prop · GT03112 · 2006-03-20 00:00:00 — LO anser att programföretagen inte bör åläggas några begränsningar när det gäller att göra utbudet tillgängligt för publiken på nya sätt, efter- som ny teknik kan komma att förändra sättet hur tittare och lyssnare tar del av programinnehållet. Tidningsutgivarna delar utredningens uppfattning gällande kärnverk- samheten men anser att kompletterande verksamhet och sidoverksamhet bör ske mycket återhållsamt. Övriga remissinstanser som yttrat sig i frågan delar kommitténs bedömning. Skälen för regeringens förslag: Genom riksdagsbeslutet inför inne- varande tillståndsperiod fastställdes villkoren för programföretagens kärnverksamhet, kompletterande verksamhet respektive sidoverksamhet. En grundprincip skall vara att all verksamhet inom SR, SVT och UR skall ha anknytning till företagens kärnverksamhet, dvs. att producera och sända radio och TV i allmänhetens tjänst. Programföretagen bör inte bedriva någon verksamhet som kan skada kärnverksamheten eller som kan uppfattas strida mot de grundläggande principer som gäller för programverksamheten. Företagens tilldelning av TV-avgiftsmedel från rundradiokontot skall i första hand finansiera kärnverksamheten i före- taget, men kan också användas för kompletterande verksamhet. Den hårdnande konkurrensen inom medieområdet och den tekniska ut- vecklingen leder till att företagens verksamhet utvecklas. Kärnverksam- heten kan utvecklas bl.a. genom nya distributionssätt och nya program- kanaler. Vid sidan av kärnverksamheten kan programföretagen för att utveckla kärnverksamheten och för att förbättra möjligheterna för all- mänheten att tillgodogöra sig denna också bedriva kompletterande verk- samhet. Företagen bör även under den kommande tillståndsperioden ges goda möjligheter att stärka kärnverksamheten genom verksamhet som direkt kompletterar denna. Till kompletterande verksamhet bör före- tagens fördjupande verksamhet i andra medier än radio- och TV-sänd- ningar räknas, t.ex. webbtjänster på Internet. Den tekniska utvecklingen medför att det blir svårare att dra en tydlig gräns mellan kärnverksamhet och kompletterande verksamhet. Det är därför av avgörande betydelse att de principer i form av opartiskhet, saklighet, omsorg om demokratiska värden, förbud mot reklam m.m. som gäller för företagens kärnverksam- het också tillämpas på den kompletterande verksamheten. Det är också viktigt att företagen själva särskiljer vad som är att betrakta som kärn- verksamhet och kompletterande verksamhet och upprätthåller en god balans i omfattningen mellan dessa. Detta är särskilt viktigt eftersom den kompletterande verksamheten inte alltid kan utnyttjas av alla som betalar TV-avgiften. Utöver kärnverksamheten och den kompletterande verksamheten kan företagen också i begränsad omfattning bedriva sidoverksamhet. Den kan t.ex. avse försäljning av program, programidéer och rättigheter, uthyr- ning av lokaler och teknisk utrustning samt programverksamhet utanför landets gränser. Företagen bör inte bedriva någon sidoverksamhet som riskerar att skada kärnverksamheten eller som kan uppfattas strida mot de grundläggande principer som gäller för denna. Sidoverksamheten skall bära sina egna kostnader och särredovisas som ett eget resultatområde. I likhet med de villkor som gäller under nuvarande tillståndsperiod skall företagens sidoverksamheter inte ges en sådan omfattning eller vara av sådan karaktär att den kan riskera att inkräkta på kärnverksamheten. Det är viktigt att sidoverksamheten bedrivs på ett konkurrens- neutralt och ekonomiskt effektivt sätt. Om sidoverksamheten bedrivs på angivet sätt kan den medföra ett mervärde som kan bidra till att stärka företagens kärnverksamhet. Regeringens bedömning: Bevarande och tillgängliggörande av programföretagens programarkiv bör betraktas som en del av företagens uppdrag och bör därför i första hand bekostas med TV-avgiftsmedel. I samband med att sådant upphovsrättsskyddat material görs tillgängligt uppkommer dock särskilda kostnader för programföretagen. Det är rimligt att programföretagen kan finansiera detta genom att användaren betalar en avgift. Kommitténs bedömning och förslag överensstämmer med regering- ens bedömning. Remissinstanserna: anser att utbudet så långt det är möjligt skall göras tillgängligt utan extra kostnader för användarna utöver TV-avgiften. I särskilda fall där det inte är rimligt att finansierar tjänsten med intäkterna från TV-avgiften bör dock undantag kunna göras. menar att det bör vara möjligt för programföretagen att elektroniskt tillhandahålla program från arkivet på samma sätt som de tar betalt för programkopior på kassett eller CD under förutsättning att avgiften står i proportion till kostnaderna. Statens ljud- och bildarkiv, KLYS, och LO tycker att det är viktigt att programföretagens arkiv görs tillgängliga för allmänheten. anser att det är viktigt att filmare i samarbete med programföretagen kan återutnyttja det kulturarv som finns i arkiven. Statens ljud- och bildarkiv, och betonar vikten av att bevara äldre filmmaterial och vill värna programföretagens arkivfunktioner. Bakgrund: SVT har i en skrivelse riktad till Kommittén om radio och TV i allmänhetens tjänst föreslagit att företaget skall ges rätt att ta ut av- gifter för vissa elektroniska tjänster, t.ex. i samband med att SVT:s programtjänst digitaliseras. Ambitionen är att starta en särskild tjänst som skall vara möjlig för publiken att ta del av på begäran. SVT menar att sådana tjänster som enskilda användare vill ha på begäran inte bör finansieras med TV-avgiftsmedel utan med avgifter från dem som vill ha tjänsten. har SVT via avtal rätt att efter ordinarie TV-sändning göra program tillgängliga på Internet. Enligt SVT är detta en viktig och efterfrågad service som är möjlig att finansiera med TV-avgiftsmedel. SVT anser inte att det finns behov av att avgiftsbelägga egna nyhetsinslag och andra program som inte medför ytterligare rättighets- kostnader. Att tillgängliggöra stora delar av programarkiven är dock enligt SVT förenat med stora kostnader. En stor del av programmen i arkivet kräver betalning av ytterligare rättighetsersättningar om de skall tillgängliggöras för privat bruk . SVT anser att dessa kostnader borde täckas genom en betaltjänst. tjänst skulle då bedrivas som en sidoverksamhet i likhet med den nu- varande försäljningen av VHS och DVD. Den distribution av programmaterialet på begäran över Internet, som det här skulle vara frågan om, är en typ av en-till-en-tjänst, till skillnad från en sedvanlig TV-utsändning, som är en en-till-alla-tjänst. I det senare fallet är kostnaden per utsändning oberoende av antalet tittare, medan kostnaden i det första fallet ökar med antalet användare. I kostna- derna ingår t.ex. rättigheter, administration och investeringar i dator- och serverkapacitet. SVT erbjuder en begränsad, avgiftsfri, arkivtjänst på Internet, där det är möjligt att se äldre program och redak- tionellt sammanställda paket samt journalfilmer från SF. Upphovsrätts- liga hinder gör dock att det inte går att lägga ut t.ex. musikinslag med undantag för SF:s journalfilmer eller program där skådespelare eller andra artister medverkar. Materialet ligger som s.k. streamat videoformat och är därmed inte möjligt att ladda ned och spara. Det- samma gäller för de inslag som finns utlagda under respektive programs avdelning på SVT:s webbplats. Enligt avtal med upphovsrättshavarna får SVT inte lägga ut programinslag med musik längre än efter det att det sänts . SR har i en skrivelse till Utbildnings- och i febru- ari 2006 uttryckt önskemål om att företaget skall ges samma villkor för försäljning av programkopior via Internet som de som gäller för försäljning av programkopior i t.ex. CD-format. Om SR får till stånd rimliga uppgörelser om upphovsrätt och distribution är dock företagets huvudinriktning att kunna erbjuda arkivinnehållet för lyssning och flytt- ning till en bärbar spelare ett visst antal dagar utan extra kostnad för publiken. Programföretagen erbjuder program till försäljning på CD respektive VHS och DVD. Båda företagen har egna butiker på nätet kopplade till sina webbplatser. I går det att beställa program som företaget har hemvideorättigheter till, t.ex. DVD-boxar med populära programserier, enskilda dokumentärer på VHS eller DVD och samlings- volymer med SF:s journalfilmer från . Skälen för regeringens bedömning: SVT:s, SR:s och UR:s rika programarkiv är en värdefull del av vårt moderna kulturarv och en be- tydande källa för kunskap och upplevelser. Det är viktigt att detta arkiv- material bevaras på ett långsiktigt hållbart sätt och görs tillgängligt för dagens publik och för kommande generationer. Som ett komplement till repriseringar i företagens huvudkanaler kan arkivtjänster som sker på enskild begäran på Internet vara ett sätt att ge allmänheten tillgång till materialet. har till stor del byggts upp då radio och TV i allmänhetens tjänst verkade i en monopolsituation inom sina om- råden, vilket gör materialet till en i många avseenden unik dokumenta- tion av utvecklingen inom svensk kultur och svenskt samhällsliv. Till- komsten av det programmaterial som finns i arkiven har möjliggjorts tack vare ett inflöde av TV-avgiftsmedel från allmänheten. Bevarandet och tillgängliggörande av programföretagens programarkiv är att betrakta som en del av public service-uppdraget och bör därför i första hand bekostas med TV-avgiftsmedel. Regeringen anser också att arkivmaterial i så stor utsträckning som möjligt bör erbjudas avgiftsfritt. I samband med att upphovsrättsskyddat material görs tillgängligt upp- Prop. 2005/06:112 kommer dock särskilda kostnader för programföretagen. att programföretagen kan finansiera detta genom att användaren betalar en avgift. Regeringens förslag: Huvudregeln skall fortsatt vara ett förbud mot sponsring. Riktlinjerna avseende direkt sponsring skall fortsätta att gälla. Programföretagen får inte sända direkt sponsrade program som huvudsakligen vänder sig till barn . Programföretagen får sända sådana indirekt sponsrade program som framställs eller har framställts i samarbete med någon annan som fått bidrag från utomstående för sin andel av produktionen, om programföretagens insatser minst motsvarar värdet av erhållna rättig- heter, där programföretagen köpt en visningsrätt till ett färdigproducerat eller icke färdigproducerat program som fått bidrag, eller som senare får bidrag från utomstående, om programföretagen betalat ett mark- nadsmässigt pris för rättigheterna, och som framställs eller har framställts av programföretag i ett annat land inom ramen för ett åtagande gentemot Europeiska Radiounionen där bidrag till produktionen lämnats från utomstående. Kommitténs bedömning och förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Kommittén menar att dagens riktlinjer för den direkta sponsringen skall fortsätta att gälla. Kommittén understryker vikten av en viss restriktivitet när det gäller omfattningen. Beträffande den indirekta sponsringen skall innebörden i skrivningarna i kultur- utskottets betänkande (bet. 1995/96:KrU12) skrivas in i sänd- ningstillstånden. Programföretagen bör i avtal klarlägga möjligheterna för företagen att få insyn i programproduktionen och förvissa sig om att innehållet inte strider mot uppdraget. Det bör förtydligas i sändningstillstånden att programföretagen skall vara skyldiga att redovisa innehållet i de avtal som används i samband med samarbetsprojekt och köp av visningsrätter för för radio och TV. Remissinstanserna: , och delar i huvudsak kommitténs slutsatser när det gäller den direkta sponsringen. , , och är kritiska mot att direkt sponsring får förekomma. Tidningsutgivarna, och anser att programföretagen bör vara mer restriktiva än när det gäller direkt sponsring. och tillstyrker förslaget att sändningstillstånden preciseras i fråga om indirekt sponsring. förespråkar skärpta regler för indirekt sponsring. ser ingen anledning att ändra dagens regler. , , och tillstyrker kommitténs förslag när det gäller programföretagens redovisning av innehåll i avtal och kontrakt till . , och av- styrker förslaget gällande programföretagens skyldigheter att överlämna material till . , och in- stämmer i kommitténs bedömning att det bör gälla tydliga krav på insyn i programproduktionen och tydlig information till publiken. Tele- vision menar att formella krav om insyn skulle försvåra produktioner och att mycket av det som kommittén påpekar redan görs . Bakgrund: Verksamheten inom radio och TV i allmänhetens tjänst finansieras med TV-avgiftsmedel. Detta är en grundförutsättning för att garantera programföretagens oberoende. Dagens situation när det gäller programproduktion innebär dock att ett visst mått av extern finansiering ibland är en förutsättning för att vissa produktioner utifrån ett eko- nomiskt perspektiv skall vara möjliga att genomföra. Huvudregeln för radio- och TV-företagen i allmänhetens tjänst är ett förbud mot sponsring. Programföretagen får enligt nu- varande sändningstillstånd inte sända sådana sponsrade program där sponsorbidraget har tillfallit företagen direkt eller medfört att företagens kostnader för programmet påtagligt har minskat. Det finns dock undantag från denna regel i sändningstillstånden. Direkt sponsring får förekomma dels i SVT:s sändningar i samband med sport- evenemang, dels i samband med program i SR och SVT som innebär utsändning av en allmän sammankomst eller offentlig tillställning där programföretaget är arrangör. Förutsättningen i det senare fallet är att det är ett evenemang inom ramen för ett åtagande gentemot Europeiska Radiounionen (EBU) eller ett arrangemang av liknande betydelse samt att programmet direktsänds till flera länder. Vid direkt sponsring ger en sponsor ersättning direkt till programföretaget mot att ett sponsrings- meddelande sänds i samband med den sponsrade sändningen. Att programföretagen har en skyldighet att sända sponsringsmeddelande framgår av 7 kap. 8 § radio- och TV-lagen (1996:844, RTVL). Även indirekt sponsring är tillåten i vissa fall. Programföretagen får under vissa förutsättningar sända program där man har medverkat i ett samarbetsprojekt eller köpt en visningsrätt till program som fått bidrag från utomstående i ett tidigare led. Den indirekta sponsring som lämnats i ett tidigare skede får dock inte medföra att företagets kostnader för programmet påtagligt har minskat. För visningsrätter skall programföre- tagen betala marknadsmässigt pris. förekommer sponsring i varierad omfattning i de tre program- företagen. Den direkta sponsringen förekommer enbart i SVT:s sänd- ningar. SVT:s intäkter från direkt sponsring uppgår till ca en procent av omsättningen. Hur stora sponsringsintäkterna blir beror på hur många stora sportevenemang som sänds under ett visst år. De år få evenemang sänds uppgår intäkterna till mindre än en procent av omsättningen. Den s.k. indirekta sponsringen förekommer i samtliga företag. Programföre- tagen får inte sända sponsrade program som huvudsakligen vänder sig till barn . I betänkandet 1995/96:KrU12 har kulturutskottet uttalat att det bör Prop. 2005/06:112 vara möjligt för SVT, SR och UR att sända samproduktioner som fram- ställts i samarbete med t.ex. programföretag i andra länder, fristående produktionsbolag och fria filmare, där medproducenten fått bidrag från utomstående för sin andel av produktionen. Det bör också enligt utskottet vara möjligt för SVT, SR och UR att till marknadsmässigt pris köpa visningsrätt till program som fått bidrag från utomstående i ett tidigare led, t.ex. svensk eller utländsk långfilm. Likaledes, menar utskottet, bör program som framställs av ett programföretag inom ramen för ett sam- arbete inom EBU kunna få återutsändas av SVT och SR, trots att bidrag kan ha lämnats från utomstående. prövar om sponsringen skett i enlighet med gällande regelverk. Nämnden kan ansöka hos länsrätten i om påförande av särskild avgift enligt bestämmelserna i 10 kap. 5 § och 12 kap. 4 § RTVL. Skälen för regeringens förslag Huvudregel om förbud mot sponsring Frågan om sponsring är problematisk. Sponsringen utgör ett undantag från den i övrigt ickekommersiella verksamheten som skall präglas av självständighet och integritet. Det grundläggande syftet bakom förbudet mot sponsring är att radio och TV i allmänhetens tjänst inte skall finansi- eras kommersiellt och att utomstående inte skall kunna påverka inne- hållet i sändningarna. Möjligheten att sända sponsrade program innebär dock att programföretagen kan förvärva attraktiva sändningsrätter. Eftersom rätten att sända sponsrade program innebär ett tydligt avsteg från den i övrigt ickekommersiella radion och televisionen är det viktigt att betona att möjligheten till sponsring avviker från en av de grund- läggande principerna för public service-verksamheten. Regeringen anser därför att huvudregeln om ett förbud mot sponsring bör fortsätta att gälla samt att programföretagen inte skall få sända direkt sponsrade program som huvudsakligen vänder sig till barn . När det gäller den direkta sponsringen föreslår regeringen att dagens riktlinjer skall fortsätta att gälla. Regeringen vill dock, i likhet med kommittén, understryka vikten av restriktivitet när det gäller omfatt- ningen av den direkta sponsringen. Programföretagen bör beakta att även få och korta meddelanden med ett kommersiellt budskap ger intrycket av en kommersiell verksamhet. Detta bör vägas mot nyttan av det begrän- sade ekonomiska bidrag som sponsringen ger. Därför bör ställnings- taganden om antalet sponsringsmeddelanden samt placeringen och ut- formningen av dessa göras med restriktivitet och övervägas noga. Regeringen kan konstatera att kulturutskottets uttalande om indirekt sponsring har fungerat som vägledning men att det har tolkats på olika sätt av inblandade parter. Därför behövs ett klargörande av vilka regler som skall gälla för indirekt sponsring och dessa bör regleras i företagens sändningstillstånd. Regeringen anser att reglerna gällande indirekt spons- ring, för att vara så heltäckande som möjligt, bör omfatta följande situa- tioner. Samproduktioner där medproducenten fått bidrag från utomstående för sin andel av produktionen. gäller att ett programföretag inte får sända sådana program där sponsorbidraget medfört att programföretagets kostnader för programmet påtagligt har minskat. Innebörden av detta är inte tillräckligt tydlig. Regeringen föreslår därför att programföretagen får sända sådana sponsrade program som framställs eller har framställts i samarbete med annan som fått bidrag från utomstående för sin andel av produktionen om programföretagens insatser minst motsvarar värdet av erhållna rättigheter. Detta blir något tydligare än vad som gäller efter- som programföretagets insatser skall jämföras med värdet av erhållna rättigheter vid bedömningen av om den indirekta sponsringen är tillåten eller inte. Vid denna typ av produktioner väntas företagen förutom att få visningsrätt till programmet även få intäkter från en eventuell försäljning av rättigheterna. Företagens insatser skall därför inte jämföras med marknadsmässigt pris. Köp av visningsrätter till färdigproducerade program som fått bidrag från utomstående. har uttalat att köp av visnings- rätter till färdigproducerade program som fått bidrag från utomstående skall utgöra tillåten indirekt sponsring. För sådana indirekt sponsrade program föreslår regeringen att dessa skall få sändas under förutsättning att företaget betalat ett marknadsmässigt pris för rättigheterna. Regeln om ett marknadsmässigt pris säkerställer att programföretagen betalar samma belopp som andra aktörer på marknaden. Detta torde säkerställa företagets integritet i förhållande till olika intressen. köp av visningsrätt till program som inte är färdig- producerade vid köpet och där sponsorn lämnar sitt bidrag före eller efter köpet. är denna typ av sponsring oreglerad. Det är vanligt att SVT i förväg köper visningsrätter till icke färdigproducerade program. Produktionsbolag och dokumentärfilmare får till stånd finansiering av produktionen genom att bl.a. sälja visningsrätten innan det faktiska produktionsarbetet startar. En sådan försäljning är ofta ett villkor för att få produktionsstöd från utomstående. Möjligheten för SVT att göra s.k. förköp är således mycket viktig för små produktionsbolag och fria filmare. Många av de produktioner som görs av fria filmare skulle inte kunna komma till stånd om inte SVT förköpte produktioner. Att det saknas tydliga regler för förköp av visningsrätter är inte tillfreds- ställande. Regeringen föreslår att programföretagen skall få sända program där de köpt en visningsrätt till ett icke färdigproducerat program som redan fått bidrag från utomstående eller som senare får bidrag från utomstående, om programföretagen betalat ett marknadsmässigt pris för rättigheterna. Den föreslagna regleringen innebär tydligare förutsätt- ningar inte bara för radio- och TV-företagen i allmänhetens tjänst utan också för övriga företag på marknaden. Sändning av program som framställs eller har framställts av programföretag i ett annat land inom ramen för ett åtagande gentemot EBU där bidrag till produktionen lämnats från utomstående. Kultur- utskottet har uttalat att program som framställs av ett programföretag inom ramen för ett samarbete inom EBU bör kunna få återutsändas av SVT och SR, trots att bidrag kan ha lämnats från utomstående. Som medlemmar i har programföretagen tillgång till utsändningar av program som framställts av ett programföretag i ett annat land och som fått bidrag från utomstående. Exempel på ett sådant program är där ett annat land än är arrangör. Vissa villkor vid indirekt sponsring Möjligheten till indirekt sponsring är ett avsteg från grundprincipen om förbud mot sponsring. Den är därför förenad med krav på ett långtgående ansvarstagande från programföretagens sida. De bidrag som lämnas får inte innebära att programföretagens integritet sätts i fråga. De får heller inte på annat sätt leda till misstanke om att programföretagens program- val påverkats på ett sätt som står i strid med kravet på opartiskhet och saklighet samt de krav som är förenade med företagens uppdrag som radio och TV i allmänhetens tjänst. Bidrag som lämnas kan således strida mot ovan nämnda principer och medföra att ett sådant sponsrat program inte får sändas även om de formella sponsringsvillkoren är uppfyllda. Marknadsmässigt pris skall fastställas genom en objektiv bedömning baserad på exempelvis en jämförelse mellan priser för liknande produk- tioner i andra länder och för den aktuella produktionen jämförbart språk- område. Enligt dagens regler får SVT inte sända sponsrade program som huvud- sakligen vänder sig till barn . Om detta villkor inte ändras skulle regeringens förslag till reglering av den indirekta sponsringen t.ex. innebära att vissa kategorier av barnprogram, såsom vissa barnfilmer eller barnprogram producerade i andra länder, inte längre skulle få sändas då de sponsrats i ett tidigare led. Detta är en icke önskvärd effekt. Därför föreslås att förbudet mot att sända sponsrade program som huvudsakligen vänder sig till barn skall gälla beträffande den direkta sponsringen. I övriga fall skall sträng restriktivitet råda när det gäller in- direkt sponsrade program som vänder sig till barn . I likhet med kommittén anser regeringen att det är viktigt att program- företagen ställer tydliga krav när man förvärvar produktioner där med- producenter fått bidrag av någon utomstående. Programföretagen bör säkerställa sin möjlighet till insyn i programproduktionen för att förvissa sig om att innehållet inte strider mot uppdraget eller varit föremål för otillbörligt inflytande. Företagen skall informera publiken om den spons- ring som förekommit. Enligt 7 kap. 8 § RTVL gäller att om ett program är sponsrat skall på lämpligt sätt i början och slutet av programmet eller Prop. 2005/06:112 vid ettdera tillfället anges vem eller vilka bidragsgivarna är.