet, t.ex. de frågor som Styrelsen för psykologiskt försvar ansvarar för. Översynen bör genomföras . 11Förslag till ny lagstiftning för krishantering och civilt försvar i kommuner och landsting m.m. Lagen (1994:1720) om civilt försvar trädde i kraft och innehåller bestämmelser om kommunernas och landstingens ansvar inom det civila försvaret. Lagen innehåller också bestämmelser om hemskydd, verkskydd och befolkningsskydd. Lagen kompletteras av förordningen (1995:128) om civilt försvar. Bestämmelserna i lagen tar sikte på höjd beredskap, dvs. krig, krigsfara eller sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara. då lagen Prop. 2005/06:133 beslutades stod i stor utsträckning kriget i fokus för hotbilden. har förutsättningarna för planeringen med utgångspunkt från hotbilden förändrats. Planeringsinriktningen avser numera en betydligt bredare hotbild än tidigare och tyngdpunkten har allteftersom flyttats från hanteringen av kriget till hanteringen av andra krissituationer. När hotbilden förskjutits är det andra åtgärder som är nödvändiga att genomföra. Det finns behov av en lagstiftning som beaktar behoven såväl vid extraordinära händelser i fredstid som vid höjd beredskap. Totalförsvar definieras i lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap som den verksamhet som behövs för att förbereda för krig. Under högsta beredskap är totalförsvar all samhällsverksamhet som då skall bedrivas. Totalförsvaret består av militär verksamhet (militärt försvar) och civil verksamhet (civilt försvar). I fredstid är civilt försvar den verksamhet som genomförs för att höja samhällets förmåga att motstå ett väpnat angrepp. Det civila försvaret är alltså den verksamhet som ett flertal aktörer genomför i syfte att komplettera det fredstida samhällets förmåga. Höjd beredskap definieras också i lagen om totalförsvar och höjd beredskap. Av lagen framgår att beredskapen kan stärkas för att höja landets försvarsförmåga. Höjd beredskap är då antingen skärpt beredskap eller högsta beredskap. Är i krig råder högsta beredskap. Är i krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara, får regeringen besluta om skärpt eller högsta beredskap. Det finns inte någon legaldefinition av vad en svår påfrestning på samhället i fred är. Däremot har regeringen i prop. 2001/02:158, s. 72, uttalat att en svår påfrestning inte utgör en enskild händelse i sig, exempelvis en olycka, ett sabotage osv., utan är ett tillstånd som kan uppstå när en eller flera händelser utvecklar sig eller trappas upp till att omfatta flera delar av samhället. Tillståndet är av en sådan omfattning att det uppstår allvarliga störningar i viktiga samhällsfunktioner eller att det hotar grundläggande värden av olika slag i samhället och kräver att insatser från flera olika myndigheter och organ samordnas för att kunna hantera situationen och därmed begränsa konsekvenserna. Begreppet extraordinära händelser definieras i lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Det är fråga om händelser som ligger mellan normaltillstånd och höjd beredskap. En extraordinär händelse kan undantagsvis utgöra en svår påfrestning på samhället i fred (prop. 2001/02:184, s. 15). Huvudprinciperna för ledning i samband med krishantering i samhället (ansvars-, likhets- och närhetsprinciperna) och strukturen för krishanteringen (bl.a. områdesansvar) har redovisats i prop. 2001/02:10, s. 76 ff. 11.2Kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap Förberedelser för höjd beredskap Bestämmelser om kommunernas och landstingens förberedelser för höjd beredskap finns i 2 kap. lagen (1994:1720) om civilt försvar. Enligt 1 § första stycket skall kommunerna och landstingen vidta de beredskapsförberedelser som behövs för deras respektive verksamhet under höjd beredskap. I bestämmelsen fastslås kommunernas och landstingens ansvar för att den egna verksamheten under krig redan i fred skall ha förberetts i den omfattning som behövs. Bland de beredskaps- förberedelser som åsyftas kan nämnas planläggning av verksamheten under höjd beredskap, utbildning samt anskaffning av ledningsplatser, skyddade uppehållsplatser och andra anläggningar som behövs för det civila försvaret. Bestämmelsen syftar alltså på alla de olika typer av förberedelser som är nödvändiga för att en kommuns verksamhet skall fungera under de svåra förhållanden som kan råda under krig. Landstingen skall på motsvarande sätt genomföra de beredskaps- förberedelser som behövs för att i krig kunna upprätthålla hälso- och sjukvård och den övriga verksamhet som skall bedriva enligt annan lagstiftning. Det är kommunstyrelsen och inom respektive orga- nisation som har det yttersta ansvaret för att beredskapsförberedelserna kommer till stånd och genomförs på ett ändamålsenligt sätt samt att de får en enhetlig inriktning. Beredskapsförberedelserna skall genomföras i samverkan med berörda statliga myndigheter, kommuner och landsting. Kommunen skall verka för att beredskapsförberedelserna för den civila verksamhet som bedrivs i kommunen av statliga myndigheter, lands- tinget samt organisationer och företag får en enhetlig inriktning och för att samverkan kommer till stånd mellan dem. När det är fråga om statliga myndigheter och landsting är det endast den verksamhet som bedrivs med inriktning på kommunens verksamhet som avses. Kommunen har givetvis inget ansvar för rikstäckande eller regional verksamhet som en statlig myndighet bedriver (1 och 2 §§). Varje kommun och landsting skall medverka i sådan utbildning som utgör ett led i beredskapsförberedelserna och som genomförs av något annat sådant organ eller av en statlig myndighet och som berör kommunen eller (4 §). Kommunen skall hålla den myndighet som regeringen bestämmer underrättad om de beredskapsförberedelser som vidtagits och om de övriga förhållanden som har betydelse för det civila försvaret i kommunen (5 §). Kommuner har rätt till ersättning av staten för sådana beredskapsför- beredelser som de ålagts att utföra enligt ovan redovisade bestämmelser. Ersättningen skall bestämmas med utgångspunkt i varje kommuns utsat- thet och risker i krig. Landstingen har rätt till ersättning för kostnaderna för sådan utbildning som utgör ett led i beredskapsförberedelserna. Ersättningarna skall bestämmas av och betalas ut av den myndighet som regeringen bestämmer (6 §). I förordningen (1995:128) om civilt försvar har regeringen föreskrivit närmare bestämmelser om verkställigheten av lagen om civilt försvar. Beträffande beredskapsförberedelser föreskrivs att varje kommun och landsting skall ha de planer som behövs för verksamheten under höjd beredskap. Dessa skall innehålla uppgifter om den verksamhet som är avsedd att bedrivas under höjd beredskap. Av planerna skall också krigsorganisationen framgå, den personal som skall tjänstgöra i denna och vad som i övrigt behövs för att kommunen eller skall kunna höja sin beredskap och bedriva verksamheten under höjd beredskap. Planeringen skall avse såväl beredskapshöjningar efter hand som intagande av högsta beredskap. Varje kommun och landsting har dessutom en skyldighet att se till att de förtroendevalda och den personal som skall ingå i krigsorganisationen får den utbildning som behövs för verksamheten under höjd beredskap. Även 7 § lagen om totalförsvar och höjd beredskap innehåller uppgifter av betydelse för kommunernas och landstingens beredskapsplanering. Enligt förordningen om civilt försvar bestäms och betalas ersättningen till kommunerna ut av , medan ersättningen till landstingen bestäms och betalas ut av . Ersättnings- beloppen till kommunerna framgår av förordningen. Bestämmelserna om ersättning och vilka uppgifter kommunerna har att utföra bygger på den överenskommelse som träffades mellan staten och inför riksdagsbehandlingen av lagen om civilt försvar. Ersättningen till landstingen bestäms år för år inom ramen för det sedvanliga budgetarbetet. Verksamhet under höjd beredskap Bestämmelser om verksamhet under höjd beredskap finns i 3 kap. lagen om civilt försvar. Det är kommunstyrelsen som under höjd beredskap ansvarar för ledningen av den del av det civila försvaret som kommunen skall bedriva. Med detta åsyftas det övergripande ansvaret för ledningen av det civila försvaret. Det är däremot inte meningen att kommunstyrelsen skall ägna sig åt att leda operativ verksamhet som räddningsinsatser och liknande (1 § första stycket). Som tidigare nämnts har kommunen ett ansvar för att beredskaps- förberedelserna för olika verksamheter inom kommunens område sam- ordnas. I 1 § andra stycket ges en motsvarande bestämmelse för verk- samheten sedan höjd beredskap inträtt. Av bestämmelsen framgår att det under höjd beredskap är kommunstyrelsen som har ansvaret för detta. ansvarar under höjd beredskap för ledningen av den civila hälso- och sjukvården samt den övriga verksamhet för det civila försvaret som skall bedriva (2 §). I 5 § finns en bestämmelse om bistånd mellan kommuner och lands- ting. Omfattningen av hjälpen bestäms av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Kommunen är under höjd beredskap skyldig att hålla den myndighet som regeringen bestämmer underrättad om beredskapsläget och de övriga förhållanden som är av betydelse för det civila försvaret i kommu- nen (6 §). Rapporteringen skall enligt vad som sägs i förordningen ske till . Ansvar och organisation vid extraordinära händelser i fred Kommunernas och landstingens ansvar och organisation vid extraordi- nära händelser i fredstid regleras i lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting. Lagen trädde i kraft . Syftet med lagen är att ge kommuner och landsting särskilda befogenheter under extraordinära händelser (1 §). Bestäm- melserna i lagen ger kommuner och landsting en möjlighet att inrätta en organisation där snabba beslutsvägar kan skapas om situationen så kräver. Genom lagen har kommuner och landsting fått en uttrycklig skyldighet att planera för hur de skall kunna hantera extraordinära händelser. En plan för hur detta skall gå till skall antas en gång per mandatperiod (2 §). Enligt lagen skall en särskild krisledningsnämnd finnas i kommuner och landsting för att fullgöra uppgifter under extraordinära händelser (3 §). får fatta beslut om att överta hela eller delar av verksamhetsområden från övriga nämnder i kommunen eller lands- tinget i den utsträckning som är nödvändig med hänsyn till den extra- ordinära händelsens art och omfattning (5 §). I lagen ges också möjlighet till bistånd över kommun- och landstingsgränserna vid en extraordinär händelse (8 §). 11.2.2Ny överenskommelse mellan staten och om kommunernas uppgifter och ersättning i det nya krishanteringssystemet Staten skall enligt lagen om civilt försvar betala ersättning till kom- munerna för deras kostnader för de beredskapsförberedelser som behövs för kommunernas verksamhet under höjd beredskap. I samband med tillkomsten av lagen om civilt försvar träffade staten och en överenskommelse som styr fördelningen av medel till kommunerna. Överenskommelsen grundar sig på en numera föråldrad hotbild och är inte längre relevant. En ny överenskommelse har därför träffats mellan staten och om kommunernas uppgifter och ersättning i det nya krishanteringssystemet (kommunavtal). Överenskommelsen innebär att kommunernas uppgifter i krisbered- skapen anpassas till den breddade hotbild som samhället möter . Den innebär bland annat att kommunerna skall genomföra risk- och sårbarhetsanalyser för all verksamhet som måste upprätthållas vid en extraordinär händelse i fredstid samt inom respektive kommuns geo- grafiska område verka för en samordning av statens, , företags och organisationers förberedelser för hanteringen av en extra- ordinär händelse och regelbundet utbilda och öva politiker och tjänste- män så att de kan lösa sina uppgifter.