prop · GT0378 · 2006-02-08 00:00:00 — Med hänsyn till att användningen inte bör försvåra huvudmannens möjligheter att uppfylla de krav som från miljö- och hälsoskyddssyn- punkt ställs på va-anläggningen, kan en anslutning i fråga om avlopps- vatten som tillförs den allmänna anläggningen ibland förutsätta att av- loppsvattnet genom avskiljare eller på annat sätt först undergår viss rening innan det kan tas emot av den allmänna anläggningen. Syftet är att skydda va-anläggningen från undermåliga va-installationer som riskerar att förstöra eller medföra olägenheter för va-verksamheten och va-kollektivet. Under beredningen av lagstiftningsärendet har det på- talats att den av föreslagna formuleringen kan med- föra en alltför snäv tolkning, nämligen den att det bara är på själva anslutningsdagen som huvudmannen har möjlighet att vägra låta va- installationen vara ansluten till va-anläggningen. En så snäv tolkning är inte lämplig och torde inte heller ha varit avsedd. Bestämmelsen bör därför formuleras så att det klart framgår att huvudmannen inte skall vara skyldig att låta en va-installation vara kopplad till va-anläggningen om Prop. 2005/06:78 den har väsentliga brister. 5.9Särskilda anordningar för användningen av en allmän va-anläggning Regeringens förslag: Huvudmannen för en allmän va-anläggning skall ordna den eller de särskilda anordningar på fastighetens sida om för- bindelsepunkten som p.g.a. den allmänna anläggningens konstruktion eller utförande behövs för att fastigheten skall kunna använda va- anläggningen. Huvudmannen skall också svara för de vattenmätare som behövs. Fastighetsägaren skall upplåta nödvändigt utrymme för sådana an- ordningar, ha ett tillsynsansvar över anordningarna, svara för anord- ningarnas elförsörjning och anmäla fel och driftstörningar till huvud- mannen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget till lagreglering av ansvaret för särskil- da anordningar har fått ett blandat mottagande. har till- styrkt förslaget och anser att det väl synes överensstämma med senare års rättspraxis. kommun och Svenskt vatten har välkomnat att ansvarsförhållandena klargörs. kommun har anfört att huvudman- nen inte bör vara skyldig att bekosta anordningar eller installationer som redan finns på plats när lagändringarna införs, utan endast i fråga om ny- installationer. I övrigt har det inte framförts några invändningar mot eller synpunkter på förslagen. Skälen för regeringens förslag Allmänt om särskilda anordningar En allmän va-anläggning ordnas normalt så att fastigheterna kan ansluta sina servisledningar och använda anläggningen utan att det krävs särskilda anordningar för fastigheten. På grund av exempelvis typografiska förhåll- anden kan det ibland vara omöjligt att leda avloppsvatten till den allmänna va-anläggningen med självfall eller att få tillräckligt vattentryck i led- ningarna. Då krävs ofta att pumpar och tryckstegringsanordningar install- eras för att anläggningen skall kunna användas på avsett vis. Pumpar och andra anordningar som bara behövs för enstaka fastigheter omfattas normalt inte av huvudmannens ansvar enligt va-lagen, vare sig dessa är belägna före eller efter förbindelsepunkten. Vanligtvis bekostas sådana anordningar av fastighetsägaren. Om däremot behovet av sådana särskilda anordningar inte är hänförligt till den enskilda fastighetens spe- ciella förhållanden utan orsakat av att den allmänna va-anläggningen fått en olämplig utformning, har huvudmannen i praxis ansetts behöva stå för anordningen. Även inom konventionella avloppssystem kan det behövas avlopps- pumpstationer för att överbrygga höjdskillnader inom systemet. De an- ordningar som då krävs har givetvis ansetts behöva ingå i den allmänna omöjliggör, eller i vart fall väsentligt försvårar och fördyrar, områdets topografiska förhållanden en konventionell själv- fallslösning för avloppet. Det kan aktualisera ett val av något av de alter- avloppssystem som har utvecklats för denna vattentjänst. Av sär- skilt intresse är s.k. LTA-anläggningar (lätta tryckavlopp). Sådana anlägg- ningar innebär att särskilda pumpenheter måste förläggas inne på fastig- heterna för att avloppssystemet skall fungera. LTA-systemen har gett upphov till tvister om ansvaret för de pump- enheter som placeras inne på fastigheterna. Frågan är om huvudmannen alltid skall ha ett ansvar för sådana pumpar och liknande anordningar. har i flera fall funnit att huvudmannen inte med stöd i va-lagen kan åläggas ett ansvar för anordningar som är förlagda på fas- tighetens sida om förbindelsepunkten. Vattenöverdomstolen och Miljö- överdomstolen har i olika avgöranden gjort en annan bedömning. har inte tagit upp frågan. Genom några domstolsavgöranden har huvudmannen ålagts ansvaret trots att pumpenheterna förlagts på fastighetens sida om förbindelsepunk- ten. Detta har motiverats med att pumpenheterna har ett nära funktionellt samband med den allmänna va-anläggningen. Domstolarna har ansett att de anordningar som på fastigheterna krävs för LTA-systemet i allmänhet är betydligt mera kostnadskrävande än anordningar som behövs vid ett självfallssystem. Det skulle strida mot likställighetsprincipen i va-lagen att låta fastighetsägarna dels fullt ut svara för sin andel i den allmänna va-anläggningen, dels bekosta de särskilda anordningar som på grund av den allmänna va-anläggningens utformning krävs på fastigheten. Dom- stolarnas bedömning innebär att huvudmannen på ett eller annat sätt har det ekonomiska ansvaret för just pumpanordningarna i ett LTA-system. Ansvaret för anordningar som p.g.a. den allmänna va-anläggningens konstruktion behövs på en ansluten fastighet Även om den gällande regleringen, där förbindelsepunkten utgör gränsen för huvudmannens ansvar, bör behållas som huvudregel finns det skäl att överväga en viss utvidgning av huvudmannens ansvar. Det rör sig om situationen att en viss anordning visserligen har förlagts på fastig- hetens sida om förbindelsepunkten men behövs på grund av den allmän- na va-anläggningens utformning och inte på grund av fastighetens speci- ella förhållanden. Vad som främst kan motivera en reglering som utvidgar huvudman- nens ansvar till att i vissa fall också omfatta anordningar efter förbindel- sepunkten är, för det första, att det kan hävdas att huvudmannen egent- ligen va-kollektivet bör stå den ekonomiska risken för det system som huvudmannen väljer att inrätta. En osäkerhet i fråga om vilka kostnader en viss lösning medför bör enligt detta synsätt drabba huvudmannen och inte den enskilde fastighetsägaren. För det andra kan det hävdas att den enskilde fastighetsägaren varken bör åläggas ett tekniskt eller ett ekono- miskt ansvar för en mer eller mindre avancerad anordning som fastig- hetsägaren inte själv önskat. I rättspraxis är det framför allt det första av dessa skäl som synes ha motiverat ett utökat ansvar för huvudmannen. När en va-anläggning, såsom ett LTA-system, för att fungera förut- sätter att pumpar eller andra särskilda anordningar förläggs på fastighets- sidan om förbindelsepunkten, kan det vara svårförståeligt för fastighets- ägaren att behöva svara för sådana anordningar. I den situationen fram- står förbindelsepunkten inte som en naturlig avgränsning av huvudman- nens ansvar. Detta gäller särskilt när det rör sig om anordningar som kräver underhåll och även behöver bytas ut med jämna mellanrum. När särskilda anordningar krävs på grund av att huvudmannen valt ett visst system, och detta inte är motiverat enbart av en eller ett fåtal fastigheters särförhållanden, kan det alltså vara befogat att utvidga huvudmannens ansvar. En nackdel med en sådan reglering är att den klara avgränsning som förbindelsepunkten innebär för huvudmannens ansvar inte gäller för vissa anordningar. Huvudmannen kommer att få en lagstadgad skyldighet att svara för anordningar som är belägna på tomtmark och kanske rent av inne i andras byggnader. Bestämmelserna i va-lagen om förbindelse- punkter syftade bl.a. till att undvika att huvudmannen skulle ha ett sådant ansvar. På grund av de nämnda domstolsavgörandena har dock huvud- män som valt att inrätta LTA-system i många fall redan påtagit sig ett sådant ansvar, och alltså genom överenskommelser inrättat sig i den nu föreslagna ordningen. Dessutom har va-huvudmän , normalt med stöd av allmänna bestämmelser, ansvaret för anordningar efter för- bindelsepunkten, nämligen vattenmätare. Frågan är hur långt huvudmannens ansvar skall sträcka sig. Åtminstone bör huvudmannen ansvara för införskaffande och installation av de an- ordningar som behövs samt svara för service och underhåll. Den löpande tillsynen över anordningar som finns inne på fastigheterna bör dock fas- tighetsägaren stå för. Det bör också vara fastighetsägarens ansvar att un- derrätta huvudmannen om driftsstörningar och behov av åtgärder. Sådana löpande kostnader som inte avser underhållet av anordningarna men den fortlöpande driften bör normalt kunna läggas på fastighetsägarens ansvar. För att kunna fullgöra sitt ansvar krävs att huvudmannen har rätt till nödvändiga utrymmen för de anordningar som behövs. Huvudmannen måste få ställa krav på hur dessa utformas och hur anordningarna in- rättas, inte minst från arbetarskyddssynpunkt. Dessutom måste huvud- mannen ha rätt till tillträde till sådana utrymmen. Det bör därför införas en bestämmelse om detta i lagen. Den föreslagna regleringen omfattar också situationen att anordningen är motiverad såväl av fastighetens eget behov som av den allmänna an- läggningens. Till exempel kan tänkas att en fastighet som ansluts till ett LTA-system under alla förhållanden hade krävt pumpning för att kunna bli av med avloppsvattnet. Även den fastigheten bör alltså behandlas som de andra inom området för det valda LTA-systemet. När fastighetens va- förhållanden påtagligt avviker från vad som i övrigt gäller inom verk- samhetsområdet, bör huvudmannen dock ha en möjlighet att träffa avtal med fastighetsägaren om villkoren för användandet. vattens normalförslag till bestämmelser om användningen av allmänna va-anläggningar innehåller bestämmelser om vattenmätning som innebär att vattenförbrukningen normalt fastställs genom mätning på det sätt som huvudmannen bestämmer, att huvud- mannen tillhandahåller en mätare som förblir huvudmannens egendom samt att fastighetsägaren kostnadsfritt tillhandahåller en plats för vatten- Prop. 2005/06:78 mätaren och ger huvudmannen rätt till tillträde till mätarplatsen. Bestämmelser om vattenmätning hör samman med avgiftsuttaget. Genom att vattenmätaren är belägen på fastighetssidan om förbindelse- punkten är den inte en del av den allmänna va-anläggningen utan ingår i fastighetens va-installation. Även om vattenmätaren inte har betydelse för den allmänna va-anläggningens funktion utan bara för avgiftsuttaget har frågan om ansvaret för vattenmätaren ungefär samma karaktär som i frå- gan om s.k. LTA-anläggningar vattenmätaren behövs för att systemet (en rättvis fördelning av avgifter i systemet) skall fungera. Huvudman- nens ansvar för vattenmätare bör därför anges i lagen. 5.10Användningen av en allmän va-anläggning Regeringens förslag: I fråga om fastighetsägarens allmänna skyldig- heter vid användningen av den allmänna va-anläggningen införs ett uttryckligt förbud mot att tillföra den allmänna va-anläggningen vät- skor, ämnen eller föremål som kan inverka skadligt på ledningsnätet eller dess funktion eller på annat sätt medföra skada eller olägenhet. De närmare föreskrifter som behövs i fråga om användningen av en allmän va-anläggning meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, kommunen. Om en fastighets va-förhållanden påtagligt avviker från de förhåll- anden som i övrigt råder i den allmänna va-anläggningens verksam- hetsområde, får huvudmannen träffa avtal med fastighetsägaren om särskilda villkor för användningen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte framfört några invändningar. Skälen för regeringens förslag Som tidigare konstaterats är rättsförhållandet mellan huvudmannen och användarna i huvudsak offentligrättsligt reglerat. Såväl huvudmannens ansvar gentemot fastighetsägarna som dessas skyldigheter vid använd- ningen följer i första hand av va-lagens regler. Av va-lagens bestämmelser följer att fastighetsägaren inte får använda anläggningen på ett sådant sätt att de allmänna krav som kan ställas på anläggningen inte kan uppfyllas. Dessa krav följer av annan lagstiftning än va-lagen och fastighetsägaren är skyldig att ta hänsyn till vad som sägs i sådan lagstiftning. Dessutom måste fastighetsägaren se till att det som släpps ut i avloppsnätet inte medför olägenheter för huvudmannen, andra användare eller berörda. De nuvarande reglerna skiljer sig i viss mån års va-lag. Enligt den lagen var det förbjudet att en i allmän avloppsledning släppa ut ett ämne som genom frätning, slambildning eller på annat sätt kunde skada anläggningen. Anläggningen skulle i övrigt användas med nödig försiktighet så att olägenhet för andra anslutna fastigheter och för huvud- mannen såvitt möjligt undveks. Huvudmannen hade möjlighet att med- dela närmare föreskrifter. Även om det i den nuvarande va-lagen inte lika utförligt som i äldre lag anges vad fastighetsägaren har att följa vid användningen, har någon saklig ändring inte varit avsedd. Huvudmannen har möjlighet att inom va-lagens ram meddela allmänna bestämmelser om anläggningens använ- dande. Detta framgår av 22 § va-lagen som dessutom anger att fastighets- ägarens möjligheter att nyttja anläggningen för dess ändamål inte genom sådana bestämmelser får oskäligt begränsas eller försvåras. I den mån de antagits av en beslutande församling ger kommunallagen möjlighet till laglighetsprövning av beslutet. I andra fall, exempelvis då huvudmannen är ett privaträttsligt organiserat subjekt, saknas denna möj- lighet. Om fastighetsägaren anser att allmänna bestämmelser oskäligt be- gränsar eller försvårar användandet finns det alltid möjlighet att hos ansöka om jämkning eller ogiltigförklaring av en så- dan bestämmelse. Allmänna bestämmelser får bara avse själva använd- ningen av den allmänna va-anläggningen och de kan bara tillämpas för sådana fastighetsägare som faktiskt använder sig av anläggningen. Enligt 19 § va-lagen får huvudmannen inte meddela föreskrifter om en va-installations beskaffenhet, om utförande av installationsarbete eller om vem som har rätt att utföra sådant arbete. Denna bestämmelse gäller såväl generella föreskrifter som föreskrifter i ett enskilt fall. vatten har allt sedan 1970 års va-lag trädde i kraft utarbetat normalförslag till allmänna bestämmelser för bru- kande av en kommuns allmänna va-anläggning, ABVA. Dessa normal- förslag har fått mycket stort genomslag och ligger till grund för merpar- ten av de allmänna bestämmelser som antagits av kommunala huvudmän, såväl när verksamheten bedrivs i förvaltningsform som när ett kommu- nalt bolag är huvudman. Eftersom det inte är möjligt, och ibland inte ens lämpligt, att i de all- männa bestämmelserna eller i avgiftstaxan förutse och reglera alla tänk- bara uppkommande situationer vid användningen medger va-lagen att avtal kan träffas mellan huvudmannen och fastighetsägare i sådana frågor som inte regleras i allmänna bestämmelser eller taxa. Detta gäller i syn- nerhet för t.ex. större industrikunder som har särskilda behov av vatten- tjänster. Om å andra sidan avtal träffas i en fråga som redan är reglerad i de allmänna bestämmelserna eller taxan blir avtalet utan verkan. När viss fråga som avser användningen inte har blivit reglerad i vare sig allmänna bestämmelser eller taxa och inte heller något avtal har kunnat träffas mel- lan parterna, kan på talan av huvudmannen eller en fastighetsägare fastställa vad som skall gälla. Om fastighetsägaren åsidosätter sina skyldigheter vid användningen av den allmänna va-anläggningen kan fastighetsägaren bli skadeståndsskyl- dig. Huvudmannen har vidare vissa möjligheter att stänga av vatten- tillförseln vid väsentliga försummelser från fastighetsägarens sida. Regleringen av hur den allmänna va-anläggningen får användas Användningsförhållandet bör även i fortsättningen vara offentligrättsligt reglerat. I va-lagstiftningen bör det, oberoende av den rättsliga regler- ingen i övrigt, finnas en övergripande bestämmelse som anger ramen för fastighetsägarens användning av den allmänna anläggningen. Där bör framgå att fastighetsägaren har ett allmänt ansvar att inte använda an- läggningen på ett sätt som medför en skada eller olägenhet för huvud- mannen. I fastighetsägarens allmänna ansvar ligger bl.a. ett förbud mot utsläpp av skadliga ämnen i den allmänna avloppsanläggningen. I branschorgani- sationen Svenskt vattens normalförslag till ABVA finns ett övergripande förbud mot sådana utsläpp med närmare angivande av föremål och ämnen. Sådana utsläpp är den största enskilda orsaken till skada eller olägenhet vid driften av den allmänna anläggningen. Även små utsläpp kan med- föra allvarliga konsekvenser för huvudmannen. Ett motsvarande ut- släppsförbud bör uttryckligen framgå av lagen. Lagens allmänt angivna bestämmelser är inte tillräckliga i alla situatio- ner. Olika uppfattningar kan förekomma i fråga om vad som är skadligt eller vad som annars kan medföra olägenheter. Det bör därför finnas en möjlighet att mer detaljerat ange vad som krävs av fastighetsägaren vid användningen. Ett bemyndigande om detta bör finnas i lagen. Sådana föreskrifter om användningen som behöver vara anpassade till lokala förhållanden bör meddelas av kommunen. För att kommunen skall kunna meddela föreskrifter om användningen av en allmän va-anlägg- ning krävs en delegation av normgivningsmakt via ett bemyndigande från regeringen. Vidare måste normgivningen avse något av de ämnes- områden som räknas upp i 8 kap. 7 § regeringsformen. Där anges bl.a. ämnesområdena skydd för liv, personlig säkerhet eller hälsa, närings- verksamhet, utformning av byggnader, anläggningar och bebyggelse- miljö samt natur- och miljövård. Förutom intresset av en god hushåll- ning med naturresurserna skall de föreskrifter som kan behövas om an- vändningen av en allmän va-anläggning inte tjäna något annat syfte än att tillgodose va-lagens skyddsintressen att värna om människors hälsa och miljön. Det är alltså möjligt att ge kommunen rätten att meddela sådana föreskrifter om hur fastighetsägare och andra får använda en allmän va- anläggning som behövs för att anläggningens syfte inte skall förfelas. Sådana föreskrifter skall alltså avse fastighetsägarnas skyldigheter när de använder sig av anläggningens tjänster. Vad som främst bör komma i fråga är föreskrifter som gör det möjligt att precisera vad fastighetsägaren får släppa ut i den allmänna avlopps- anläggningen. Att fastighetsägaren rent allmänt är skyldig att använda anläggningen på ett sätt som inte orsakar olägenheter eller skada för hu- vudmannen eller andra användare och även förbjuds att släppa ut skad- liga ämnen och liknande följer i och för sig redan av den föreslagna lag- bestämmelsen om detta. Genom föreskrifter bör det vara möjligt att peka ut ämnen, föremål och annat som inte får släppas ut i anläggningen. Vidare bör det vara möjligt att inskränka fastighetsägares rätt till vatten- uttag, särskilt för annat ändamål än som motsvarar hushållsförbrukning, när det annars finns risk för olägenheter vid driften av va-anläggningen. Huvudmannen bör ha möjlighet att träffa överenskommelser med fas- tighetsägare om rätt för dessa att släppa ut avloppsvatten som har en av- vikande sammansättning. Särskilt bör denna möjlighet användas för t.ex. industrikunder och andra som har behov av vattentjänster av annat slag än som omfattas av huvudmannens skyldigheter enligt lagen. Särskilda anordningar för behandling av avloppsvatten En fråga som har uppmärksammats i beredningen av lagförslaget är om det bör finnas möjligheter att kräva särskilda anordningar hos fastighets- ägaren för behandling av avloppsvattnet innan det släpps ut i den allmänna Om avloppsvattnet innehåller exempelvis oljor eller fett i mer än en obetydlig omfattning och därmed riskerar att medföra en skada eller olägenhet för huvudmannen kan det vara lämpligt att anordningar för avskiljning av sådana ämnen installeras hos fastighetsägaren. dan bestämmelse finns i byggregler, som gäller vid ny- och tillbyggnad men inte för befintlig bebyggelse. Som råd anger byggreg- lerna att en avskiljare bör finnas om spillvattnet kan innehålla mer än obetydliga mängder av slam eller fasta partiklar som ger en påtaglig risk för avsättningar, fett eller andra ämnen som avskiljs vid spillvattnets av- kylning, bensin eller andra brand- och explosionsfarliga vätskor eller olja och andra i vatten olösliga ämnen. vattens normalförslag till ABVA inne- håller inte något om installation av sådana avskiljare. inte meddela sådana föreskrifter. Även om det säkert i många fall både är lämpligt och rimligt att sådana anordningar installeras avser denna fråga Som tidigare nämnts hör föreskrifter om hur en va-installation bör utföras hemma i bygglagstiftningen och inte i va- Svenskt vattens normalförslag till ABVA innehåller också en bestäm- melse som förefaller ta sikte mer på hur va-installationen är utförd än på Enligt bestämmelsen får en avfallskvarn installeras bara om huvudmannen efter ansökan medger det. kan ha en historisk förklaring. I förarbetena till va-lagen anfördes att en allmän rätt för huvudmannen att förbjuda installation av hushållsmaski- ner skulle leda alltför långt och att det inte torde finnas anledning att för- bjuda tvätt- och diskmaskiner. Beträffande avfallskvarnar ansågs där- emot att dessa kunde föranleda att avloppsvattnet får en sammansättning som i väsentlig mån avviker från det normala vilket kan skapa speciella problem för huvudmannen. Huvudmannan ansågs därför ha möjlighet att förbjuda eller närmare reglera villkoren för installation av apparater som på ett besvärande sätt kan inverka på avloppsvattnets beskaffenhet (prop. 1970:118 s. 148 f). Svenskt vatten har i sitt remissvar anfört att det i den nya lagen bör införas ett uttryckligt förbud mot användning av köks- avloppskvarnar och andra anordningar eftersom huvudmannen annars inte har någon möjlighet att kontrollera användningen av sådana anord- ningar och att de ökade reningskostnaderna kommer att drabba samtliga fastighetsägare, något som inte skulle överensstämma med att avgifterna bör fördelas efter skälig och rättvis grund och att det är förorenaren som Syftet med att installera avfallskvarnar är främst att kunna finfördela hushållsavfall så att avfallet kan bortföras från fastigheten genom av- En ökad tillförsel av hushållsavfall jämfört med vad som normalt tillförs avloppssystemet kan givetvis medföra problem, såsom bl.a. stopp i ledningssystemet eller ökade mängder fett. dock vilken beskaffenhet avloppsvattnet har, och det finns fog för den ståndpunkten att avloppsvatten som innehåller fett och andra ämnen i sådan mängd att det medför olägenheter vid driften av den allmänna an- Prop. 2005/06:78 läggningen inte är av en sådan beskaffenhet att huvudmannen är skyldig att ta emot det. Det bör även i detta sammanhang erinras om att Bover- kets byggregler, som även rör va-installationer, innehåller föreskrifter om behandling av spillvatten. Hur som helst är det givetvis inte avfalls- kvarnen som genererar det skadliga innehållet utan vad som tillförs denna kvarn. De krav som kan ställas bör därför avse avloppsvattnets beskaffenhet och inte avse direkta krav på installationen. Genom rele- vanta krav på avloppsvattnet bör det vara möjligt att uppnå samma resul- tat som den nuvarande bestämmelsen i ABVA om avfallskvarnar leder till. Användande av avfallskvarnar innebär nog normalt att sådana krav inte uppfylls. Avtal mellan huvudmannen och en användare