prop · GT03158 · 2006-03-21 00:00:00 — Dock kvarstår detta problem, enligt regeringens bedömning, även om ett centralt anläggningsregister införs utan att man inför en nationell och enhetlig beteckning av anläggningar. Eftersom nätföre- tagen, enligt utredningens förslag, skall ansvara för att uppgifter matas in i registret kan samma anläggningsidentitet matas in av två olika nät- företag för olika anläggningar. Själva registret är således inte en förut- sättning för att råda bot på problemet med anläggningsidentitet. För att registret i detta avseende skall fungera fullt ut krävs även en nationell samordning av hur enskilda anläggningar skall betecknas. En sådan nationell samordning är heller inte avhängig ett centralt anläggnings- register utan kan införas utan att ett register i enlighet med utredningens förslag införs. Utredningen har berört frågan om unika anläggnings- identiteter. Regeringen anser dock att det underlag som finns i utred- ningen inte är tillräckligt för att gå fram med något förslag i denna del. Ett problem vid leverantörsbyten avser rapportering av mätvärden. I den analys som gjorts har majoriteten av företagen påtalat att mätvärdes- rapporteringen fungerar sämre än leverantörsbytesprocessen i övrigt. Vid leveransstart lämnar nätbolagen av alla mätarställningar senare än de som föreskrifterna kräver. Även de mätar- ställningar som rapporteras är i många fall inte baserade på faktisk avläsning utan är preliminärt framräknade. Felaktiga och försenade mätarställningar innebär, förutom merarbete för elhandelsföretagen, ock- så att kunderna får felaktiga elräkningar. I det anläggningsregister som utredningen förslagit ingår dock inte uppgifter om mätarställning. För att detta skall ingå krävs ett mer omfattande register. Inrättandet av ett cent- ralt anläggningsregister enligt utredningens förslag skulle således inte avhjälpa de problem vid leverantörsbyte som uppstår till följd felaktig eller utebliven rapportering av mätvärden. Utredningen har även konstaterat att ett mer omfattande anlägg- ningsregister, som även har formen av en kommunikationscentral skulle underlätta och förbättra kommunikationen mellan aktörerna på mark- naden. Införandet av ett sådant register kräver emellertid en djupare har påbörjat ett arbete i den riktningen. Det register som är under utveckling, EMIX, är ett mer omfattade register än det som utredningen föreslagit och det skulle få karaktären av en kommunikationscentral. Enligt planerna skall registret ägas och förvaltas av marknadens aktörer. Regeringen ser positivt på att branschen själv tar initiativ till att förbättra elmarknadens funktion. Det är också ändamålsenligt att de aktörer som skall ansvara för uppgifter i registret också driver och förvaltar detta. För att ett register skall få den avsedda effekten och de fördelar som ett register kan medföra krävs dock att samtliga nätföretag och elleverantörer ansluter sig till registret. När det gäller frågan om kundens identitet kan problem uppkomma då två personer på samma anläggning, t.ex. två personer i samma hushåll står för varsitt avtal med nätföretag respektive elhandelsföretag. Ett byte av elleverantör kan då försenas på grund av nätföretagets svårighet att identifiera en kund som saknas i företagets register. I dessa fall genom- förs byte av elleverantör av en del nätföretag medan andra företag inte gör det. Att detta problem uppstår kan bero på oklarheter i gällande föreskrifter och att aktörerna tolkar föreskriften olika. Problemet är känt och branschen har försökt komma till rätta med det genom att i de allmänna avtalsvillkoren ta in en bestämmelse om att en elleverantör endast får ingå avtal om leverans av el med en elanvändare som har ett avtal med ett nätföretag. Trots detta kvarstår problemen efter- som det fortfarande förekommer att elleverantörer ingår avtal om el- leverans med kunder som inte har ett avtal med nätägare. Enligt regeringen är det viktigt att reglerna för leverantörsbyte är enkla och tydliga så att leverantörsbyten kan genomföras utan problem och onödiga diskussioner mellan nätföretag, elleverantör och kund. Det får emellertid mot bakgrund av vad som anförts anses oklart om ett centralt anläggningsregister, i den form som föreslagits av utredningen, skulle råda bot på de problem som finns beträffande leverantörsbyten. Med hänsyn härtill och till det arbete som bedrivs inom branschen bedömer regeringen att det inte är motiverat att vidta några åtgärder i denna riktning. Regeringen anser dock att det är angeläget att komma till rätta med identitetsproblemet. En ny bestämmelse bör därför införas i ellagen som tydligt anger att en elleverantör får ingå avtal om leverans av el i en viss uttagspunkt endast med den elanvändare som enligt avtal med nätkoncessionshavaren har rätt att i den uttagspunkten ta ut el för för- brukning. Därigenom kommer elanvändarnas ställning att stärkas och leverantörsbytesprocessen göras smidigare. Förslaget innebär att elleverantörerna måste ta ett något större ansvar när de tecknar ett nytt avtal med en kund i och med att de aktivt måste säkerställa att kunden också har ett giltigt avtal med ett nätföretag. Detta merarbete kommer dock att mer än väl uppvägas av att leverantörsbytet kan genomföras betydligt enklare och kostnadseffektivare. 5.2Förkortad tid för leverantörsbyte Regeringens förslag: Tidsfristen för en anmälan om byte av elleve- rantör förkortas. En elleverantör skall anmäla och lämna information om leverantörsbyte till nätföretaget senast den femtonde dagen i må- naden före den månad då leverantörsbytet skall ske. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. El- och naturgasmarknadsutredningen har även föreslagit att de elanvändare som anvisats elleverantör dessutom skall ha möjlighet att byta elleveran- tör den femtonde dagen efter det inkopp- ling genomförts på grund av anvisningen. Remissinstanserna: Flertalet har tillstyrkt utredningens förslag. Två remissinstanser, Statskontoret och är negativa. Stats- kontoret anser att förändringen visserligen skulle utgöra en förbättring för konsumenterna men befarar att elföretagen inte skulle kunna leva upp till hårdare regler än de nuvarande och att krånglet i samband med leve- rantörsbyten skulle kvarstå. Enligt Statskontoret borde fokus ligga på att de nuvarande reglerna följs och att frågan om att korta bytesprocessen tas upp igen när detta mål uppnåtts. anser att förkortad bytes- frist leder till kraftigt ökad administration för nätföretagen och föreslår istället att bytesfristen generellt minskas , genom att flyttas fram till den tionde dagen före leverantörsbytet, men att leve- rantörsbyten endast får ske . Skälen för regeringens förslag: I huvudsak går ett byte till på så sätt att den som vill byta elleverantör tecknar ett avtal med den nya elle- verantören som sedan anmäler leverantörsbytet till nätföretaget. Anmälan till nätföretaget skall göras minst en månad före bytesdagen. För att ett byte skall fungera vill elleverantörerna å andra sidan vanligen att avtalet mellan dem och elanvändaren tecknas före bytesdagen, trots att ellagen endast kräver en månads framförhållning. Detta innebär att det normalt tar att genomföra ett vanligt leverantörsbyte. Denna tidsfrist gäller vid alla byten. När elleverantören anmäler ett leverantörsbyte till nätföretaget sker det i det elektroniska kommunikations- och meddelandeformatet EDIEL (Statens energimyndighets föreskrifter om mätning och rapportering av överförd el, STEMFS 2001:3). Informationen om bytet kan då enkelt och snabbt utväxlas mellan aktörerna. Detta kan ske om pro- cesserna är automatiserade hos både elleverantören och nätföretaget. I övriga fall tar det någon dag extra. Praktiskt innebär detta att om den nya elleverantören lämnar korrekta uppgifter till nätföretaget om elanvän- daren, uttagspunkten, nätområdet samt sig själv i EDIEL-format och om motsvarande uppgifter finns i nätföretagets register så kommer en auto- matisk bekräftelse att sändas till avsändaren om att bytet kan genomföras på avsedd dag. Utväxlingen av kundinformation mellan elleverantören och nätföretag är betydligt bättre än för endast . Merparten av de byten som elleverantören anmäler till nätföretaget har en sådan kva- litet när det gäller uppgifter om elanvändarens identitet och uttagspunk- ten att de automatiskt kan registreras. Ett kritiskt moment vid ett le- verantörsbyte är att nätföretagen har svårigheter att inom föreskri- ven tid läsa av och rapportera elanvändarens mätarställning till den nya och den gamla elleverantören. I leverantörsbytesprocessen ingår även de s.k. andelstalen. Nätföreta- get skall för sitt schablonberäkningsområde (lokalt nätområde) beräkna varje leverantörs och balansansvarigt företags uppskattade volym av icke timmätta elleveranser för kommande månad och omsätta dessa i prelimi- nära andelstal. Andelstalen skall rapporteras senast den femtonde dagen månaden före aktuell månad. Beräkningarna görs med uppskattade för- brukningsvolymer när det gäller ett kommande byte. Rättelse görs sedan i underlagen för de slutliga andelstalen som nätföretaget skall rapportera under den trettonde månaden efter aktuell månad. En väl fungerande elmarknad förutsätter att aktiva kunder sätter press på elleverantörerna. För att ge elanvändarna möjlighet att vara aktiva krävs ett regelverk och en marknadsplats som är förståelig, lätt att an- vända och som påverkas av kundernas agerande. Elanvändare vill ha ett så lågt elpris som möjligt och de vill på ett enkelt sätt få information om priserna på marknaden och lätt kunna byta till ny elleverantör. En elan- vändare som snabbt kan byta till ny elleverantör har möjlighet att reagera på marknadens signaler om ändrade priser. Att få möjlighet att ta ställ- ning till ett pris och avtalserbjudande som träder i kraft är således positivt för kunderna. Ett byte av elleverantör skulle sannolikt upplevas som mindre krång- ligt om tiden från det att kunden ingår ett avtal med en ny elleverantör till den dag bytet genomförs kan påskyndas. Kortare tider för leverantörsby- ten borde även leda till en ökad konkurrens mellan elleverantörerna eftersom dessa måste agera snabbare mot elanvändarna vid förändringar av elpriset än vad som förekommer . Mot bakgrund av de fördelar som kortare anmälningstid skulle med- föra för kunderna och för en fungerande elmarknad anser regeringen att utredningens förslag i den delen skall genomföras. Ellagen bör därför ändras så att det fastställs att en elleverantör fort- sättningsvis skall sända in en bytesanmälan senast den femtonde dagen i kalendermånaden före det månadsskifte som bytet skall äga rum. Om den totala ansökningstiden vid byte av elleverantör kan reduceras med en halv månad genom förkortad anmälningstid till nätföretaget, och om elleverantörerna kan minska sin del av den totala ansökningstiden i motsvarande mån, bör ett leverantörsbyte kunna genomföras på cirka en månad. Regeringens bedömning är att elleverantörerna har tillräckliga resurser för att klara av den ökning av arbetsuppgifter som denna förändring innebär. Bytesinformationen skall elleverantören, på samma sätt som , sända elektroniskt till nätföretaget i EDIEL-meddelandeformat. Den fö- reslagna förändringen medför att reglerna för rapportering m.m. av preli- minära andelstal i Statens energimyndighets föreskrifter om mätning och rapportering av överförd el (STEMFS 2001:3) kommer att behöva juste- ras. El- och naturgasmarknadsutredningen har även föreslagit att det skall införas ytterligare en bytesmöjlighet för de elanvändare som anvisats el- leverantör. En sådan elanvändare föreslås få möjlighet att byta elleve- rantör både den första och den femtonde dagen . Denna ut- Prop. 2005/06:158 ökade bytesmöjlighet skulle finnas efter det att anvis- Regeringen anser att det långsiktiga målet bör vara att alla elanvändare skall kunna byta elleverantör vid fler tillfällen än ett . Detta är ett önskemål som framhållits av flera remissinstanser. Arbetet mot detta mål bör dock ske etappvis och avvakta utfallet av den nu föreslagna för- ändringen och de kommande reglerna om mätning, avläsning och rapportering för samtliga kunder. Regeringen anser därför att utred- ningens förslag inte bör genomföras i denna del. 5.3Behov av sanktioner mot nätkoncessionshavare Regeringens bedömning: Ett särskilt sanktionssystem mot nätkon- cessionshavare som inte uppfyller kraven i ellagen vid byte av elleve- rantör bör inte införas. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: och delar utredningens bedömning. Fem remissinstanser delar inte utred- ningens bedömning och menar att det behövs kraftfullare sanktioner mot nätföretag som inte följer ellagens regler då leverantörsbyten är en av de viktigaste frågorna när det gäller att upprätthålla förtroendet för elmark- nadsreformen. Skälen för regeringens bedömning: gav reger- ingen tillkänna sin mening att en närmare utredning bör genomföras av förutsättningarna och formerna för ett sanktionssystem mot nätföretag som inte uppfyller kraven i ellagen och föreskrifter vid byte av elleverantör (bet. 2000/01:NU8, rskr. 2000/01:172). Bakgrun- den var att många elkunder då inte fick sina leverantörsbyten genom- förda inom den tid som regelverket angav. Behovet av ett sanktionssystem för nätkoncessionshavare är avhängigt hur leverantörsbytesprocessen fungerar. El- och gasmarknadsutredningen har låtit ECON undersöka hur leverantörsbytena fungerar . Undersökningen har gjorts på ett sådant sätt att resultatet kan jämföras med tidigare undersökningar genomförda av Energimyn- digheten och den s.k. Schablondelegationen. Resultatet av undersök- ningen, som redogjorts för i avsnitt 5.1, tyder på en avsevärd förbättring av leverantörsbytesprocessen och efterlevnaden av regelverket i denna del och på att merparten av de byten som elleverantören anmäler till nätföretagen har en sådan kvalitet att de automatiskt kan registreras i aktörernas IT-stödsystem (EDIEL). Av undersökningen framgår vidare att den nu dominerande orsaken till förseningar vid leverantörsbyten är att uppgift om anläggningens identitet eller elanvändare saknas eller avviker från motsvarande uppgift i nätbolagets register. Orsaken till detta är, enligt ECON, till större delen brister i de uppgifter som elleve- rantören lämnar till nätkoncessionshavaren. Enligt utredningens bedöm- ning skulle särskilda sanktioner mot nätkoncessionshavarna därför inte ha någon verkan i detta avseende. Regeringen delar den bedömningen. Härtill kommer att regeringen, för att förbättra leverantörsbytespro- Prop. 2005/06:158 cessen, i denna proposition föreslår att en elleverantör endast får ingå avtal om leverans av el till en viss uttagspunkt med en elanvändare som har nätavtal för samma uttagspunkt (avsnitt 5.1). Genom en sådan be- stämmelse kommer en viktig orsak till förseningar vid leverantörsbyten att undanröjas och leverantörsbytesprocessen därmed att ytterligare för- bättras. Detta minskar, enligt regeringens bedömning, i sin tur behovet av ett sanktionssystem mot nätkoncessionshavarna. Ett kvarstående problem på elmarknaden är dock rapporteringen av mätvärden vid leverantörsbyten. Denna rapportering har enligt den gjorda undersökningen förbättrats avsevärt jämfört med tidigare under- sökningar. Utredningen har övervägt om nya sanktioner är ett alternativ för att åstadkomma en bättre mätvärdesrapportering men funnit att ett nytt sanktionssystem inte torde vara ett effektivare instrument än det tillgängliga. Utredningen har i detta sammanhang pekat på Energi- myndighetens möjligheter att rikta förelägganden mot nätkoncessions- havarna och möjligheten att förena dessa förelägganden med vite, samt på att det i de allmänna avtalsvillkor som tillämpas av branschen och som tagits fram i samarbete med finns regler om er- sättning till kunder som drabbas av att ett leverantörsbyte försenats utan kundens förskyllan. Regeringen vill i detta sammanhang nämna att Ener- gimyndigheten har prioriterat tillsynen av nätbolagens mät- värdesrapportering vid leverantörsbyten och årliga mätaravläsningar. Den- na prioritering kommer också att göras . Även om det finns förbättringar att göra vid leverantörsbytesprocessen, delar regeringen, mot bakgrund av vad som angivits ovan, utredningens bedömning att det inte föreligger något behov av att in- föra något sanktionssystem. 6 Bättre information till kunderna 6.1Krav på information om priser och villkor för elleveranser Regeringens förslag: Den som levererar el skall vara skyldig att till nätmyndigheten lämna uppgift om sina priser och leveransvillkor. Utredningens förslag: För att få verka på elmarknaden som elleve- rantör skall krävas ett tillstånd. För att få tillstånd skall sökanden upp- fylla vissa grundläggande krav på balansansvar, tillgång till nödvändig IT-utrustning, registrering för energiskatt och innehav av F-skattsedel. Tillstånd skall beviljas av och får återkallas om el- leverantören begär det eller om tillståndshavaren i väsentlig mån inte uppfyller kraven för att få tillståndet. Den som fått tillstånd att verka som elleverantör skall regelbundet lämna information till om de priser och villkor vid elleveranser som han tillämpar gentemot elan- vändare. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser (Ekonomistyrningsver- ket, Länsrätten i , Oberoende elhandlare, Energimyn- digheten, Statskontoret, och Svenskt närings- liv) är negativa till utredningens förslag. () har till- styrkt förslaget om tillståndsplikt och föreslagit att även skall få ställa krav avseende bl.a. kundhantering och avtalsvillkor för att få utfärda tillstånd. har ställt sig positivt till för- slaget då tillståndskravet inte förefaller försvåra tillträdet till marknaden. Verket menar att kraven endast omfattar sådana faktorer som utgör en förutsättning för att kunna fungera som elleverantör. Verket har vidare framhållit att uppgiftsskyldigheten vad gäller priser och leveransvillkor bör bidra till att ge konsumenterna en komplett och uppdaterad informa- tionskälla som kan användas när en konsument överväger att byta elle- verantör. har också ställt sig positivt till förslaget men menar att reglerna om när ett tillstånd skall återkallas bör preciseras mot bakgrund av de för elleverantören ingripande konsekvenser ett sådant be- slut skulle få. och har till- styrkt förslaget. har framhållit vikten av att den som le- vererar el alltid, antingen själv är balansansvarig eller har avtal med ett balansansvarigt företag och har efterfrågat en tydlig regel som anger att ett tillstånd skall återkallas för den elleverantör som inte har någon ba- lansansvarig för sina elleveranser. Skälen för regeringens förslag: Efter upphörande av leveranskonces- sionssystemet är elhandelsverksamheten på den svenska marknaden relativt lite reglerad och ellagen uppställer få krav på elleverantörer. För att leverera el i en uttagspunkt krävs i princip endast att elleveran- tören har någon som åtagit sig balansansvaret i uttagspunkten (8 kap 4 § ellagen). Därutöver är elleverantören underkastad föreskrifter avseende informationsutbyte vid leverantörsbyten vilket i sin tur kräver att elleverantören måste registrera sig hos för att erhålla en identitet i det meddelandeformat som används vid kom- munikation mellan marknadens aktörer, EDIEL-identitet. En elleverantör skall också lämna uppgifter om vilka energikällor som använts för att framställa leverantörens el samt dess inverkan på miljön i vissa av- seenden. Frågan om det skall krävas tillstånd för att få verka som elleverantör har diskuterats tidigare. Såväl (SOU 1996:49) som El- konkurrensutredningen (SOU 2002:7) lämnade sådana förslag i sina be- tänkanden. Bland annat ansåg att det fanns skäl att från statsmakternas sida ställa krav på elhandelsföretagen vad gällde organisation, kunskap om elmarknaden, tekniskt administrativa system för leverantörsbyten, prisinformation etc. Ett bärande motiv för förslaget var att underlätta leverantörsbytesprocessen och att marknadens aktörer, framför allt konsumenterna, av olika anledningar då ännu inte ansågs ha tillräckliga kunskaper om energimarknaderna och sina respektive rättig- heter och skyldigheter. Så som redogjorts för i avsnitt 4 har ett antal reformer på elmarknaden genomförts i syfte att förbättra elmarknadens funktion. Enligt rapporter från har endast ett fåtal fall av ose- riös verksamhet på leverantörsmarknaden konstaterats. ningar som presenterats av utredningen visar en pågående trend mot ökad rörlighet bland elkunder och ett minskande antal fördröjningar i samband med leverantörsbyten. De skäl som tidigare anförts för att på nytt införa ett tillståndskrav för elleverantörer är därför inte längre lika tungt väg- ande. För att återigen införa koncession för elleverantörer krävs således tungt vägande skäl och att andra sätt att komma till rätta med problemen inte står till buds. Enligt utredningens förslag skall en elleverantör, för att få tillstånd, uppfylla vissa grundläggande krav, exempelvis att ha en balansansvarig och tillgång till nödvändigt IT-system samt vara registrerad för energi- skatt och inneha F-skattsedel. De krav som en elleverantör måste upp- fylla för att få tillstånd är således förhållandevis få. , som i och för sig ställt sig positiv till att förslaget genomförs, har pekat på att kraven endast omfattar sådana faktorer som utgör en förutsättning för att kunna fungera som elleverantör. Att en elleverantör sköter sina skattebetalningar och som bevis för det innehar F-skattsedel är krav som uppställs i samhället och som gäller för de flesta närings- idkare inom alla branscher. Kontrollen av att skattebetalningar sköts görs av skattemyndigheten. Skattskyldigheten för elskatt föreslås i reger- ingens budgetproposition flyttas över till nätinnehavarna. Målet är att detta skall träda i kraft . Enligt Energimyndighetens föreskrifter måste elleverantörer kommunicera i ett bestämt meddelandeformat i samband med över- föring av meddelanden vid leverantörsbyten och mätvärdeshantering. I denna del har vissa problem funnits hos enstaka leverantörer som valt andra sätt att kommunicera på. Detta har i sin tur har medfört att vissa problem uppstått i samband med leverantörsbyten. Dessa problem be- döms dock som övergående och inte i sig så omfattande att de motiverar införandet av ett tillståndsförfarande. Samtliga av utredningen föreslagna kriterier för att få tillstånd att verka som elleverantör finns således redan reglerade . Att återigen införa ett tillståndskrav för att få verka som elleverantör reser även andra frågor. En farhåga är att ett beviljat tillstånd från stats- maktens sida av kunder och konsumenter tolkas som att företaget genom- gått någon form av kvalitetscertifiering. Det finns därmed en risk att el- användarna invaggas i en falsk trygghet. Kraven för att få och upprätt- hålla ett tillstånd är enligt förslaget tämligen enkla och sammanhänger inte med sådana typiska krav som konsumenter kan förväntas förknippa med ett tillstånd och som uppställs i övrig civil lagstiftning som t.ex. god marknadsföring eller vissa etiska regler. Det blir därmed oklart vilken relevans för kunden ett tillstånd skulle få. Denna uppfattning delas också av . Det går heller inte att bortse från den ökade administration som ett tillståndsförfarande skulle ge upphov till, både hos den tillståndsgivande myndigheten och hos elleverantörerna. Även om det inte är av sådan omfattning att det skulle verka hindrande för nya aktörer att komma in på marknaden, så kommer ett tillstånds- förfarande att medföra ökade administrativa kostnader hos elleverantören vilket i slutändan kan komma att påverka kundernas elpris. De problem som utredningen sökt lösa kan åtgärdas med enklare me- del. Utredningens förslag om tillståndskrav bör därför inte genomföras. En väl fungerande elmarknad förutsätter att kunderna är aktiva och Prop. 2005/06:158 agerar på marknaden. En viktig förutsättning för detta är att kunderna på