prop · GU034 · 2006-10-12 00:00:00 — Detta motiverar en straffskala som vid grov brottslighet löper upp till sex år.Mot denna bakgrund görs bedömningen att utformningen av straffbestämmelserna ihuvudsak bör följa exemplen i smugglingslagen och PDA.Med hänsyn bl.a. till vilka produkter som det tekniska biståndet rör tordestraffvärdet vara sådant att det, i likhet med vad som gäller enligt PDA, intebehövs någon straffbestämmelse om uppsåtliga brott som är ringa.Vidare bedöms det inte nödvändigt att, som i smugglingslagen, bland deomständigheter som särskilt skall beaktas vid bedömningen av om ett brott är att anse som grovt, ta med rekvisitet att gärningen varit av särskilt farlig art.Detta rekvisit avser typiskt sett sådana situationer där gärningsmannen genomsitt handlande utsätter anställda och andra för skador, risker eller hot, vilket inte bedöms utgöra ett problem beträffande tekniskt bistånd.Rekvisitet saknas även i motsvarande straffbestämmelse i PDA.Hovrätten för har invänt mot promemorians förslag att en gärningskall anses som ett grovt brott om den inneburit en allvarlig kränkning av ettbetydande samhällsintresse, eftersom i stort sett samtliga brott enligt denföreslagna lagen skulle kunna anses utgöra allvarliga kränkningar av ett sådantintresse. Regeringen, som i och för sig inte delar hovrättens slutsats, anserliksom hovrätten att det inte var avsikten med promemorians förslag att allabrott skall bedömas som grova. Ett annat skäl att här inte använda uttrycket,som förekommer i smugglingslagen och PDA, är att det passar mindre väl när detgäller de gärningar som kan komma i fråga enligt verkställandelagen.Sammantaget innebär detta att det exempel på omständigheter som särskilt skallbeaktas vid bedömandet om brottet är grovt, begränsas till om gärningen ingåttsom ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i störreomfattning. Bedömningen skall i sedvanlig ordning grundas på en helhetsavvägning med beaktande av samtliga omständigheter i det enskilda fallet.I likhet med vad som gäller enligt smugglingslagen föreslås att även en gärningsom begås av grov oaktsamhet kan beivras såvida gärningen inte är ringa. Dettamotiveras av att smugglingslagen reglerar överträdelser mot övriga förbud iEG-förordningen.Det finns ett nära samband mellan å ena sidan förbuden mot import och export och exportkontrollen, som automatiskt faller under smugglingslagen, och å andrasidan den särskilda straffbestämmelsen rörande tekniskt bistånd. Därför börförutom polisen även och ges möjlighet att förhindra, samt också att utreda och beivra, brott mot verkställandelagen.Detta, som främst kan bli aktuellt i situationer där instruktioner skickastillsammans med varor, föranleder ett behov av att ändra 1 § tredje stycketsmugglingslagen genom att lägga till verkställandelagen i den uppräkning somfinns där.7.3 FörverkandebestämmelserRegeringens förslag: Förverkandebestämmelser motsvarande dem som finns i lagen(2000:1225) om straff för smuggling införs i den nya lagen om handel med vissavaror som kan användas till dödsstraff eller tortyr, m.m.Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Bortsett frånnågra redaktionella ändringar är den enda skillnaden att i promemorians förslagvar förverkandebestämmelserna samlade i en enda paragraf.Remissinstanserna: har lämnat vissa synpunkter som rör förverkandemen som redovisas under rubriken .Skälen för regeringens förslag: EG-förordningen ställer inga krav på attmedlemsstaterna skall komplettera den med nationella förverkandebestämmelser.Det bedöms dock lämpligt att möjliggöra att förverkanden kan ske vid brott motEG-förordningen. Genom att smugglingslagen skall tillämpas vid överträdelse avEG-förordningens förbud mot import och export samt regler om exportkontroll,blir även lagens förverkandebestämmelser tillämpliga på sådana fall. När detgäller förbuden mot att tillhandahålla och ta emot tekniskt bistånd, som skallregleras i verkställandelagen, behövs däremot kompletterandeförverkandebestämmelser.Liksom beträffande straffbestämmelsen görs bedömningen att dessa kompletterandeförverkanderegler bör utformas i enlighet med smugglingslagens bestämmelser. Det kan ju förekomma att tekniskt bistånd i form av t.ex. instruktioner påträffassamtidigt med sådana varor som är föremål för import- eller exportförbud och dåär det lämpligt att de kan hanteras på samma sätt. Detsamma gäller exempelvisersättning för utförda tjänster eller ersättning för kostnader samt hjälpmedel,t.ex. för att framställa en manual.7.4 Kvarhållande m.m.Regeringens förslag: Varor som kvarhålls enligt artikel 10.2 i EG-förordningenskall förvaras på ett betryggande sätt och stå under övervakning.Eftersom ett sådant kvarhållande kan komma att bestå under en relativt lång tidföreslås att skall ha rätt till betalning för kostnader förförvaring, som har ådragit sig. Om det krävs för att säkerställabetalning skall även kräva betalning eller att säkerhet ställs fördess förvaringskostnader, innan en kvarhållen vara får lämnas ut. Vidareföreslås att kvarhållna varor skall kunna förvaras på tillfälliga lager ochtullager samt flyttas mellan olika förvaringsställen. Kostnadsansvaret förförvaringen skall i första hand åvila den som har lagt upp en vara på lagereller, när beslutat om förvaringen, den som enligt tullagstiftningenär gäldenär eller skulle ha varit gäldenär om varan varit tullbelagd.Bestämmelserna införs i den nya lagen om handel med vissa varor som kan användas till dödsstraff eller tortyr, m.m. Bestämmelserna bör avslutningsviskompletteras med en delegation till regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer, att meddela kompletterande föreskrifter om ställande avsäkerhet för kostnader för förvaring.Regeringens bedömning: När det gäller förfogandet över varor där ansökan intehar skett eller där ansökan avslagits, görs bedömningen attTullverket har tillräckliga möjligheter under det existerande regelverket. Detbedöms därmed inte finnas något behov av författningsändringar.Promemorians förslag och bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringensförslag. Skillnaderna beror främst på att regeringen har beaktat vissa av denedan beskrivna synpunkterna från Tullverket.Remissinstanserna: har lämnat ett detaljerat och rikligt motiveratändringsförslag avseende förslaget till 8 § verkställandelagen. I huvudsak harTullverket föreslagit dels att lydelsen av 8 § ändras bl.a. för att tydliggöravem som är betalningsskyldig för förvaringskostnaderna samt för att möjliggöraöverflyttning av en förvarad vara från ett lager till ett annat, dels att detbör övervägas om verkställandelagen skall kompletteras med endelegationsbestämmelse som kan ge möjlighet att meddela föreskrifterom ställande av säkerhet för kostnader för förvaring. har även lämnat redaktionella synpunkter på rubriken före paragrafen och påparagrafindelningen.Kustbevakningen har anmärkt att förslaget inte ger motsvarandebefogenheter som att kvarhålla, ens interimistiskt, varor påadministrativ grund för att kunna genomföra kontrollåtgärder avseende t.ex.tillstånd. har därför föreslagit att det bör övervägasytterligare hur på mest effektiva sätt skall kunna medverka iTullverkets kontrollverksamhet.Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt artikel 10.2 iEG-förordningen skall tullmyndigheten, om det i samband med en tulldeklarationframgår att sådant tillstånd som krävs enligt EG-förordningen inte harbeviljats, kvarhålla de deklarerade varorna och informera om möjligheten attansöka om tillstånd. Om en sådan ansökan inte sker eller omansökan avslås, skall tullmyndigheten förfoga över de kvarhållna varorna ienlighet med tillämplig nationell lagstiftning.Det finns redan vissa regler i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (tullkodex) ochtullagen (2000:1281) om tullövervakning och tillfällig förvaring, som ger rättatt kvarhålla varor. En rätt för tullmyndigheten, i fall ,att kvarhålla varor när tillstånd saknas i de nu aktuella fallen står dockinskriven direkt i artikel 10.2 i EG-förordningen, som därmed utgör lexspecialis. Några kompletterande bestämmelser för att möjliggöra kvarhållandebehövs därmed inte.Beträffande synpunkter bör noteras att syftet med de nuföreslagna bestämmelserna endast är att möjliggöra verkställighet avEG-förordningen. Den typ av kvarhållande som här diskuteras, enligt artikel 10.2 i EG-förordningen, blir endast aktuellt när något brott inte kan misstänkas.Det anges vidare i artikeln att det är i samband med tulldeklaration som sådantkvarhållande blir aktuellt och tulldeklarationer lämnas enbart till Tullverket.Varken EG-förordningen eller de i denna proposition föreslagna bestämmelsernasyftar till att därutöver ge ökade kontrollbefogenheter. Sådana börinte heller bli aktuella för . Skulle upptäckanågon som anländer med tillståndspliktiga varor, men som inte kan uppvisa någottillstånd, får myndigheten bedöma om det finns förutsättningar för beslag ellerom personen i fråga bör hänvisas till för hantering enligt artikel10.2 i EG-förordningen.Med hänsyn till att sådant kvarhållande kan komma att bestå bör ha rätt till betalning för kostnader förförvaring som ådrar sig. Det finns i och för sig redan bestämmelser i 3 kap. 7 § tredje stycket och 8 § första stycket tullagen, som ger Tullverketvissa rättigheter att kräva betalning för varors uppläggning och förvaring.Dessa regler gäller dock endast icke-gemenskapsvaror och avser därtillsituationer som inte är helt jämförbara med dem som täcks av den nu aktuellabestämmelsen. En bestämmelse bör därmed införas i verkställandelagen, som gerTullverket rätt till ersättning för sina kostnader för förvaringen. Det finnsskäl att också ange att , om det behövs för att säkerställa betalning, skall kräva betalning eller att säkerhet ställs för sådan förvaringskostnad,innan en kvarhållen vara får lämnas ut.Enligt artikel 50 i tullkodex har alla varor som förs in på EG:s tullområdestatusen av "varor i tillfällig förvaring" till dess att de hänförts till engodkänd tullbehandling. Tillfällig förvaring sker i på s.k. tillfälligalager. Enligt vad som sägs i 4 kap. 9 § tullagen får även lägga uppsådana varor på tullager. En vara som finns på dessa typer av lager förvaras avinnehavaren av lagret under övervakning och med ansvar gentemotTullverket. Det bedöms ändamålsenligt att möjliggöra användning av dettaetablerade system för förvaring även beträffande det kvarhållande som krävsenligt EG-förordningen. Sedan kan välja det förvaringssätt som passar bäst i det enskilda fallet. Det föreslås därför att verkställandelagen skallinnehålla en bestämmelse som klargör att man kan lägga upp sådana varor somkvarhålls med stöd av artikel 10.2 i EG-förordningen på tillfälliga lager ochtullager. En sådan bestämmelse skulle få särskild betydelse i fall då det ärfråga om export av gemenskapsvaror, vilka inte behöver förvaras på etttillfälligt lager i avvaktan på export men för vilka EG-förordningen ställerkrav på kvarhållande. Det bör också, som har påpekat i sittremissyttrande, finnas en möjlighet för att godkänna att en varaflyttas från ett förvaringsställe till ett annat, t.ex. om det begärs av enenskild av kostnadsskäl. Regeringen delar också uppfattning att detbör tydliggöras bättre än i promemorians förslag vem som skall ansvara för deförvaringskostnader som ådrar sig när varor kvarhålls. Ansvarig förförvaringskostnaden bör därmed i första hand vara den som redan före beslut om kvarhållande har lagt upp en vara på lager. Denne har ju redan ettkontraktsförhållande med lagerhållaren. Om varan inte redan har lagts upp pålager av någon när beslutar om kvarhållande, eller om Tullverketbeslutar att en vara skall flyttas från ett förvaringsställe till ett annat, bör i stället den, som enligt tullagstiftningen är gäldenär eller skulle ha varitgäldenär om varan varit tullbelagd, ansvara för förvaringskostnaden.Tullverket har i sitt remissyttrande även rekommenderat att verkställandelagenförses med en delegation som, om behov skulle uppkomma, möjliggör för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela kompletterandeföreskrifter om ställande av säkerhet för kostnader för förvaring.Regeringen har valt att beakta denna rekommendation och föreslå en sådandelegationsbestämmelse i verkställandelagen för eventuella framtida behov.Enligt EG-förordningen har tullmyndigheten även en skyldighet att, om tillståndinte söks eller en sådan ansökan avslås, förfoga över dekvarhållna varorna i enlighet med nationell lagstiftning. Hur sådant förfogadeskall ske uppställs det inga regler om utan det förutsätts tas om hand avnationell lagstiftning.En grundförutsättning för att det nu aktuella stadgandet i EG-förordningen skall bli tillämpligt är att det är fråga om en situation där det inte kan misstänkas något brott, annars kan straffprocessuella åtgärder vidtas. Vid export av gemenskapsvaror måste en ytterligare förutsättning vara attsökanden står fast vid att genomföra exporten. Beträffande flertalet av de varor som finns förtecknade i bilagorna är det ju inte otillåtet att inneha dem i (jfr dock 1 kap. 3 § e) och g) samt 2 kap. 1 § vapenlagen (1996:67),avseende tillståndskrav beträffande pepparspray och utrustning för elchocker).Därmed bör , i fall där sökanden varken kan misstänkas för något brott eller vill genomföra exporten och där det inte heller skulle innebära ett brott att lämna tillbaka varan, kunna lämna tillbaka varan utan något kvarhållande.Vid sådan import som träffas av EG-förordningen (artikel 4) går det inte attlämna tillbaka en vara om sökanden ångrar sig och inte vill genomföra importen.Om varan skulle lämnas ut till sökanden skulle det ju innebära att en oförtullad vara kom ut på den fria marknaden, i strid med både tullagstiftningen ochEG-förordningen. får inte heller återutföras eftersom en sådan disposition omfattas av definitionen av export i artikel 2 d) i EG-förordningen och därmedomfattas av exportförbudet i dess artikel 3. I en sådan situation torde den enda möjligheten vara att förstöra varan (se vidare nedan).Om sökanden däremot vill genomföra exporten eller importen måste Tullverketenligt vad som ovan sagts kvarhålla de deklarerade varorna och informera ommöjligheten att ansöka om tillstånd. Om ansökan inte sker inom den stipuleradetiden eller tillstånd inte beviljas kan dock export respektive import av varorna inte tillåtas. har enligt gällande rätt olika möjligheter attförfoga över varorna. En möjlighet vid export av gemenskapsvaror är, somtidigare konstaterats, att lämna tillbaka varorna om sökanden önskar det ochåterlämnandet inte skulle innebära något brott. Enligt det existeranderegelverket finns också, beroende på varornas status som gemenskapsvaror ellericke-gemenskapsvaror, möjlighet att sälja eller förstöra varorna eller att deöverlåts till staten. Bestämmelser om detta finns i artiklarna 56 och 182 itullkodex, 4 kap. 19-22 §§ tullagen, 42 och 43 §§ i tullförordningen (2000:1306) samt lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring avinförselreglerade varor, m.m. Bestämmelsen om förstöring i artikel 56 tullkodexkan enligt sin ordalydelse bara tillämpas om omständigheterna så kräver. Vad som därmed avses har inte klarlagts närmare i EG-rätten. Artikeln har däremotkompletterats av 4 kap. 19 och 20 §§ tullagen, som anger att varor fårförstöras, om de inte kan säljas och det finns en risk för att varorna förstörseller minskar väsentligt i värde, eller kostnaden för förvaringen av varorna ärorimligt hög. Artikel 182 tullkodex ger ytterligare möjligheter attåterexportera, förstöra eller till staten överlåta varor. För användning avdessa möjligheter krävs dock medgivande till åtgärden eftersom artikeln riktarsig till enskilda. Artikeln ger alltså endast enskilda rätt att begära deuppräknade åtgärderna. Artikel 182 avser dessutom endast icke-gemenskapsvaror.Bestämmelser som kompletterar artikeln finns bl.a. i 4 kap. 22 § tullagen och 42 och 43 §§ tullförordningen. Slutligen finns bestämmelser om förstöring i lagen(1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor,m.m. Som rubriken antyder gäller den endast vid införsel till . Lageninnehåller inte, utöver vad som angetts ovan, några kompletterande bestämmelserom när förstöring får ske utan konstaterar bara att förstöring får ske oaktatföreskrivna införselförbud eller särskilda införselvillkor.Sammantaget görs bedömningen att , i fall där tillstånd till export av gemenskapsvaror inte söks eller en sådan ansökan avslås, iförsta hand bör försöka lämna tillbaka varorna om återlämnandet inte skulleutgöra ett brott. Om detta inte är möjligt har redan genom befintliga regler möjlighet att förfoga över varorna på annat sätt, t.ex. enligt 4 kap. 19 § tullagen. Om saken gäller export av icke-gemenskapsvaror enligt bilaga III iEG-förordningen kan varorna givetvis inte lämnas tillbaka till sökanden ochdärmed tillåtas att utan vidare släppas ut på den fria marknaden. Det finns dock även här goda möjligheter att förfoga över varorna enligt det existeranderegelverket. Om saken däremot gäller export eller import av icke-gemenskapsvaror enligt bilaga II i EG-förordningen torde den enda möjligheten vara att förstöra varorna, med hänsyn till att oförtullade icke-gemenskapsvaror inte får släppasut på den inre marknaden samt då återutförsel är förbjuden enligt artikel 3 iEG-förordningen. Det enda undantaget är återutförsel där det kan påvisas attvaran i fråga endast skall visas upp på museum i det tredje landet, men sådanåterutförsel är tillståndspliktig och måste i så fall godkännas avKommerskollegium. Även om något medgivande att förstöra varorna inte lämnastorde i en sådan situation ha möjlighet att förstöra varorna med stöd av 4 kap. 19 § tullagen. Några kompletterande bestämmelser som ger Tullverketmöjlighet att, på sätt som stadgas i artikel 10.2 i EG-förordningen, förfogaöver varor bedöms därmed inte vara nödvändiga.7.5 Nationella förbudRegeringens bedömning: Enligt artikel 7 i EG-förordningen får medlemsstaternabehålla vissa nationella import- och exportförbud samt införa krav påexporttillstånd beträffande vissa varor. En medlemsstat som vill behållabefintliga åtgärder enligt artikeln skulle ha anmält detta till . åtgärder skall anmälas innan deträder i kraft.Sverige berörs inte av bestämmelsen och har därför inte lämnat in någon anmälan.Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens.Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har uttalat sig särskilt omförslaget.Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 7.1 i EG-förordningen kanmedlemsstaterna, oaktat vad som sägs i artiklarna 5 och 6, anta eller behållaeventuella nationella export- och importförbud avseende benfängsel, kedjor föratt binda samman flera personer och bärbara elchocksanordningar. Enligt artikel7.2 kan medlemsstaterna också införa krav på exporttillstånd föröverdimensionerade handfängsel, som p.g.a. sina dimensioner kan missbrukas somkedjor för att binda samman två personer. Om medlemsstaterna vill behållabefintliga åtgärder enligt artiklarna 7.1 och 7.2 skall detta anmälas tillkommissionen . åtgärder skall anmälas innan deträder i kraft.Undantagen i artikel 7 har tillkommit på uttrycklig begäran av Förenadekungariket, som har uppgett sig ha nationella förbud respektiveexportkontrollregimer i kraft avseende de uppräknade produkterna. Undantagen iartikel 7.1 behövs för att skall kunna behålla sinanationella förbud, eftersom förordningen endast föreskriver exportkontrollavseende de uppräknade produkterna. Undantaget i artikel 7.2 behövs för attFörenade kungariket skall kunna behålla sin exportkontroll avseendeöverdimensionerade handfängsel, vilka annars skulle kunna falla in underundantaget för vanliga handfängsel i bilaga III till EG-förordningen.Artiklarna 5 och 6, som artikel 7 hänvisar till, reglerar endast krav påtillstånd vid export rörande de varor som förtecknats i bilaga III tillförordningen. Artikel 7 har därmed egentligen ingenting med import att göra ochdet förefaller som om ordet import i artikel 7.1 kommit in i texten av misstag.Det saknas svenska regler om import och export av benfängsel och kedjor för attbinda samman flera personer.Vapenlagen (1996:67) omfattar enligt 1 kap. 3 § g) även anordningar som kanbäras i handen och är avsedda att med elektrisk ström bedöva människor ellertillfoga dem smärta. Sådana anordningar räknas som skjutvapen. Enligt 2 kap. 1 § b) samma lag krävs det tillstånd för att driva handel med skjutvapen. Enligtpunkten e) samma lagrum krävs det också tillstånd för att föra in skjutvapeneller ammunition till . I förhållande till de länder som tillträtt deneuropeiska konventionen om kontroller av enskilda personersinförskaffande och innehav av skjutvapen krävs därutöver i vissa fall attanmälan görs till polismyndighet vid utförsel (jfr 13 kap. 4 § vapenförordningen (1996:70)).Sammanfattningsvis kan konstateras att svensk rätt inte föreskriver sådanaförbud mot import eller export som avses i artikel 7.1 eller sådanexportkontroll som avses i artikel 7.2 i EG-förordningen. berörs därmedinte av anmälningsplikten enligt artikel 7.3 i EG-förordningen.7.6 ÖverklagandenRegeringens förslag: En överklagandebestämmelse införs i den nya lagen om handel med vissa varor som kan användas till dödsstraff eller tortyr, m.m.Överklagande av de beslut som blir aktuella enligt regelverket, nämligenKommerskollegiums beslut i tillståndsärenden enligt EG-förordningen ochTullverkets beslut om kvarhållande enligt artikel 10.2 i EG-förordningen samt om förvaringskostnader m.m. enligt 8 § i ovan nämnda lag, får därmed ske hosallmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande tillkammarrätten.Promemorians förslag: Överensstämmer i allt väsentligt med regeringens.Remissinstanserna: har lämnat vissa synpunkter som rör möjlighetenatt överklaga de aktuella besluten även utan den föreslagna bestämmelsen, menhar inte motsatt sig förslaget.Skälen för regeringens förslag: Beslut som olika tillståndsmyndigheter meddelari frågor rörande import- och exportreglering kan normalt överklagas hos allmänförvaltningsdomstol, medan prövningstillstånd krävs vid överklagande tillkammarrätten. Detta framgår av 4 § lagen (1975:85) med bemyndigande att meddelaföreskrifter om in- eller utförsel av varor och 9 § förordningen (1997:969) omimport- och exportreglering. Detta gäller även fall där föreskrifterna harbeslutats av EG.Den nu aktuella EG-förordningen faller delvis under tillämpningsområdet förförordningen (1997:969) om import- och exportreglering i det den avser import-och exportreglering av varor, jfr 1 §. , eftersom det direkt avEG-förordningen framgår att Kommerskollegiet är behörig myndighet, blir inte debestämmelser i förordningen som handlar om valet av licensmyndighet tillämpliga. Därmed kan inte heller överklagandebestämmelsen tillämpas då den enligt sinordalydelse endast gäller för beslut som en licensmyndighet har meddelat medstöd av denna förordning. Vidare är förordningen överhuvudtaget inte tillämpligi de delar som EG-förordningen möjliggör tillstånd till att tillhandahålla eller ta emot tekniskt bistånd (artiklarna 3 och 4).Beträffande icke-gemenskapsvaror kan förmodligen, som påpekat i sittremissyttrande, vissa beslut om kvarhållande vid import sorteras in under 3 kap. 8 § tullagen (2000:1281) med hänvisning till behovet av tullövervakning. Sådana beslut kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol enligt 9 kap. 2 §tullagen.Eftersom de myndighetsbeslut som blir aktuella enligt regelverket måste kunnadomstolsprövas bör det införas en överklagandebestämmelse i den föreslagnaverkställandelagen. Bestämmelsen bör ange att överklagande får ske hos allmänförvaltningsdomstol.