prop · GT03133 · 2006-03-22 00:00:00 — Mot bakgrund av detta bör den sekretess som följer av 8 kap. 23 § första stycket 2 sekretesslagen vara absolut även vad gäller arbetet med beredskap för extraordinära händelser i fredstid. Bestämmelsen skall alltså i övrigt inte ändras. Som en konsekvens av att bestämmelsen i 8 kap. 13 § lagen om civilt försvar föreslås bli överförd till 6 kap. 1 § lagen om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap ändras hänvisningen i 7 kap. 14 § åttonde stycket sekre- tesslagen till att avse den nya bestämmelsen. Handlingar som utarbetas vid genomförandet av risk- och sårbarhetsana- lyser kan komma att innehålla uppgifter som är känsliga ur säkerhetssyn- punkt. Om uppgifter som lämnar eller kan bidra till upplysningar om risker och sårbarhet sprids kan de komma att utnyttjas för att skada samhället. I arbetet med att genomföra risk- och sårbarhetsanalyser förutsätts som tidigare nämnts att även privata aktörer i kommunerna och landstingen medverkar på olika sätt. De enskilda som på detta sätt är delaktiga i arbetet kan komma att få del av information som i vissa fall inte bör röjas. En bestämmelse om tystnadsplikt för den enskilde som på detta sätt får reda på känsliga uppgifter bör därför införas i den föreslagna lagen om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. I den första punkten i den föreslagna bestämmelsen om tystnadsplikt anges att sådana förhållanden som är av betydelse för att förebygga och hantera fredstida kriser omfattas av tystnadsplikten. Den tystnadsplikten avser uppgifter motsvarande sådana förhållanden som sekretessen i 5 kap. 8 § sekre- tesslagen har till syfte att skydda. Detta eftersom det arbete som bedrivs av kommuner och landsting för att minska sårbarheten vid fredstida krissituationer annars kan komma att omintetgöras om uppgifterna kommer ut. Den andra punkten i bestämmelsen, som tar sikte på förhållanden av betydelse för totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt har sin motsvarighet i 9 kap. 1 § lagen om civilt försvar och motsvaras av den sekretess som följer av 2 kap. 2 § sekretesslagen. Punkterna 3 och 4, som har sin motsvarighet i 8 kap. 23 § sekretesslagen innebär att tyst- nadsplikt skall gälla för enskilda om sådana uppgifter som gäller andra personers ekonomiska förhållanden eller ett företags affärs- och driftsförhållanden. Med meddelarfrihet avses rätten enligt 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen att lämna uppgift i vilket ämne som helst för publicering i de medier som de båda grundlagarna omfattar. Meddelarfriheten är dock inte oinskränkt. Det är inte tillåtet att uppsåtligen lämna ut en allmän handling som omfattas av sekretess. Det är inte heller tillåtet att åsidosätta tystnadsplikt i de fall som anges i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrund- lagen eller i 16 kap. 1 § sekretesslagen. Tystnadsplikten har företräde framför meddelarfriheten på vissa områden. Den tystnadsplikt som följer av 5 kap. 8 § sekretesslagen har i sin helhet givits företräde framför meddelarfriheten, se kap. 16 1 § 3. Skälet för denna inskränkning av meddelarfriheten är att om uppgifter om t.ex. allvarliga sårbarheter i myndigheternas processer blir allmänt kända och utnyttjas för angrepp mot myndigheterna skulle det kunna leda till stora skador för myndigheterna, enskilda och samhället i stort (prop. 2004/05:5, s. 265). Tystnadsplikt enligt 8 kap. 23 § första stycket 2 sekretesslagen har företräde framför meddelarfriheten (16 kap. 1 § p. Det är av lika stor vikt att uppnå ett kvalificerat skydd för verksamheten med fredstida krishantering som för verksamheten med beredskapsförberedelser för höjd beredskap på detta område. Tystnadspliktens företräde framför meddelarfriheten enligt 8 kap. 23 § första stycket 2 och 16 kap. 1 § 3 bör fortsätta att gälla även efter den utökning av tillämpningsområdet till att även omfatta verksamhet som avser beredskap för extraordinära hän- delser som föreslås. Tystnadsplikt föreslås nu också gälla för enskilda (se föreslagen be- stämmelse i 7 kap. 1 § lagen om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap). Såsom Justitiekanslern påpekat har avsikten med att föreslå en tystnadsplikt som tar sikte på sådana förhållanden som är av betydelse för att förebygga och hantera fredstida kriser (punkten 1 i den föreslagna bestämmelsen i 7 kap. 1 §) varit att ett motsvarande sekretesskydd som gäller för 5 kap. 8 § sekretesslagen skall tillskapas. Såsom Justitie- kanslern konstaterar är en förutsättning för att så skall bli fallet att den tystnadsplikt som skall följa av 7 kap. 1 § 1 i den föreslagna lagen också ges företräde framför meddelarfriheten. Regeringen anser att de skäl som motiverar att tystnadsplikt enligt 5 kap. 8 § och 8 kap. 23 § första stycket 2 sekretesslagen har, respektive föreslås få, företräde framför meddelarfriheten gör sig gällande även för den tystnadsplikt som föreslås gälla för enskilda i detta sammanhang. Regeringen föreslår därför, i enlighet med Justitiekanslerns påpekande, att en begränsning av meddelarfriheten vad gäller uppgifter som faller in under 7 kap. 1 § 1 i den föreslagna lagen skall ske genom en ändring i 16 kap. 1 § 3 sekretesslagen. Lag om ändring i (1987:10) Regeringens förslag: skall, i de fall ett byggprojekt rör en befintlig byggnad, kontrollera om denna innehåller ett skyddsrum. Innehåller byggnaden ett skyddsrum skall nämnden ge den myndighet som avses i 3 kap. 1 § lagen om skyddsrum tillfälle att yttra sig över Utredningen om civilt försvar: Utredningens förslag överens- stämmer med regeringens vad gäller följdändringen i 9 kap. 12 § plan- och bygglagen 1987:10). Utredningen har inte i övrigt föreslagit någon Prop. 2005/06:133 ändring i denna lag. Remissinstanserna: Några invändningar mot utredningens förslag till följdändring har inte lämnats. har dock påpekat att det finns behov av en samrådsskyldighet för kommunen i lägen där det finns skyddsrum i byggnader som blir föremål för handläggning enligt . Skälen för regeringens förslag: Det finns ett stort antal användbara skyddsrum runt om i landet. Såsom tidigare konstaterats anser regeringen att det är av stor vikt att dessa skyddsrum bevaras och underhålls (se vidare avsnitt 11.3.3). Det handlar om mycket stora investeringar som gjorts på skyddsrumsområdet. Ingrepp i byggnader som innehåller skyddsrum och som inte görs på ett korrekt sätt kan medföra att skyddsrummet förlorar i skyddsförmåga, även om senare försök att rätta till de felaktiga ingreppen görs. Vidare kan enskilda drabbas av onödiga merkostnader om ett skyddsrum förstörs genom byggnads- åtgärder. Den enskilde kan då föreläggas att återställa skyddsrummet. För att i möjligaste mån förhindra att byggherrar/fastighetsägare försätter sig i sådana situationer bör en kontrollfunktion läggas in i form av en bestämmelse i . Regeringen delar således Statens räddningsverks bedömning att det behövs någon form av reglering i som uppmärksammar de i byggprojekt inblandade aktörerna på att skyddsrumslagstiftningen måste beaktas vid byggprojekt som rör befintliga skyddsrum. Förslaget till ny skyddsrumslag innebär att ansvaret för skyddsrumshanteringen flyttas från kommunerna till staten. Kommunerna skall dock ändå förse staten med de uppgifter som är av betydelse för skyddsrumsverksamheten. Mot bakgrund av detta föreslås ett tillägg i 9 kap. 8 § som innebär att byggnads- nämnden i samband med byggsamrådet får till uppgift att kontrollera om det finns skyddsrum i befintliga byggnader som berörs av ett bygg- projekt. I de fall där det finns ett skyddsrum skall nämnden bereda den myndighet som avses i 3 kap. 1 § lagen om skyddsrum tillfälle att yttra sig över åtgärderna. I och med detta skapas ett skydd dels för den enskilde, dels för att ett användbart skyddsrumsbestånd skall kunna upprätthållas. Alla byggnadsåtgärder som kan komma att påverka skyddsrums- funktionen omfattas av bestämmelsen. Förutom direkta ingrepp i skyddsrummet kan det exempelvis vara fråga om tillbyggnader som helt blockerar eller försvårar inrymningsvägen, dvs. möjligheterna att ta sig in i skyddsrummet. Regeringen anser även att den ansvariga myndigheten på skyddsrumsområdet bör upprätthålla ett register över de skyddsrum som finns i landet. Därmed kan uppgifter om vilka byggprojekt som berörs av skyddsrumslagstiftningen tas fram. Regeringens förslag: Med anledning av att lagen (1994:1720) om civilt försvar och lagen (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting upphävs och delvis ersätts med bland annat lagen om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap och lagen om skyddsrum, skall vissa följdändringar göras i annan lagstiftning. Utredningen om civilt försvar: Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att begreppet befolkningsskydd i lagtext skall ersättas med en hänvisning till det folkrättsliga civilförsvarsbegreppet. Remissinstanserna: Några invändningar mot utredningens förslag i dessa delar har inte lämnats. Skälen för regeringens beslut: Förslaget att upphäva lagen (1994:1720) om civilt försvar och lag (2002:833) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting och delvis ersätta dessa lagar med bland annat lagen om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap och lagen om skyddsrum innebär att följdändringar måste göras i ett antal lagar (se avsnitt 14.614.11). Befolkningsskydd och lagen om skydd mot olyckor Såsom framgår i avsnitt 11.2.3 föreslås att begreppet befolkningsskydd kan avskaffas som legaldefinition. Begreppet befolkningsskydd används i 10 kap. 2 § lagen (2003:778) om skydd mot olyckor. I det sammanhanget har inget behov av att låta bemyndigandet omfatta sådana åtgärder som faller inom befolkningsskyddet fortsättningsvis ansetts föreligga. Begreppet befolk- ningsskydd förekommer även i 8 kap. 2 § lagen om skydd mot olyckor. Strävan har i detta sammanhang varit att säkerställa att kommunens organisation för räddningstjänst i krig skall kunna åtnjuta det särskilda folkrättsliga skydd som beskrivs i Kapitel VI tilläggsproto- koll I till Genèvekonventioner. Utformningen av bestämmelsen i lagen om skydd mot olyckor har, liksom definitionen av befolknings- skydd i 1 kap. 2 § lagen om civilt försvar, utgått från det folkrättsligt definierade civilförsvarsbegreppet. Även om begreppet befolkningsskydd inte längre behövs som legaldefinition fyller ordet fortfarande en funktion i författningstext. Detta eftersom någon ändring i sak av vilka åtgärder som skall omfattas inte avses och befolkningsskydd numera är ett inarbetat begrepp inom området civilt försvar. Regeringen anser därför att en skrivning, där ordet befolkningsskydd används, är att föredra framför den skrivning som utredningen föreslagit i form av en hänvisning till tilläggsprotokoll I till rörande skydd för offren i internationella väpnade konflikter. I syfte att skapa en mer lättillgänglig skrivning bör ordet befolkningsskydd användas även fortsättningsvis i författningstext. Någon förändring i sak är inte avsedd. De nya lagarna, lagen om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap, lagen om skyddsrum och lagen om utrymning och inkvartering m.m. under höjd beredskap och samtliga ändringar i övrigt till följd av dessa förslag föreslås träda i kraft . Delar av lagen om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap föreslås dock träda i kraft . Såsom omnämnts i avsnitt 11.2.3 är syftet med detta att möjliggöra att utbetalningen av ersättningen till kommunerna för skall kunna göras . Detta eftersom tanken är att utbetalningarna till kommunerna skall ske senast vid detta datum en gång framöver. Till lagen om skyddsrum föreslås vissa övergångsbestämmelser i syfte att underlätta övergången. Av övergångsbestämmelserna till lag om skyddsrum följer att förelägganden som utfärdats med stöd av bestämmelserna om skyddsrum i lagen om civilt försvar skall anses som förelägganden enligt den nya lagen. I fråga om ersättning som bestämts före ikraftträdandet gäller ersättningsbestämmelserna i lagen om civilt försvar och för sådana skyddsrum, som inrättats med stöd av 6 kap. 13 § lagen om civilt försvar, gäller även fortsättningsvis bestämmelserna i lagen om civilt försvar (se även avsnitt 11.3.3). Vidare skall den som innehar en egendom med fideikommissrätt jämställas med en ägare när lagen om skyddsrum tillämpas. 12Det gemensamma radiokommunikations- systemet Ett flertal utredningar, bl.a. i betänkandet Trygga medborgare säker radiokommunikation (SOU 2003:10), har konstaterat att det finns allvarliga brister i de nuvarande kommunikationssystemen inom skydds- och säkerhetsområdet. För att stärka medborgarnas trygg- het pågår därför inrättandet av ett gemensamt radiokommunikations- system (för effektiv ledning). Systemet bygger på en europeisk standard (Tetra) som är specialutvecklad för skydds- och säkerhetsfunktioner. Rakelsystemet är avsett att kunna användas för ledning och samverkan i samhällets verksamheter för att skydda väsentliga säkerhetsintressen såsom att upprätthålla allmän ordning, bekämpa brottslighet, skydda och ingripa vid olyckor och hantera fredstida krissituationer samt vid de förberedelser som behövs för dessa åtgärder. Till verksamheterna hör också övervakning och kontroll av landets gränser och territorium. övervakning och andra åtgärder för säker drift av för samhällets skydd och säkerhet viktiga anläggningar och försörjningssystem hör hit. Den teknik som används (Tetra-standard) har en stor flexibilitet och en hög säkerhet som gör det möjligt att bygga upp dels en gemensam infrastruktur, dels låta olika organisationer ha egna nät och samtalsgrupper. Detta innebär att systemet kan användas för gemensam kommunikation mellan berörda organisationer som varje organisation kan kommunicera internt. Detta medför att man kan bygga samtalsgrupper för olika behov. Dessa samtalsgrupper kan då enbart användas och avlyssnas av de som ingår i gruppen. I enlighet med förslagen i betänkande är användar- kretsen begränsad till de av kommittén föreslagna s.k. skydds- och säkerhetsmyndigheterna, dvs. polisen, , , , akutsjukvården och Försvars- makten. har i en skrivelse till regeringen hemställt om en utökad användarkrets för Rakelsystemet. Enligt myndigheten bör användarkretsen utvidgas till att omfatta flera av aktörerna inom krishanteringssystemet. I propositionen Från IT-politik för samhället till politik för IT- samhället (prop. 2004/05:175) bedömde regeringen att en utökad användarkrets för Rakelsystemet bör eftersträvas för att tillfredsställa behovet av säkerställd och tvärsektoriell kommunikation i samhällets arbete med ordning, säkerhet och krisberedskap. Rakelsystemet är ett radiokommunikationssystem och är därmed ett elektroniskt kommunikationsnät enligt lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK). LEK bygger på EG-direktiv, ett direktivpaket som består av och rådets direktiv /21/EG av om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektivet) och fyra särdirektiv, bland dessa Europarlamentets och rådets direktiv /20/EG av om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunika- tionstjänster (auktorisationsdirektivet). I ramdirektivet anges bl.a. all- männa mål och regleringsprinciper. Det anges att de nationella regleringsmyndigheterna skall främja konkurrens vid tillhandahållandet av elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster m.m. och därvid bl.a. säkerställa att det inte uppstår någon snedvridning eller begränsning av konkurrensen inom sektorn för elektronisk kommunika- tion. De nationella regleringsmyndigheterna skall bidra till utvecklingen av den inre marknaden bl.a. genom att säkerställa att företag som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät och kommunikations- tjänster inte behandlas olika under lika omständigheter. Den nuvarande ordningen enligt LEK, med undantag från kravet på inbjudningsförfarande, bör enligt regeringens bedömning bibehållas. Grunden för tillståndsgivningen för att använda radiosändare enligt 3 kap. LEK är principen om en positiv inriktning som innebär att tillstånd skall beviljas om vissa förutsättningar är uppfyllda (6 §). Det innebär att först till kvarn gäller som grundprincip för tilldelning av frekvenser. Ett undantag från denna princip görs när fråga uppkommer om att Prop. 2005/06:133 meddela tillstånd att använda radiosändare för nya eller väsentligt ändrade radioanvändningar och det kan antas att det frekvensutrymme som kan avsättas för verksamheten inte är tillräckligt för att ge tillstånd åt alla som vill och skulle kunna bedriva sådan verksamhet. I sådana fall skall i stället tillstånd meddelas efter en prövning efter allmän inbjudan till ansökan om inte särskilda skäl föranleder annat (8 § första stycket). Detta krav på allmänt inbjudningsförfarande gäller dock inte sådan radioanvändning som 1. huvudsakligen avser utsändning till allmänheten av program i ljud- radio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket yttrandefrihets- grundlagen, 2. är avsedd för privat bruk, eller 3. uteslutande avser verksamhet som bedrivs i syfte att tillgodose all- män ordning och säkerhet. En utökad användarkrets behövs för att stärka Regeringens bedömning: Den grundläggande användarkretsen i det gemensamma radiokommunikationssystemet består av de s.k. skydds- och säkerhetsmyndigheterna, dvs. , , akutsjukvården och Försvars- makten samt alarmeringsföretag som bistår dessa myndigheter. Användarkretsen bör utökas för att stärka samhällets arbete med ordning, säkerhet och krisberedskap. Utökningen av användarkretsen bör bestämmas utifrån det ansvar och de skyldigheter som kommuner, landsting, statliga myndigheter, ägare av och verksamhetsutövare vid farliga anläggningar, elnätsföretag, el- leverantörer och programföretag har enligt olika författningar med syfte att skydda väsentliga säkerhetsintressen. Alla användare bör ha permanent tillgång till systemet. Försvarsberedningen bedömning: Överensstämmer i stort med Arbetsgruppens överväganden och förslag om utökad användarkrets: Överensstämmer i stort med regeringens bedömning. arbetsgruppens förslag ingick dock inte elleverantörer i användarkretsen som en egen grupp. Remissinstanserna: Nästan alla remissyttranden stödjer arbets- gruppens överväganden och förslag om utökad användarkrets. remissinstanser vill vidga kretsen, bl.a. , som menar att polisen bör få befogenhet att besluta om att ordningsvakter och väktare som är verksamma inom polisens ansvarsområde skall få tillgång till rapportens förslag om en utökad användarkrets och pekar på betydelsen av att den omfattar alla sådana företag och verksamheter som har betydelse för säker elförsörjning samt andra säkerhetsfunktioner knutna till el- och gasanläggningar. menar också att den föreslagna kostnadsfördelningen mellan offentliga och kommersiella aktörer är rimlig. framhåller mass- medias betydelse vid olika krissituationer och menar att för allmänhetens informationsbehov och massmedias möjligheter till rapportering är det av synnerlig vikt att tidningar och medieföretag får tillgång till . Styrelsen för psykologiskt försvar pekar också på denna fråga. Kon- kurrensverket har inget att erinra mot att den grundläggande användar- kretsen även omfattar Kriminalvården eller mot att användarkretsen utökas enligt de i rapporten angivna kriterierna. Flera kommuner och några länsstyrelser tar upp betydelsen av att abonnemangsavgifterna sjunker vid en utökad användarkrets och framhåller behovet av stabilt underlag för beräkning av avgifterna på . Skälen för regeringens bedömning Den nuvarande kretsen för permanent användning av Rakelsystemet är begränsad till de s.k. skydds- och säkerhetsmyndigheterna, dvs. polisen, , , , akutsjukvården och Försvarsmakten samt den alarmeringstjänst som bistår dessa myn- digheter. har med utgångspunkt i kriminal- vårdens uppgifter för allmän ordning och säkerhet samt behoven av samverkan med polisen bedömt att även dåvarande , med de lokala kriminalvårdsmyndigheterna och Transporttjänsten bör ingå i den grundläggande användarkretsen. Den grundläggande användarkretsen som statsmakterna på Rakelkom- mitténs förslag redan har godtagit bör enligt regeringen inte inskränkas. Regeringen delar bedömning och arbets- gruppens förslag om att även Kriminalvården bör ingå i den grund- läggande användarkretsen. I kretsen skall, liksom , även ingå alarmeringsföretag som bistår dessa myndigheter. Ansvaret bör avgöra utökningen av användarkretsen En utökning av användarkretsen för Rakelsystemet bör enligt regeringen ske med utgångspunkt i utvecklingen av samhällets åtgärder för skydd mot olyckor och för hantering av extraordinära händelser. Den utökade användarkretsen, utöver de s.k. skydds- och säkerhetsmyndigheterna, bör enligt regeringens mening bestämmas utifrån det ansvar och de skyldigheter som kommuner, landsting, statliga myndigheter och enskilda har enligt olika författningar med syfte att skydda väsentliga säkerhetsintressen. Detta innebär att de aktörer som har uppgifter inom området skydd mot olyckor eller är operativa vid hantering av extraordinära händelser bör ingå i den utökade användar- kretsen. Om ett utökat tillträde till Rakelsystemet skulle ske först vid en allvar- lig händelse skulle inte nödvändiga förberedelser som t.ex. utbildning och övning kunna genomföras på ett effektivt sätt. Detta innebär enligt regeringen att alla användare som har behov av vid en krissituation även bör ha permanent tillgång till systemet för att det skall få avsedd Prop. 2005/06:133 effekt. Skydd mot olyckor och statlig räddningstjänst Flertalet faror och händelser i samhället som hotar medborgarna ställer krav på snabba och effektiva räddningstjänstinsatser från samhällets sida för att hindra och begränsa skador på liv, hälsa, egendom eller miljö. Olika verksamheters behov av Rakelsystemet för räddningstjänst har därför övervägts. Med räddningstjänst avses i lagen (2003:778) om skydd mot olyckor de räddningsinsatser som staten eller kommunerna skall ansvara för vid olyckor och överhängande fara för olyckor för att hindra och begränsa skador på människor, egendom eller miljön (1 kap. 2 §). Till räddnings- tjänst hänförs också vissa insatser, som utförs av statliga myndigheter som har ansvar för räddningstjänst, utan att det inträffat någon olycka eller föreligger överhängande fara för någon sådan. Mot bakgrund av de för aktörerna gemensamma kraven på hög bered- skap genom förberedelser, snabba och effektiva insatser samt sam- ordning och samarbete bör de statliga räddningstjänstansvariga myn- digheterna enligt regeringen ha tillträde till Rakelsystemet för de upp- gifter som föreskrivs i lagen (2003:778) respektive förordningen (2003:789) om skydd mot olyckor. Detsamma gäller Statens strålskydds- institut då det gäller rådgivning om strålskydd enligt samma förordning. Den verksamhet som följer av ansvar och planering för omfattande räddningsinsatser i ingår i den grundläggande användarkretsen som består av de s.k. skydds- och säkerhetsmyndigheterna. Skydd mot olyckor farlig verksamhet I lagen om skydd mot olyckor föreskrivs att vid en anläggning där verksamheten innebär fara för att en olycka skall orsaka allvarliga skador på människor eller miljön, är anläggningens ägare eller den som utövar verksamheten på anläggningen skyldig att i skälig omfattning hålla eller bekosta beredskap med personal och egendom och i övrigt vidta nödvändiga åtgärder för att hindra eller begränsa sådana skador (2 kap. 4 §).