prop · GT03212 · 2006-06-07 00:00:00 — Syftet med direktivet är enligt artikel 1 att införa gemenskapsåtgärder för att förbättra hamnskyddet inför hot om säkerhetstillbud. Direktivet skall också säkerställa att sådana skyddsåtgärder som vidtas med tillämpning av EG-förordningen om sjöfartsskydd drar fördel av ett ökat skydd i hamnar. Enligt artikel 2 skall direktivet tillämpas på alla hamnar i en medlemsstat där det finns en eller flera av de hamnanläggningar som omfattas av en godkänd skyddsplan för hamnanläggningar enligt EG-förordningen om sjöfartsskydd. (Med hamn avses enligt artikel 3 ett specificerat land- och vattenområde, med gränser som fastställts av den medlemsstat i vilken hamnen befinner sig, vilket består av sådana anläggningar och sådan utrustning som underlättar kommersiella sjöfartstransporter, och med hamnanläggning avses en plats där samverkan mellan fartyg och hamn äger rum.) Det finns emellertid en viktig begränsning i direktivet, nämligen att när gränserna för en hamn i praktiken sammanfaller med gränserna för en hamnanläggning enligt EG-förordningen, har EG-förordningen företräde framför direktivets bestämmelser. För del är detta en intressant bestämmelse eftersom det finns ett antal hamnanläggningar, oftast s.k. industrihamnar, som ligger för sig själva och därmed utgör hela hamn- området. För dessa hamnar skall således endast EG-förordningen tillämpas. En följd av denna överlappning av bestämmelserna är att antalet hamnar som kommer att omfattas av hamnskyddet inte blir fler utan avsevärt färre än antalet hamnanläggningar som ingår i sjöfarts- skyddet. För att kunna avgöra om endast EG-förordningen eller även hamn- skyddsbestämmelserna är tillämpliga skall medlemsstaterna för varje hamn fastställa de gränser inom vilka direktivet skall vara tillämpligt. Direktivet skall inte heller tillämpas på militära anläggningar i hamnar. Slutligen finns en bestämmelse om att medlemsstaterna får tillämpa direktivet på områden som har anknytning till hamnarna, dvs. områden som inte ligger inom hamnens fastställda gränser. Enligt artikel 5 skall medlemsstaterna för varje hamn som omfattas av direktivet utse en hamnskyddsmyndighet. skall ansvara för upprättande och genomförande av hamnskyddsplaner som grundar sig på resultatet av hamnskyddsutredningar. Hamnskydds- myndigheten får vara densamma som den behöriga sjöfartsskydds- myndigheten enligt EG-förordningen om sjöfartsskydd. Skyddsutredning, skyddsplan och skyddschef Medlemsstaterna skall enligt artikel 6 se till att det för de hamnar som omfattas av direktivet görs hamnskyddsutredningar. I utredningarna skall hänsyn tas till de olika hamndelarnas särart och, i de fall där berörda myndigheter anser det tillämpligt, även till närliggande områden, om dessa påverkar säkerheten i hamnen. Hänsyn skall även tas till de utred- ningar för det berörda områdets hamnanläggningar som har gjorts med tillämpning av EG-förordningen om sjöfartsskydd. I bilaga I till direk- tivet finns detaljerade minimibestämmelser som skall följas vid genom- förande av utredningen. skall godkännas av den berörda medlemsstaten. Hamnskyddsplanen bygger på skyddsutredningens resultat och skall enligt artikel 7 beskriva vilka förfaranden som skall tillämpas, vilka åtgärder som skall vidtas och vilka insatser som krävs för var och en av de s.k. skyddsnivåerna i hamnen. Det är medlemsstaterna som skall se till att hamnskyddsplaner utarbetas, upprätthålls och uppdateras. Vid detta arbete skall samma hänsyn tas som vid genomförandet av hamnskydds- utredningen. En viktig aspekt avseende hamnskyddsplanerna är att åtgärder, förfaranden och insatser kan variera mellan olika delområden inom hamnen. Bilaga II i direktivet innehåller detaljerade minimibe- stämmelser om vad som skall ingå i en skyddsplan. Hamnskyddsplanen skall godkännas av den berörda medlemsstaten innan den genomförs. Medlemsstaterna skall också se till att planernas genomförande över- vakas. Vidare skall enligt artikel 9 en hamnskyddschef utses för en eller flera hamnar samt godkännas av medlemsstaterna. Hamnskyddschefen skall vara kontaktpunkt för hamnskyddsfrågor. Hamnskyddschefen kan vara samma som hamnanläggningens skyddschef enligt EG-förordningen. Liksom inom sjöfartsskyddet skall det enligt artikel 8 finnas tre skydds- nivåer, dvs. nivåer som beskriver hur omfattande skyddsåtgärder som skall vidtas i hamnen. Medlemsstaterna skall bestämma vilken skydds- nivå som från tid till tid gäller för varje hamn eller del av hamn. Defini- tionen av de tre nivåerna överensstämmer ordagrant med definitionerna av de tre skyddsnivåerna i EG-förordningen om sjöfartsskydd. Olika nivåer kan råda inom olika delar av hamnen vilket är en logisk följd av att en hamnanläggning enligt EG-förordningen kan bli föremål för ett beslut om höjning av skyddsnivån. Beroende på vilken skyddsnivå som skall råda skall olika åtgärder vidtas; vilka åtgärder det är fråga om skall framgå av respektive hamns skyddsplan. En sambandspunkt, som kan vara densamma som inom sjöfartsskyddet, skall enligt artikel 12 utses av medlemsstaten. Sambandspunkten skall handha kontakterna med kommissionen. För att undvika onödigt merarbete föreskrivs i artikel 4 att hamnskydds- åtgärderna enligt direktivet noga skall samordnas med de åtgärder som vidtas enligt EG-förordningen om sjöfartsskydd. Erkända skyddsorganisationer (t.ex. s.k. klassningssällskap) har tilldelats en presumtiv roll genom att medlemsstaterna enligt artikel 11 får utse erkända skyddsorganisationer. Om sådana har utsetts får dessa t.ex. göra hamnskyddsutredningar och utarbeta hamnskyddsplaner. Vilka villkor som dessa organisationer skall uppfylla framgår av bilaga IV till direk- tivet. Direktivet innehåller slutligen bestämmelser om medlemsstaternas och kommissionens övervakning av direktivet (artikel 13), att kommissionen och medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att skydda den information som har lämnats till kommissionen och att personal som genomför inspektioner eller handhar sekretessbelagd information skall genomgå lämplig säkerhetsprövning (artikel 16) samt att effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner skall införas (artikel 17). Direktivet skall enligt artikel 18 vara genomfört . Direktivet riktar sig enligt artikel 21 till de medlemsstater som har sådana hamnar som avses i artikel 2.2. Av artonde skälet framgår att eftersom direktivet gäller kusthamnar gäller skyldigheterna i direktivet inte , , , och . 5 Genomförande av direktivet 5.1.1En lag om hamnskydd Regeringens förslag: En lag om hamnskydd skall genomföra direk- tivet om ökat hamnskydd. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: , vid och transporträtt vid instämmer i att hamnskyddet bör genomföras i en separat ny lagstiftning. , , hamnar, och anser att bestämmelserna bör föras samman med regelverket om sjöfartsskydd. Övriga remissinstanser uttalar sig inte om förslaget i denna del. anför att det inte är helt klart hur reglerna förhåller sig till bl.a. Haagkonventioner. Skälen för regeringens förslag: Hamnverksamhet är ett i princip oreglerat område i svensk rätt. Särskilda bestämmelser om skydd av hamnar finns inte. Frågan är om det finns något tillräckligt närliggande regelverk som är lämpligt att användas för att genomföra direktivet om ökat hamnskydd eller om bestämmelserna skall genomföras genom en ny lagstiftning. Såsom beskrivits i avsnitt 4 kompletterar direktivet om ökat hamn- skydd reglerna om sjöfartsskydd. Ett alternativ skulle således kunna vara att genomföra direktivet genom att införa dess bestämmelser i lagen (2004:487) om sjöfartsskydd och i föreskrifter meddelade med stöd av den lagen. Detta alternativ har också förordats av flera remissinstanser. En fördel med en sådan lösning är att samtliga bestämmelser om skydd som en hamn och en hamnanläggning, vilka i många fall drivs av samma subjekt, har att följa kommer att återfinnas i samma regelverk. Genom- förandet av hamnskyddet kan då också göras relativt enkelt genom t.ex. hänvisningar till motsvarande bestämmelser i sjöfartsskyddets regelverk. Mot en sådan lösning talar framför allt det förhållandet att lagen om sjöfartsskydd reglerar ett ganska begränsat område inom sjöfartsskyddet. Merparten av sjöfartsskyddets bestämmelser återfinns för del inte i lagen om sjöfartsskydd utan i EG-förordningen om sjöfartsskydd. Lagen om sjöfartsskydd innehåller huvudsakligen endast bestämmelser som gör att EG-förordningen om sjöfartsskydd kan tillämpas i praktiken liksom vissa administrativa och processuella regler samt sanktions- bestämmelser. EG-förordningen om sjöfartsskydd är direkt tillämplig och varken behöver eller får genomföras i nationell rätt. För att genomföra ett direk- tiv i nationell rätt krävs däremot att alla i direktivet reglerade för- hållanden får sin motsvarighet i de nationella bestämmelserna. Direktivet om ökat hamnskydd kommer således, jämfört med sjöfartsskyddet, att generera en större mängd nationella bestämmelser vilket gör att en integrering av dessa i lagen om sjöfartsskydd skulle innebära en viss svåröverskådlighet av lagen. Det är därför enligt regeringen lämpligare Prop. 2005/06:212 att åstadkomma en ny lagstiftning som till vissa delar kommer att vara likadan som den befintliga lagstiftningen om sjöfartsskydd, ehuru den reglerar ett annat område. , vid och transporträtt vid uttalar också stöd för denna bedömning. Regeringen föreslår således att direktivet om ökat hamnskydd skall genomföras genom en ny lagstiftning och inte genom inlemmande i lagen om sjöfartsskydd. Lagens namn bör vara lag om hamnskydd. Visserligen talar direktivet om och är betitlat ökat hamnskydd, men eftersom lagstiftning om skydd av hamnar saknas över huvud taget i svensk rätt ter det sig omotiverat att i den första lagstiftningen i frågan tala om ökat hamnskydd. Enligt är det inte helt klart hur reglerna förhåller sig till bl.a. Haagkonventioner. Haagkonventioner ut- görs av en rad mellanstatliga avtal om regler i krig. Den nya lagen inne- håller bestämmelser om vilket skydd en hamn skall upprätta inför hot om allvarliga olagliga handlingar, och då framför allt terrorism. Den nya lagen tar alltså inte primärt sikte på handlingar under krig eller krigsfara. Det innebär inte att den nya lagen upphör att gälla under sådana om- ständigheter. Som regel gäller nämligen svensk lagstiftning i såväl freds- som krigstid. Om krig eller krigsfara skulle uppstå blir beredskapslag- stiftningen tillämplig. I händelse av krig skall naturligtvis den inter- nationella humanitära rätten tillämpas. Regeringens förslag: Lagen skall tillämpas på alla hamnar i där det finns minst en hamnanläggning som omfattas av EG- förordningen om sjöfartsskydd. I den mån en hamns geografiska omfattning sammanfaller med en hamnanläggnings geografiska omfattning skall dock bestämmelserna i om sjöfartsskydd tillämpas i stället. Lagen skall inte tillämpas på militära anläggningar i en hamn. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med rege- ringens. Hänvisningen i promemorian till EG-förordningen om sjöfarts- skydd är något annorlunda än i regeringens förslag. I promemorian före- slås också att hamnens geografiska omfattning skall bestämmas i hamn- skyddsplanen. Remissinstanserna: och anser att det föreslagna tillämpningsområdet är bra utformat. Även tillstyrker förslaget om gränsdragningen blir som den presenteras i promemorian. anser att avgränsningen av lagens tillämpningsområde bör följa direkt av lagen och inte endast av en hamnskyddsplan. i anser att begreppet hamn inte är helt entydigt. hamnar anser att det bör införas en definition på begreppet hamn. påtalar vikten av att hamnområdet definieras. Försvarsmakten bekräftar att lagen inte behöver omfatta försvarsmaktens hamnanläggningar. Skälen för regeringens förslag I artikel 2.2 anges att de åtgärder som fastställs i direktivet skall tillämpas på alla hamnar i en medlemsstat där det finns en eller flera av de hamn- anläggningar som omfattas av en godkänd skyddsplan för hamn- anläggningar i enlighet med EG-förordningen om sjöfartsskydd. Rege- ringen föreslår således att det i lagen införs en allmän bestämmelse med motsvarande innehåll om lagens tillämpningsområde. Flera remissinstanser påtalar vikten av att hamnbegreppet är entydigt och föreslår att en definition tas in i lagen. Med hamn avses enligt artikel 3.1 i direktivet ett specificerat land- och vattenområde, med gränser som fastställts av den medlemsstat i vilken hamnen befinner sig, vilket består av sådana anläggningar och sådan utrustning som underlättar kommer- siella sjöfartstransporter. Någon definition på begreppet hamn föreslås inte i promemorian men bör enligt regeringen införas i lagen. Definitio- nen är, trots att den inte är helt entydig, av stor betydelse bl.a. vid fast- ställandet av hamnens gränser och vid bedömningen av vilka områden som kan omfattas av hamnen, samt när det gäller straffansvaret. Kopplingen mellan hamnen och hamnanläggningen innebär dock inte att EG-förordningen om sjöfartsskydd och lagen om hamnskydd skall tillämpas . I artikel 2.4 stadgas nämligen att om en hamn- anläggnings geografiska omfattning sammanfaller med hamnens geografiska omfattning skall de relevanta bestämmelserna i förordningen om sjöfartsskydd ha företräde framför bestämmelserna i direktivet. Detta är en viktig begränsning. Inom en hamn kan finnas flera hamnanläggningar som omfattas av bestämmelserna om sjöfartsskydd. Detta är fallet med många av landets hamnar. Inom dessa hamnar kommer normalt båda regelverken att gälla; sjöfartsskyddsbestämmel- serna i hamnläggningarna och hamnskyddsbestämmelserna i det övriga hamnområdet. I finns dock ett antal hamnar som i praktiken ut- görs av en enda hamnanläggning och som ligger för sig själva. Exempel på detta är välavgränsade industrihamnar och utskeppningshamnar för sten och liknande. I sådana fall innebär tillämpningsområdet att endast reglerna om sjöfartsskydd normalt kommer att tillämpas. Det kan också tänkas att även i hamnar med endast en hamnanläggning kan hamn- skyddsbestämmelserna bli tillämpliga. Detta blir fallet om hamnområdet är större än hamnanläggningen. Då skall hamnskyddsreglerna tillämpas i det hamnområde som ligger utanför hamnanläggningen. Det sagda med- för att antalet hamnar som faller under bestämmelserna om ökat hamn- skydd kommer att bli färre än antalet hamnanläggningar som faller under bestämmelserna om sjöfartsskydd. Förhållandet mellan regelverken bör tydliggöras genom att artikel 2.4 genomförs i lagens paragraf om tillämpningsområde. Något om hamnens och hamnanläggningens gränser Med hänsyn till de möjligheter till tvångsåtgärder mot enskilda som före- slås kunna utövas i en hamn med stöd av lagen (jfr avsnitt 5.1.8) är det angeläget att hamnens gränser är entydiga. Enligt artikel 2.3 skall med- lemsstaterna för varje hamn fastställa de gränser inom vilka direktivet skall vara tillämpligt. Hamngränserna utgör enligt bilaga I till direktivet en aspekt som skall fastställas i hamnskyddsutredningen. Detta bör i praktiken gå till så att det i hamnskyddsutredningen lämnas förslag till hamnens gränser. skall därefter godkännas av ansvarig myndighet, varvid bl.a. gränsdragningen slås fast. I avsnitt 5.1.5 redovisas närmare hur hamnskyddsutredningen, bl.a. när det gäller gränsdragningsfrågan, skall ske. Någon geografisk allmängiltig defini- tion av begreppet hamn låter sig inte göras. Tillämpningsområdet enligt direktivet är helt avhängigt av hamnens respektive hamnanläggningens geografiska gräns. Därmed måste samtliga hamnars gränser fastställas individuellt (av myndighet). Regeringen har dock i detta avsnitt före- slagit att en definition av begreppet hamn tas in i lagen. Av denna fram- går vilka områden som typiskt sett faller inom hamnområdet och inom vilka tvångsåtgärder således kan vidtas. Enligt bilaga II till direktivet måste dessutom områden för vilka särskilda krav gäller avseende tillträde eller kontroll vara ordentligt skyltade. De områden i hamnen inom vilka det kommer att vara möjligt att vidta tvångsåtgärder kommer således att vara markerade. Enligt artikel 2.2 skall direktivet inte tillämpas på militära anläggningar i hamnar. Sådana anläggningar finns av olika slag inom vissa hamn- områden. Regeringen föreslår att en motsvarande bestämmelse införs i lagen. Enligt Försvarsmakten har dessa anläggningar ändå ett fullgott skydd eftersom de normalt är skyddsobjekt enligt lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. Regeringens förslag: Varje hamn skall ha ett hamnskyddsorgan. Hamninnehavaren skall vara hamnskyddsorgan. Flera hamnar skall få ha samma hamnskyddsorgan. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: , transporträtt vid , i och tillstyrker förslaget. tillstyrker förslaget så till vida att hamnskyddsmyndigheten måste utses på lokal nivå men önskar en tydligare definition av hamnskyddsorganet. Kommunen anser också att frågan om förhållandet att större hamnar kan ha flera verksamheter inom sitt område är ringa belyst. vid anser att det är kommunen i vilken hamnen är belägen som skall inrätta ett hamnskyddsorgan. hamnar påpekar att hamninnehavaren inte kan vara hamnskyddsorgan för det fall hamnskyddsorganet skall vidta åtgärder för områden som hamninnehavaren inte råder över. kommun anser att staten bör ha det övergripande ansvaret för hamnskyddet. om inte ett offentligrättsligt organ bör vara hamnskyddsorgan. 2005/06:212 Kommuner och Landsting ställer sig frågande till hur hamnskyddsorganet skall utses, speciellt i hamnar där det finns flera hamnanläggningar och flera olika hamnanläggningsinnehavare. Även kommun anser att frågan om vem som är hamninnehavare och därmed hamnskyddsorgan måste belysas bättre. uppger att det knappast kan betraktas som rimligt att en hamn har ett skyddsansvar för en motor- väg som går över hamnområdet. Skälen för regeringens förslag I artikel 5 i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna skall utse en hamn- skyddsmyndighet för varje hamn som omfattas av direktivet. En och samma hamnskyddsmyndighet kan utses för mer än en hamn. Hamn- skyddsmyndigheten skall ansvara för upprättande och genomförande av hamnskyddsplaner som grundar sig på resultaten av hamnskyddsutred- ningar (för dessa begrepp se avsnitt 5.1.5). En behörig myndighet för sjöfartsskydd enligt EG-förordningen om sjöfartsskydd kan utses till hamnskyddsmyndighet. Svenska problem med att peka ut lämplig hamnskyddsmyndighet Vilket/vilka objekt som skall utpekas som hamnskyddsmyndighet är inte självklart. Detta beror på de ägarförhållanden och organisationsformer som råder i svenska hamnar. Medan hamnar i övriga medlemsstater drivs huvudsakligen i statlig regi, drivs hamnar i olika organisations- former, dock inte statligt. De hamnar som består av endast en hamn- anläggning ägs ofta av ett aktiebolag. Dessa hamnar är, som beskrivits i avsnitt 5.1.2, i princip utan egentligt intresse i detta sammanhang efter- som dessa hamnar normalt kommer att tillämpa bestämmelserna om sjö- fartsskydd och inte den nya lagen om hamnskydd. De hamnar som består av mer än en hamnanläggning drivs ofta av ett kommunägt aktiebolag eller av en . Det förekommer också ofta att hamnen drivs som ett bolag bestående av såväl kommunala som privata intressen. Det finns ingen gemensam nämnare för organisationsformerna, vilket sammanhänger med att hamnverksamheten i inte har varit statligt styrd. Det finns därmed inte heller någon generell myndighets- struktur med ansvar för hamnverksamheten i en kommun och inte heller någon statlig myndighet som har ansvaret för hamnverksamhet som sådan. Med tanke på den relativt korta tid som återstår innan hamn- skyddet skall vara genomfört är det därför, i avsaknad av en befintlig generell offentligt styrd hamnverksamhet, åtminstone uteslutet att som kommun anser genomföra åtgärderna inom hamnskyddet med staten som huvudansvarig. Ansvaret måste läggas på en lägre nivå och hos något organ som har kunskap om hamnverksamhet. I promemorian föreslås att hamninnehavaren skall vara hamnskydds- myndighet (och att denna dessutom skall benämnas hamnskyddsorgan). Skälen till detta är flera. Som redan har angivits innebär den svenska hamnmodellen att någon generell myndighetsstruktur för hamnar, vare sig lokal, regional eller statlig, inte finns. Detta innebär att det på myndighetsnivå generellt saknas den kunskap om hamnverksamhet som krävs för att genomföra de uppgifter som ankommer på hamnskydds- myndigheten enligt direktivet. Det reser också svårigheter att införa de sanktioner som direktivet kräver mot en myndighet. Offentligrättsligt organ som hamnskyddsmyndighet? och hamnar anser att det kan finnas anledning att överväga att utse ett offentligrättsligt organ till hamnskyddsmyndig- het. vid anser att det åtminstone är kommunen som skall inrätta hamnskyddsmyndigheten. hamnar anför att om det kommer att krävas åtgärder inom områden i hamnen över vilka hamninnehavaren inte råder (t.ex. trafik på allmänna vägar och järnvägar och tillträde till och övervakning av andra verksamheter) kan inte ett privaträttsligt hamnskyddsorgan åläggas att göra detta. Det finns enligt regeringen förvisso skäl för att låta t.ex. kommuner och länsstyrelser vara hamnskyddsmyndigheter eller få skyldigheten att upprätta sådana myndigheter. Kommuner och länsstyrelser har nämligen till uppgift att meddela lokala föreskrifter om ordningen och säkerheten i hamnar (jfr 1 och 4 §§ förordningen [1993:1632] med bemyndigande för kommuner och länsstyrelser att meddela lokala föreskrifter enligt ordningslagen [1993:1617]). Föreskriftsrätten enligt nämnda förordning och ordningslagen avser bland annat det som hamnskyddet syftar till, nämligen ordningen och säkerheten för och i hamnar och i dessas verk- För de hamnar där kommuner eller länsstyrelser har meddelat föreskrifter har dessa följaktligen vissa kunskaper om hamnverksam- Det skulle därför kunna framstå som befogat att utnyttja denna kunskap genom att också utse kommunerna och länsstyrelserna till Det faktiska inflytandet över hamnens drift bör vara avgörande för vem som skall utses som hamnskyddsmyndighet Kommunernas och länsstyrelsernas föreskriftsrätt omfattar emellertid endast en begränsad del av de uppgifter som ankommer på hamn- skyddsmyndigheten enligt direktivet. Enligt regeringen bör man i stället ta fasta på de uppgifter som hamnskyddsmyndigheterna enligt direktivet Det som avses med hamnskyddsmyndighet i direktivet är uppenbarligen ett organ som har mer konkreta uppgifter i hamnen, ett organ som har eller kan ha ett inflytande över verksamheten i hamnen. Vederbörande förutsätts ha kunskap om och inblick i den enskilda hamnens individuella egenskaper liksom kännedom om lokala för- hållanden i övrigt. Att utse en central, regional eller lokal myndighet utan närmare kunskap om dessa förhållanden är således mindre lämpligt. stället talar övervägande skäl för att det mest ändamålsenliga är att den som faktiskt utövar det avgörande inflytandet över driften i hamnen också utses till hamnskyddsmyndighet. Denne person, fysisk eller juridisk, som också kan betecknas som hamninnehavare, måste anses vara bäst skickad att utföra hamnskyddsarbetet utifrån direktivets krav, eftersom det är hos denne kunskapen om den enskilda hamnens förut- sättningar finns. Den övervägande majoriteten av de remissinstanser som yttrat sig i denna fråga delar också denna bedömning. Närmare om utpekandet av hamnskyddsmyndigheten Flera remissinstanser, framför allt Kommuner och Landsting, och kommun, har efterfrågat ett förtydligande av vem som skall utses till hamnskyddsorgan, bl.a. när det gäller hamnar som omfattar flera hamnanläggningar. Med tanke på den variation som råder kring ägarformerna i svenska hamnar är det emellertid inte möjligt att i lagen närmare ange vilken person detta generellt är. Bland annat måste ägar-, drift- och infrastrukturomständigheterna i den enskilda hamnen beaktas innan det går att klargöra vem som är hamninnehavare.