prop · GT03212 · 2006-06-07 00:00:00 — Detta var också tanken i promemorian (jfr s. 49) men framgår inte uttryckligen av förslaget. I samband med bemyndigandet om att meddela föreskrifter om hamn- skyddsutredningar bör det därför även uttryckligen anges att sådana före- skrifter får innebära att endast en begränsad hamnskyddsutredning får göras. I princip kan en sådan begränsad hamnskyddsutredning endast ange namnet på hamninnehavaren och utreda frågan om hamnens gränser. När en sådan begränsad hamnskyddsutredning godkänns, inne- bär detta att gränserna fastställs i enlighet med hamnskyddsutredningens förslag. bör däremot inte, utan någon som helst föregående hamnskyddsutredning, ha en möjlighet att besluta om en hamns gränser, oavsett hur uppenbart det kan framstå som att hamnens och hamnanlägg- ningens gränser sammanfaller. Direktivet kräver till exempel att en hamnskyddsutredning skall göras och med tanke på att Europeiska kommissionen enligt direktivet har rätt att övervaka medlemsstaternas genomförande av direktivet genom bl.a. inspektioner, bör det finnas dokumenterade hamnskyddsutredningar (ehuru begränsade) även för de fall där direktivet och lagen visat sig inte tillämpligt. Det kan också tänka sig att inte har all aktuell nödvändig information om t.ex. planerna för en hamns pågående eller tilltänkta utbyggnad som krävs för att utan närmare utredning fastställa gränserna. Ytterligare om hamnarnas gränser Både i förevarande avsnitt (se ovan) och i avsnitt 5.1.2 framgår att frågan om hamnens gränser är en av de mest centrala. anser också att det behöver utvecklas ytterligare var gränsen för en hamn går. Det finns ingen vedertagen, allmänt gällande definition av begreppet hamn i svensk lagstiftning. Flera olika speciallagstiftningar innehåller dock definitioner av begreppet hamn. I avsnitt 5.1.2 har redogjorts för definitionen av hamn i den nu föreslagna lagen, dvs. ett specificerat land- och vattenområde som består av anläggningar och utrustning som underlättar kommersiella sjöfartstransporter, och att den geografiska omfattningen av hamnen fastställs genom att hamnskyddsutredningen godkänns. Vid fastställandet av hamnarnas gränser kan stöd finnas i gräns- dragningar som gjorts i andra sammanhang. I s.k. hamnordningar finns oftast ett landområde definierat genom utmärkande på en bilagd karta. I ett beslut från om att en hamn skall vara allmän kan också ett hamnområde vara beskrivet, mer eller mindre detaljerat. Vidare kan kommunen enligt (1987:10) i en detaljplan redovisa och till gränserna ange kvartersmark för bl.a. anläggningar för trafik, skydds- och säkerhetsområden samt vattenområden för bl.a. båthamnar. Ingen av dessa gränsdragningar behöver eller måste vara styrande för vad som skall vara hamnens område när det gäller hamnskyddet, men viss vägledning kan ändå sökas i dem. Det väsentliga, vilket också transporträtt vid påpekar, är att alla områden som är av betydelse för hamnskyddet ingår i det fastställda området. Vilka dessa är beror huvudsakligen på vad de används till. I avsnitt 5.1.3 har redogjorts för vissa gränsdragningsfrågor kring bostadshus och allmän mark. Bl.a. anges att bostadshus i normalfallet faller utanför definitionen och således inte skall omfattas men att allmän mark kan omfattas. Enligt artikel 7 skall hamnskyddsplaner utarbetas, upprätthållas och upp- dateras. Dessa skall ta hänsyn till särskilda förhållanden i olika delar av hamnen och integrera de skyddsplaner som gäller för hamnanläggningar inom hamnen. I hamnskyddsplanerna skall fastställas vilka förfaranden som skall tillämpas, vilka åtgärder som skall vidtas och vilka insatser som krävs. Planerna skall godkännas av medlemsstaterna. Hamnskyddsplanen är således den kanske mest centrala komponenten i hamnskyddet på så sätt att det i den läggs fast hur skyddet ser ut i varje individuell hamn. Hamnen skall agera utifrån vad som följer av hamn- skyddsplanen. Genomförandet av de uppgifter som rör hamnskyddsplanen bör åläggas det hamnskyddsorgan som varje hamn har föreslagits vara skyldigt att ha, se avsnitt 5.1.3. Regeringen föreslår därför att det är hamnskyddsorganet skall göra en hamnskyddsplan för hamnen och ansvara för att planen genomförs. Vem som är hamninnehavare kommer att framgå av hamnskyddsutredningen. När denna utredning godkänns innebär detta också att vem som därmed är hamnskyddsorgan fastställs. Vad hamnskyddsplanen skall innehålla framgår framför allt av bilaga II till direktivet. Förutom vilka åtgärder som skall vidtas skall även framgå hur dessa skall samordnas, villkor för tillträde till hamnens olika områden, krav på lastkontroll m.m. I promemorian föreslås att hamn- skyddsplanen skall innehålla föreskrifter. vid ifrågasätter dock denna rätt för hamnskyddsorganet att utfärda föreskrifter. Det är enligt regeringen i och för sig tveksamt om förslaget i promemorian avser sådana föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen, men föreskriftsbegreppet bör inte användas i detta sammanhang. Vad en hamnskyddsplan skall innehålla är snarare en för varje hamn individuell bindande reglering av vilka åtgärder m.m. som skall vidtas. Dessa åtgärder skall grunda sig på bestämmelser i den före- slagna lagen samt föreskrifter meddelade med stöd av denna. Det kan förutses att det är i första hand som är den myndighet som är aktuell att meddela föreskrifter i frågan. Regeringen föreslår därför att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om hamnskyddsplaner. ifrågasätter om inte en hamnskyddsutredning eller en hamnskyddsplan behöver innehålla en konsekvensbeskrivning för det fall krig utbryter och en hamn blir utsatt för ett militärt angrepp. I avsnitt 5.1.1 har redogjorts för att den nya lagen inte upphör att gälla i händelse av höjd beredskap. För det fall krig skulle utbryta och en hamn bli utsatt för militärt angrepp gäller även beredskapslagstiftningen. Myndigheter och kommuner skall bl.a. analysera, planera och vidta åtgärder för fredstida kriser och höjd beredskap. För höjd beredskap finns möjlighet att ställa krav även på andra aktörer. Detta framgår bl.a. av lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap, förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap samt lagen (1994:1720) om civilt försvar.1 Något krav på konsekvensbeskrivning för det fall ett militärt angrepp sker mot en svensk hamn bedöms därför inte behövas inom ramen för den nu föreslagna lagen. Ansvariga aktörer har här naturligtvis ett ansvar att söka uppnå ett så komplett skydd som möjligt. Godkännande av hamnskyddsutredningen och hamnskyddsplanen Enligt artiklarna 6.4 och 7.5 skall hamnskyddsutredningarna respektive hamnskyddsplanerna godkännas av medlemsstaten. I promemorian före- slås att skall godkänna hamnskyddsutredningarna och hamnskyddsplanerna. Regeringen delar denna bedömning. är den myndighet som godkänner hamnanläggningars skyddsplaner (jfr 5 § förordningen (2004:283) om sjöfartsskydd och regel 16.2 i bilaga 2 till EG-förordningen om sjöfartsskydd). Det har inte framkommit att denna ordning bör ändras. får mot bakgrund av dess 1 Regeringen beslutade om proposition 2005/06:133 Samverkan vid kris för ett säkrare samhälle. I propositionen föreslås bl.a. att lagen om civilt försvar ersätts av en ny lag om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. har antagit regeringens förslag (bet. 2005/06:FöU9, rskr. 2005/06:295). kunskap och erfarenhet inom ramen för sjöfartsskyddet även anses vara mest lämpad att godkänna hamnskyddsutredningar och hamnskydds- planer. Eftersom hamnskyddsplanerna så långt det är möjligt skall integreras med hamnanläggningarnas skyddsplaner skulle det dessutom vara mindre praktiskt att låta en annan myndighet godkänna hamn- skyddsutredningarna och hamnskyddsplanerna. Det saknas således anledning att tillmötesgå Sjöfolks krav att skall vara godkännande myndighet. Någon annan uppfattning har inte heller framförts av de övriga remissinstanserna, bland vilka ingår. Vilken myndighet som skall godkänna hamnskyddsutredningarna och hamnskyddsplanerna bör dock inte anges uttryckligen i lagen utan i stället regleras genom ett bemyndigande till regeringen att bestämma. Regeringen föreslår således att hamnskyddsutredningarna och hamn- skyddsplanerna skall godkännas av den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen avser att i förordning peka ut som den myndighet som skall godkänna utredningarna och planerna. kommuns synpunkter om att tillsynsmyndigheten bör vara rådgivare vid upprättandet av hamnskyddsplanerna behandlas i avsnitt 6.1.5.2. Sekretessfrågor vid integrering av hamnskyddsplanen med hamn- anläggningens skyddsplan I artikel 7.1 anges att i hamnskyddsplanen skall integreras de skydds- planer som fastställts för de hamnanläggningar som är belägna i hamnen. Denna bestämmelse innebär vissa problem ur sekretessynpunkt. För det fall det är samma person som skall upprätta hamnskyddsplanen som har upprättat hamnanläggningens skyddsplan uppstår inget problem eftersom personen har tillgång till båda planerna och kan integrera dessa. Problem uppstår när hamnskyddsorganet inte är samma person som upprättat hamnanläggningens skyddsplan. Enligt artikel 12 i EG-förordningen om sjöfartsskydd skall medlemsstaterna nämligen vidta åtgärder för att skydda sekretessbelagd information. Följaktligen föreskrivs numera i 5 kap. 2 § sekretesslagen (1980:100) att sekretess bl.a. gäller för säker- hets- eller bevakningsåtgärd med avseende på den civila sjöfarten. Detta innebär att sådana uppgifter i skyddsplanerna för hamnanläggningar efter en prövning kan vägras lämnas ut. I promemorian anges att det inte ens är självklart att uppgifterna kan lämnas ut till den som skall skapa en hamnskyddsplan för hamnen inom vilken hamnanläggningen är belägen. Regeringen delar denna bedömning. Med anledning av vad Hovrätten för Nedre , och har anfört vill regeringen dock förtydliga att vad som avses är endast att en prövning i det enskilda fallet alltid måste göras innan uppgifterna i hamnanlägg- ningens skyddsplan kan lämnas ut. Om det hamnskyddsorgan som skall upprätta hamnskyddsplanen inte är samma person som har upprättat skyddsplanen för hamnanläggningen eller hamnanläggningarna inom hamnen kommer denne att behöva att få tillgång till nödvändiga upp- gifter i hamnanläggningarnas skyddsplaner för att kunna integrera planerna. En sådan prövning av hamnskyddsorganets begäran att få ut uppgifterna måste då göras enligt gällande bestämmelse i sekretesslagen, vilket beroende på omständigheterna i det enskilda fallet kan leda till att vissa uppgifter inte kan lämnas ut. I de flesta fall torde förhållandena dock vara sådana att inga hinder finns mot att lämna ut uppgifterna, men t.ex. ägar- och anställningsförhållanden, transportflöde och geografiska faktorer kan i vissa fall medföra att uppgifter inte bör lämnas ut. Kravet på integrering av planerna i artikel 7.1 får därför anses gälla endast i de fall det är en och samma person som upprättar de båda planerna. Ovan i detta avsnitt har föreslagits att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om hamnskydds- planer. I detta ligger bl.a. att föreskriva om hur integreringen av hamn- skyddsplanen skall ske. Samråd med kommuner och länsstyrelser I avsnitt 5.1.3 har redogjorts för den föreskriftsrätt som kommuner och länsstyrelser har enligt ordningslagen när det gäller ordning och säkerhet i hamnarna. Befintliga föreskrifter på området reglerar varierande förhållanden som t.ex. rätt för hamnmyndighet att besluta att fartyg, som på grund av sitt skick eller annan orsak kan komma att hindra fartygs- trafiken eller påverka säkerheten, inte får föras in i hamnområdet, att fritidsfartyg måste framföras på visst avstånd från förtöjda fartyg, att flygplan inte får landa inom hamnområdet utan tillstånd och att fartyg får ankras endast på plats som anvisats. De ytterligare föreskrifter som hamnskyddet kan komma att generera torde bli tillämpliga framför allt vid en förhöjd skyddsnivå då det kan bli aktuellt att begränsa och kontrollera tillträdet till områden i hamnen och t.ex. uppmana personer som vistas i området att använda särskilt utpekade gångvägar. Rent praktiskt kan detta ske genom att det i före- skrifterna anges att hamnskyddsorganen, möjligen vid förhöjd skydds- nivå, kan vidta vissa åtgärder i vissa situationer. Vilka dessa åtgärder och situationer är följer av skyddsplanen. För att åstadkomma effektiva och ändamålsenliga föreskrifter bör hamnskyddsorganen vara skyldiga att samråda med kommuner respek- tive länsstyrelser vid utarbetandet av hamnskyddsplanerna. Med anled- ning av vad påtalar skall framhållas att samrådet också kan tjäna som en kontrollfunktion för kommunen så att hamn- skyddsplanen är i överensstämmelse med kommunens ansvar och upp- gifter enligt bl.a. (1987:10). Kommuner och Landstings fråga om syftet med samrådet vara besvarad. Beträffande Kommuner och Landstings önskan om en tydligare reglering av samrådet behöver detta inte ske i lagform utan kommer där så krävs att regleras i förordning och myndighets före- skrifter. Ett bemyndigande om detta föreslås således. , , Sjöfolk, och pekar samtliga på det viktiga i att hamnskyddet genomförs på ett sådant sätt att besättningen har möjligheter att gå i land och att serviceverksamheten för besättningen fungerar. Med anledning av dessa remissinstansers oro skall erinras om vad som framgår av bilaga II till direktivet. Enligt bestämmelserna i bilagan skall det i och för sig ingå krav på identifikations-, bagage- och godskontroll och villkoren för tillträde skall specificeras. Man skall dock också ta hän- syn till vissa hamnanvändarkategoriers särart och se till att person- specifika åtgärder kan vidtas för att begränsa tillträdeskontrollens nega- tiva följder. När det gäller personkategorier skall man skilja mellan sjö- folk, tjänstemän, personer som regelbundet arbetar i hamnen eller regel- bundet besöker den, bofasta i hamnen och personer som bara tillfälligt arbetar i hamnen eller tillfälligt besöker den. Samtliga personkategorier som rör sig i en hamn är således i och för sig skyldiga att underkasta sig identifikationskontroll, men vissa person- kategorier har en särställning på så sätt att de negativa följderna av identifikationskontrollen för dessa måste begränsas. Detta skall också återspeglas i de närmare föreskrifter om hamnskyddet som regeringen och den myndighet som regeringen bestämmer kommer att utfärda. Regeringen avser inte att begränsa tillträdet till hamnen för dessa person- kategorier mer än vad hamnskyddsdirektivet kräver. Beträffande synpunkter bör det sägas att hamn- skyddet inte inskränker de bestämmelser om arbetsmiljön som gäller för verksamheten i hamnar. Vid utarbetande av hamnskyddsutredningar och vid fastställandet av hamnskyddsplaner skall arbetsmiljölagstiftningen naturligtvis beaktas. Det skall också erinras om att enligt bilaga II till direktivet, vilken kommer att genomföras genom föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer, skall hamn- skyddsplanen reglera uppläggningen av hamnskyddet i verksamhet och arbetsrutiner. Dessutom skall , som regeringen avser utse som den myndighet som skall meddela föreskrifter i frågan, enligt 17 § förordningen (1995:589) med instruktion för bl.a. utreda föreslagna föreskrifters konsekvenser. För det fall föreskrifterna berör arbetsmiljöfrågor skall således dess konsekvenser ur arbetsmiljösynpunkt utredas. Det får således förutsättas att de föreskrifter som kommer att meddelas kommer att ta hänsyn till arbetsmiljöfrågor när detta är rele- vant. Regeringens förslag: och hamnskydds- planen skall innehålla uppgift om vem som är hamnskyddschef för hamnen. Om det är lämpligt skall flera hamnar få ha samma hamn- skyddschef. Hamnskyddschefen skall vara kontaktperson för hamnskyddsfrågor. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om hamnskyddschefer. Promemorians förslag: Överensstämmer i princip med regeringens. I promemorian föreslås att utpekandet av hamnskyddschefen skall ske avskilt från hamnskyddsutredningen och hamnskyddsplanen och att särskilt skall godkänna hamnskyddschefen. Remissinstanserna: Länsrätten i påpekar att om en kommun är hamnskyddsorgan blir dess beslut att utse hamnskyddschef överklagbart och dubbla domstolsprövningar kan uppkomma eftersom skall godkänna hamnskyddschefen. I övrigt har inga syn- punkter framförts. Skälen för regeringens förslag: I artikel 9 sägs att medlemsstaterna skall godkänna en hamnskyddschef för varje hamn. En hamnskyddschef kan, om det är lämpligt, vara sådan för mer än en hamn. Vidare anges att hamnskyddschefen skall vara kontaktpunkt för hamnskyddsfrågor och att hamnskyddschefen, om denne inte är densamme som en skyddschef för en eller flera hamnanläggningar, skall samarbeta nära med dessa. I promemorian föreslås att hamnskyddsorganet skall utse en skydds- chef och att denne sedan skall godkännas av . Länsrätten i påpekar att detta förfarande innebär en risk för dubbla dom- stolsprövningar, i vart fall om hamnskyddsorganet är en kommun. Regeringen instämmer i detta påpekande. Hamnskyddschefen bör inte utses i ett särskilt förfarande, utan i likhet med vad som utvecklas närmare i promemorian (avsnitt 5.1.7) i samband med godkännandet av hamnskyddsutredningen. I promemorian anges att förfarandet bör gå till så att hamnskyddsorganet i sin hamnskyddsutredning skall föreslå en lämplig person som hamnskyddschef. Godkännandet av hamnskydds- cheferna skall därefter enligt promemorian ske i samma beslut varigenom hamnskyddsutredningen godkänns. Detta bör dock komma till tydligare uttryck i lagtexten bl.a. genom ett krav på att hamnskyddsutredningen och hamnskyddsplanen skall innehålla en uppgift om vem som är hamn- skyddschef. Hamnskyddsorganet skall således inte fatta något särskilt beslut enligt lagen om vem som är hamnskyddschef, utan denna uppgift är en av andra i hamnskyddsutredningen och hamnskyddsplanen och som beslutas först när hamnskyddsutredningen och hamnskyddsplanen god- känns. Något särskilt godkännande av hamnskyddschefen behövs därmed inte heller. Den myndighet som godkänner hamnskyddsutredningen och hamnskyddsplanen kommer således automatiskt även besluta i fråga om hamnskyddschefen. Närmare föreskrifter om hamnskyddschefer bör meddelas av rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen före- slår således ett bemyndigande om detta. Regeringens förslag: Hamnskyddsorganet skall se till att hamnskydds- övningar hålls i varje hamn. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om hamnskyddsövningar. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: i anser att det inte framgår tydligt vem som skall sörja för att lämpliga skyddsövningar genomförs. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 7.7 skall medlems- staterna sörja för lämpliga övningar med hänsyn till de grundläggande kraven på skyddsutbildningsövningar i bilaga III. Detta innebär dock inte att det nödvändigtvis måste vara staten genom en statlig myndighet som faktiskt skall genomföra övningarna. Med hänsyn till den centrala roll inom hamnskyddet som hamnskyddsorganet föreslås få (jfr bl.a. avsnitt 5.1.3) är det i stället lämpligt att detta organ också svarar för att övningar genomförs. Regeringen föreslår således att detta anges i lagen. I övrigt bör närmare föreskrifter om dessa skyddsutbildningsövningar meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Dessa övningar benämns dock lämpligen hamnskyddsövningar i den svenska lagstiftningen. Regeringen föreslår således en reglering med denna inne- börd. 5.1.8Undersökning av väskor, bagage och gods samt identitets- kontroll Regeringens förslag: För att förebygga brott som utgör fara för säkerheten inom hamnen, skall väskor som någon bär med sig, övrigt bagage och gods inom hamnen få undersökas. För samma ändamål skall personers identitet få kontrolleras. Den som vägrar att låta sin egendom undersökas eller vars identitet inte kan kontrolleras skall kunna avvisas eller avlägsnas från hamnen. Avvisning och avlägs- nande skall få ske av polisman, tjänsteman vid eller person förordnad av polisen. Undersökning och identitetskontroller skall ske i den omfattning som anges i hamnskyddsplanen. Hamnskyddsorganet skall ansvara för att undersökningarna och identitetskontrollerna genomförs samt stå kostnaderna för dessa. Polis och tjänstemän vid skall få genomföra undersökningarna och identitetskontrollerna. Undersökningarna skall dessutom få utföras av särskilt utsedda personer som förordnats av polismyndighet. Identitetskontrollerna skall få utföras av, förutom polisman och tjänstemän vid Kustbevak- ningen, den som hamnskyddsorganet tilldelar uppgiften. Undersökning av gods skall ske i samråd med . Föremål som påträffas vid undersökning skall förvaras så att det inte kan användas för brott. Promemorians förslag: Överensstämmer i princip med regeringens. I promemorian föreslås dock beträffande kontrollen av någons identitet att den som inte låter sin identitet kontrolleras får avvisas eller avlägsnas. Remissinstanserna: anser att det även bör finnas möjlighet att utföra kroppsvisitation samt att befogenheten att utföra identitetskontroller måste förbehållas enbart polis eller av polismyndig- het förordnad person. transporträtt vid anser att förslaget är hovsamt utformat men ifrågasätter om syftet med bestämmelserna inte kräver en mer långt- gående möjlighet till undersökning. anser att de föreslagna undersökningarna och kontrollerna är för långt- gående, kostsamma, onödigt byråkratiska samt tandlösa. Justitieom- budsmannen ifrågasätter om inte den föreslagna identitetskontrollen orsakar en icke önskvärd integritetskränkning för boende och besökande. Hovrätten för Nedre uppger att den föreslagna regleringen endast torde medge ett avvisningsbeslut mot den som aktivt motverkar en identifiering, medan den, vars identitet inte kan kontrolleras av andra skäl, inte kan avvisas. Hovrätten anser också att det endast är polisman som skall ha befogenhet att avvisa eller avlägsna en person från hamn- området. ifrågasätter inte införandet av en möjlighet att få undersöka väskor, men denna uppgift bör vara förbehållen enbart myndighet. Om hamnens egen personal skall utföra uppgiften måste det enligt förbundet ställas stora krav på utbildning och ansvar för personalen. och Tull-Kust anser att även Kustbe- vakningen skall kunna utföra undersökningar och identitetskontroller. Försvarsmakten noterar att det inte har föreslagits någon möjlighet att omhänderta en person om det visar sig vara otillräckligt att avvisa eller avlägsna personen. hamnar efterfrågar ett förtydligande av när dessa undersökningar och kontroller skall ske och anser att dessa skall baseras på hamnskyddsutredningens slutsatser, misstanke eller under- rättelse om enskilda personer som söker tillträde till eller vistas i hamnen och inte behöva ske rutinmässigt eller för att uppnå en viss procent kontrollerade personer eller gods. anser att undersökningar och kontroller inte skall behöva ske mer än en gång och att tidigare arbete med genomförande av sjöfartsskyddet bör tillvaratas. vid anser att skälen till förslaget bör utvecklas. Fakulteten har också konstitutionella invändningar mot den föreslagna möjligheten att reglera undersökningar och identitets- kontroller i en hamnskyddsplan. anser att samord- ningen med sjöfartsskyddet när det gäller vilka personer som skall kunna utföra undersökningarna och kontrollerna borde vara större. Skälen för regeringens förslag Undersökning av väska, bagage och gods Enligt bilaga II i direktivet skall hamnskyddsplanen innehålla krav på bagage- och godskontroll. Inledningsvis skall noteras att motsvarande bestämmelser inom sjöfartsskyddet är långt mer omfattande och ingrip- ande för den enskilde.