prop · GT0345 · 2006-03-02 00:00:00 — Det bör dock noteras att medan direktivets bestämmelser om rapportering av betydande riskkoncentrationer tar sikte på ett finansiellt konglomerats sammanlagda riskkoncentrationer, innebär bestämmelsen om rapportering av betydande interna transaktioner en skyldighet att redovisa de transaktioner som vart och ett av de reglerade företag som ingår i konglomeratet har med andra företag i gruppen eller en person som har nära förbindelser med företagen i den gruppen. Gällande svenska regler om interna transaktioner Som nämnts ovan ger direktivet inte någon närmare vägledning om vad som avses med en intern transaktion. Det bedöms dock som rimligt att vid tillämpning av reglerna ta hänsyn till de transaktioner som rap- porteras av finansiella företag och grupper. Det är inte möjligt att lämna någon uttömmande beskrivning av vad som avses med en intern transaktion. Följande vägledning kan dock ges. Upplysningar om transaktioner med närstående tillhör sådan information som enligt god redovisningssed skall redovisas i koncernredovisningen (se rekommendation RR 23 Upplysningar om närstående samt IAS 24 Upplysningar om närstående). Utöver detta finns det i gällande rätt för försäkringsgrupper i regler motsvarande konglomeratdirektivets bestämmelser om interna transaktioner i 7 a kap. försäkringsrörelselagen. Där föreskrivs att en försäkringsgrupp skall ha en god kontroll över affärshändelser och avtal med andra företag inom försäkringsgruppen samt deras påverkan på gruppens ekonomiska ställning (7 a kap. 3 §). Den gruppbaserade redovisning som en försäkringsgrupp skall ge in till skall innehålla en sammanställning av sådana väsentliga affärshändelser och avtal (7 a kap. 6 § försäkringsrörelselagen). Enligt Finansinspek- tionens föreskrifter och allmänna råd (FFFS 2002:10) om rapportering av väsentliga affärshändelser och avtal inom en försäkringsgrupp, skall rapportering ske till . Rapporten skall inne- hålla upplysningar om garantier och transaktioner utanför balansräk- ningen, poster som får ingå i kapitalbasen (t.ex. förlagslån) samt inves- teringar. Upplysningar skall också lämnas om sådana lån vars värde överstiger av det uppgiftslämnande försäkringsföretagets kapitalbas. Vidare skall uppgift lämnas om gällande principer för åter- försäkring. Om det finns avtal om delade kostnader inom gruppen, skall information lämnas om de avtalade kostnadernas värde överstiger av de totala driftskostnaderna för det rapporterande företaget. Slutligen skall sådana övriga interna affärshändelser och avtal vars värde överstiger av det rapporterande företagets kapitalbas redo- visas i rapporten. Ovan nämnda affärshändelser, vilka behandlas i försäkringsrörelselagen och i allmänna råd, torde alla falla under direktivets definition av transaktioner inom ett finansiellt konglomerat. Utöver kapitaltäckningslagens bestämmelser om stora exponeringar mellan företag i samma grupp, som innebär att företagen är skyldiga att rapportera storleken på exponeringar mot andra företag i den finansiella företagsgruppen, finns det inte några bestämmelser om rapportering av interna transaktioner för finansiella företagsgrupper som motsvarar de som gäller för försäkringsgrupper. För kreditinstitut och värdepappers- företag kan således konglomeratdirektivets bestämmelser om rapportering av interna transaktioner i viss mån innebära en nyhet. Närmare om rapporteringen av transaktioner inom ett finansiellt konglome- rat Som nämnts tidigare är det vid tillämpningen av konglomeratdirektivets rapporteringsregler väsentligt att nyttan med rapporteringen vägs mot de tillkommande kostnaderna för berörda företag. Beträffande bestäm- melserna om interna transaktioner är det dessutom angeläget att den finansiella sektorns funktionssätt tas i beaktande. företagsgrupper är det exempelvis vanligt att upplåningen sköts via en internbank som sedan distribuerar medel vidare ut till övriga företag i gruppen. I många fall rör det sig om betydande summor som på detta sätt fördelas inom en finansiell företagsgrupp. Även om de före- slagna rapporteringskraven för transaktioner endast innebär att rappor- tering skall ske vid vissa givna tillfällen, bör bl.a. sådana finansieringssystem beaktas vid utformningen av reglerna. Liksom för betydande riskkoncentrationer torde de krav på rapporte- ring av interna transaktioner som ställs på det finansiella konglomeratet underlättas av att rapporteringen kan standardiseras och samordnas med befintliga rapporteringskrav. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför bemyndigas att meddela föreskrifter om sådana interna transaktioner som skall rapporteras och om fullgörande av denna rapportering. Direktivet ger medlemsstaterna möjlighet att införa kvantitativa grän- ser eller kvalitativa krav på interna transaktioner i ett finansiellt konglo- merat. Några sådana gränser eller krav, utöver kapitaltäckningslagens bestämmelser om stora exponeringar samt tillhörande föreskrifter, finns inte för finansiella företagsgrupper eller försäkringsgrupper. Ett sådant införande skulle därmed innebära en skärpning av regleringen i jämfö- relse med sektorsnivån och kan därmed anses olämpligt. I det fall stor- leken på en enskild transaktion uppgår till en kritisk nivå, bedöms möjligheter att ingripa som tillräckliga. Här förut- sätts också att ett institut och försäkringsföretag, som ett led i riskhan- teringen, har god kontroll över transaktioner med andra gruppföretag. Direktivet ger även möjlighet för medlemsstaterna att tillåta sina behö- riga myndigheter att tillämpa befintliga sektorsbestämmelser om interna transaktioner på finansiella konglomerat. De svenska sektorsbestäm- melser som skulle kunna komma i fråga är närmast de ovannämnda be- stämmelserna om rapportering av väsentliga affärshändelser och avtal i en försäkringsgrupp. Även bestämmelserna om stora exponeringar i kapitaltäckningslagen kan delvis sägas utgöra bestämmelser om interna transaktioner i konglomeratdirektivets mening. Att tillämpa dessa sek- torsbestämmelser på finansiella konglomerat bedöms dock som olämpligt av de skäl som tidigare anförts (se avsnitt 9.2). Finansiella konglomerat som har ett blandat finansiellt holdingföretag i toppen För ett finansiellt konglomerat som i toppen har ett blandat finansiellt holdingföretag föreskriver konglomeratdirektivets artikel 8.4 att de eventuella bestämmelser om transaktioner inom ett finansiellt konglome- rat som gäller för den största sektorn i konglomeratet skall tillämpas på alla företag i den sektorn och på det blandade finansiella holdingföre- taget. Som tidigare nämnts saknas regler om interna transaktioner för finansiella företagsgrupper utöver kapitaltäckningslagens bestämmelser om stora exponeringar. Som föreslagits i avsnitt 9.2 bör dessa gälla även för blandade finansiella holdingföretag då dessa finns i toppen av ett finansiellt konglomerat där bank- och värdepapperssektorn är domine- rande. Om försäkringssektorn utgör den största sektorn i ett finansiellt kon- Prop. 2005/06:45 glomerat som i toppen har ett blandat finansiellt holdingföretag uppstår frågan om försäkringsrörelselagens bestämmelser om kontroll och rap- portering av väsentliga affärshändelser och avtal inom en försäkrings- grupp skall tillämpas också för det blandade finansiella holdingföretaget, (se 7 a kap. 3 och 6 §§). Bestämmelserna i försäkringsrörelselagen om kontroll och rapportering av interna transaktioner tillför dock inte någon information som inte går att få genom rapporteringen av interna transak- tioner enligt lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. Det saknas därmed motiv för att tillämpa reglerna om väsentliga affärshän- delser och avtal inom en försäkringsgrupp på ett blandat finansiellt hol- dingföretag som leder ett finansiellt konglomerat där försäkringssektorn utgör den största sektorn. 9.4Intern kontroll och riskhantering Regeringens förslag: Institut och försäkringsföretag som ingår i ett finansiellt konglomerat skall ha system för riskhantering och rutiner för intern kontroll som är betryggande med hänsyn till konglomeratets samlade risksituation. Sådana företag och blandade finansiella hol- dingföretag med huvudkontor i skall, när de ansvarar för rap- porteringen till , ha nödvändiga rutiner för intern kontroll för att kunna ta fram de uppgifter och upplysningar som be- hövs för tillsynen över det finansiella konglomeratet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Riksåklagaren och tillstyrker bestämmelsen, som de anser torde ha positiva effekter från ett brottsförebyggande perspektiv. , och anser att bestämmelserna om intern kontroll och riskhantering bör samordnas med det befintliga regelverket och med de kommande kapitaltäckningsreglerna. Konglomeratdirektivets innehåll: Artikel 9.1 i konglomeratdirektivet föreskriver att medlemsstaterna skall se till att det hos reglerade enheter på nivån finansiellt konglomerat finns erforderliga metoder för riskhan- tering och rutiner för intern kontroll. Enligt artikel 9.2 skall metoderna för riskhantering innehålla a)Ett sunt styre och en sund förvaltning, varvid lämpliga ledande organ på nivån finansiellt konglomerat skall godkänna och regelbundet övervaka strategier och inriktningar med beaktande av alla risker de tar. b)En adekvat kapitaltäckningsstrategi för att kunna förutse den inver- kan som deras affärsstrategi har på riskprofilen och kapitalkraven. c)Lämpliga förfaranden för att säkerställa att systemen för övervak- ning av risker är väl integrerade i organisationen och att alla åtgärder har vidtagits för att se till att de system som genomförts i alla de företag som omfattas av extra tillsyn är samstämmiga, så att riskerna kan mätas, övervakas och kontrolleras på nivån finansiellt konglomerat. Enligt artikel 9.3 skall rutinerna för intern kontroll innehålla a) Adekvata mekanismer för kapitaltäckning för att identifiera och Prop. 2005/06:45 mäta samtliga materiella risker och på ett lämpligt sätt ställa kapitalbasen i relation till riskerna. b) rapporterings- och redovisningsförfaranden, för att identifi- era, mäta, övervaka och kontrollera de interna transaktionerna och risk- koncentrationen. Enligt artikel 9.4 skall medlemsstaterna också se till att det i alla före- tag som omfattas av extra tillsyn enligt artikel 5 finns erforderliga rutiner för intern kontroll för att kunna ta fram de uppgifter och upplysningar som kan vara av betydelse för den extra tillsynen. Skälen för regeringens förslag: Artikel 9.4 i konglomeratdirektivet motsvarar artikel 52.6 i kreditinstitutsdirektivet (2000/12/EG) (jfr 7 kap. 10 § kapitaltäckningslagen) och artikel 5.1 i försäkringsgruppsdirektivet (98/78/EG). Enligt konglomeratdirektivet skall reglerade företag på nivån finansi- ellt konglomerat ha erforderliga metoder för riskhantering och rutiner för intern kontroll. Att de reglerade företagen på individuell nivå skall ha system för att hantera sina risker torde inte innebära någon nyhet för svenska företag. Av 6 kap. 2 § lagen om bank- och finansieringsrörelse framgår att en bank och ett kreditmarknadsföretag skall identifiera, mäta styra och ha kontroll över de risker som dess rörelse är förknippad med. De skall härvid särskilt se till att deras kreditrisker, marknadsrisker, ope- rativa risker och andra risker sammantagna inte medför att institutets förmåga att fullgöra sina förpliktelser äventyras. Av motiven till be- stämmelsen framgår bl.a. att den ställer upp de mål som ett fungerande riskhanteringssystem skall uppnå, men utan att närmare ange hur det skall ske (prop. 2002/03:139 s. 278 ff). Grundläggande beståndsdelar i bra riskhanteringssystem sägs vara fungerande informationsvägar, be- slutssystem samt styrning och styrsystem. Likaså måste det finnas en kontrollfunktion som granskar efterlevnaden av olika system och in- struktioner. Enligt 1 kap. 1 a § försäkringsrörelselagen skall försäkringsrörelse dri- vas med en tillfredsställande kontroll över olika slag av risker som direkt eller indirekt påverkar möjligheterna att fullgöra åtaganden mot försäk- ringstagarna och andra. För instituten för elektroniska pengar, värdepap- persbolagen och fondbolagen torde det följa av sundhetsbestämmelsen i respektive lag att dessa företag skall ha tillfredsställande riskhanterings- system och rutiner för intern kontroll. För att tydliggöra vikten av att det på konglomeratnivå finns betryggande system för riskhantering och rutiner för intern kontroll bör en uttrycklig bestämmelse som ställer krav på institut och försäkringsföretag som ingår i ett finansiellt konglomerat införas i den nya lagen. Av den bestämmelsen bör framgå att systemen och rutinerna skall vara betryggande med hänsyn till konglomeratets samlade risksituation. Artiklarna 9.2 och 9.3 i konglomeratdirektivet innehåller en uppräk- ning av moment som skall ingå i riskhanteringssystemen och i rutinerna för intern kontroll. Någon motsvarande uppräkning bör dock inte tas in i lag. I stället bör regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer få meddela föreskrifter i dessa avseenden. Som framgår av beskrivningen i det föregående skall det Prop. 2005/06:45 finnas system för riskhantering och rutiner för intern kontroll för att hantera risker i institutens och försäkringsföretagens rörelse. Det nya är att det nu ställs ett uttryckligt krav på att systemen och rutinerna även utformas med beaktande av de risker som följer med institutens och försäkringsföretagens kopplingar till andra företag i det finansiella konglomeratet. Vi anser därför att den nya bestämmelsen inte kommer i konflikt med bestämmelser i det befintliga regelverket. Som , och anför, är det värdefullt om den här föreslagna bestämmelsen kan samordnas med de krav som de förväntade nya kapitaltäcknings bestämmelserna kommer att ställa. Det yttersta ansvaret för att riskhanteringssystem och rutiner för intern kontroll som uppfyller ställda krav finns för ett finansiellt konglomerat bör ligga på det institut och försäkringsföretag som är skyldigt att rapportera på konglomeratnivå till . Det är rimligt att detta företag ansvarar för att uppgifterna är riktiga och har en strategi för vilka åtgärder som skall vidtas om det uppstår problem i konglomeratet. I det fall ett blandat finansiellt holdingföretag är rapporteringsskyldigt, bör ansvaret ändå ligga på de institut och försäkringsföretag som direkt är dotterföretag till holdingföretaget. Det kan tilläggas att ett enskilt institut eller försäkringsföretag oav- sett om det ingår i ett finansiellt konglomerat eller inte bör ha system och rutiner för att bedöma vilka risker det utsätts för av andra företag i gruppen. Företaget bör då göra en egen bedömning av om det är möjligt att helt förlita sig på de system som finns på gruppnivå. Detta gäller inte minst för institutens eller försäkringsföretagens bedömning av sina in- terna transaktioner med andra företag i det finansiella konglomeratet. Utöver vad som sagts bör det införas en bestämmelse om att insti- tut, försäkringsföretag och blandade finansiella holdingföretag med huvudkontor i som ansvarar för rapporteringen till Finansin- spektionen, skall ha nödvändiga rutiner för intern kontroll för att kunna ta fram de uppgifter och upplysningar som behövs för tillsynen av det finansiella konglomeratet. Ett institut, ett försäkringsföretag och ett blandat finansiellt holding- företag med huvudkontor i kan komma att ansvara för rappor- teringen till en utländsk behörig myndighet som är samordnare av tillsy- nen över ett finansiellt konglomerat. Även i den situationen skall de nämnda svenska företagen ha rutiner för internkontroll för att kunna ta fram uppgifter som kan vara av betydelse för tillsynen över det finansi- ella konglomeratet. 9.5Undantag från tillsynen av finansiella konglomerat Regeringens förslag: När är samordnare för ett finansiellt konglomerat, får inspektionen undanta ett företag från be- räkningen av kapitalbas och kapitalkrav om 1. företaget är beläget i ett land utanför EES och det där finns rätts- liga hinder för att överföra nödvändig information om företaget, 2.företaget har försumbar betydelse med hänsyn till syftet med den särskilda tillsynen över reglerade företag i finansiella konglomerat, eller 3.det skulle vara olämpligt eller missvisande med hänsyn till syftet med den särskilda tillsynen över reglerade företag i finansiella kon- glomerat att inbegripa företaget. Om med stöd av punkterna 2 och 3 ovan un- dantar ett reglerat företag från beräkningen skall det företag som finns itoppen av det finansiella konglomeratet, på begäran av den behöriga myndighet som har tillsyn över det reglerade företaget, lämna de upp- lysningar som underlättar denna tillsyn. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att det bör utvecklas vilka företag som omfattas av den föreslagna bestämmelsen. Inspektionen vill vidare få ett bemyndigande för att kunna ange när ett företag skall kunna undantas med stöd av bestämmelsen. Konglomeratdirektivets innehåll: Enligt artikel 6.5 i konglomeratdi- rektivet kan samordnaren i vissa fall besluta att undanta en viss enhet från beräkningen av kapitalkrav för det finansiella konglomeratet. Ett sådant beslut kan fattas om: a)Enheten finns i ett tredje land där det finns rättsliga hinder för att överföra erforderliga upplysningar. b)Enheten är av försumbar betydelse i förhållande till målen för den extra tillsynen över reglerade enheter i ett finansiellt konglomerat. (Om flera företag utesluts, måste de dock inkluderas om de tillsammans inte är av försumbar betydelse). c)Det skulle vara olämpligt eller missvisande att inbegripa företaget med hänsyn till målen för den extra tillsynen. (I detta fall skall samordna- ren, utom i brådskande fall, samråda med de andra relevanta behöriga myndigheterna innan beslut fattas). Om samordnaren inte inkluderar en reglerad enhet i tillämpningsom- rådet med stöd av ett av de fall som anges i b och c ovan, får de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där denna enhet är belägen begära att den enhet som finns i toppen av det finansiella konglomeratet lämnar upplysningar som underlättar tillsynen över den undantagna enheten. På ett liknande sätt får relevanta behöriga myndigheter, enligt artikel 3.4i konglomeratdirektivet, i samförstånd besluta om att undanta ett företag från beräkningen av gränsvärdena för identifiering av ett finansi- ellt konglomerat. Förutsättningarna för detta är identiska med dem som redogjorts för ovan (se avsnitt 8.2). Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser liknande de ovan nämnda i konglomeratdirektivet om möjlighet att undanta vissa företag, finns vid beräkning av kapital- eller solvenskrav för finansiella företags- grupper i artikel 52.3 i kreditinstitutsdirektivet (2000/12/EG) (se 7 kap. 8 § kapitaltäckningslagen) och för försäkringsgrupper i artikel 3.3 försäk- ringsgruppsdirektivet (98/78/EG) (se 7 a kap. 8 § försäkringsrörelse- lagen). Den möjlighet konglomeratdirektivet ger att undanta ett företag från beräkningen av kapitalkravet bör utnyttjas. En bestämmelse med det in- nehåll som föreskrivs i artikel 6.5 i det direktivet bör därför tas in i den Prop. 2005/06:45 nya lagen. anser att det bör lämnas en beskrivning av vilka företag som den föreslagna bestämmelsen är avsedd att undanta. Vi menar emellertid att det inte är möjligt att göra någon fullständig uppräkning av vilka företag som kan undantas. I stället bör det överlämnas till rättstillämpningen att avgöra vilka företagen är. Viss vägledning om bestämmelsens närmare innebörd torde finnas att hämta från den praxis som vuxit fram vid tillämpningen av 7 kap. 7 § kapitaltäckningslagen respektive 7 a kap. 8 § försäkringsrörelselagen. De direktivregler som dessa bestämmelser genomför har nämligen i huvudsak samma lydelse som regeln i konglomeratdirektivet. Det bör också noteras att bestämmelsen har betydelse inte bara för möjligheten att undanta vissa företag vid beräkningen av kapitalkravet utan även för tillämpningen av de särskilda beräkningsgrunderna i 2 kap. 5 § lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. För att skall kunna tillämpa den särskilda beräknings- grunden måste komma överens med de andra berörda tillsynsmyndigheterna. Att nu göra vägledande uttalanden om be- stämmelsens innebörd kan försvåra samarbetet mellan tillsyns- myndigheterna. Det bedöms därför mindre lämpligt att den närmare innebörden av 6 kap. 5 § lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat nu preciseras genom föreskrifter (se även avsnitt 8.2). Frågan om myndighetsföreskrifter kan dock komma att aktualiseras i ett senare skede. Tillsyn över ledningsorganet i holdingföretag . Regeringens förslag: Den som ingår i ledningen för ett blandat finansiellt holdingföretag skall ha tillräcklig insikt och erfarenhet för att delta i ledningen av holdingföretaget och även i övrigt vara lämplig för en sådan uppgift. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: vid anser att det bör vara personerna i holdingföretagets lednings- grupp som är föremål för ledningsprövning. Konglomeratdirektivets innehåll: Enligt artikel 13 i konglomerat- direktivet krävs att de personer som faktiskt leder verksamheten i ett blandat finansiellt holdingföretag har tillräckligt gott anseende och till- räcklig erfarenhet för att kunna fullgöra sina åligganden. Skälen för regeringens förslag: Särskilda ledningsprövningsregler finns inte bara i konglomeratdirektivet utan även i de direktiv som gäller för bl.a. kreditinstitut, värdepappersföretag och försäkringsföretag. För kreditinstitut föreskrivs att auktorisation inte får beviljas kreditinstitutet om de som effektivt leder verksamheten i institutet inte är tillräckligt väl ansedda eller saknar tillräcklig erfarenhet för att kunna fullgöra sina upp- gifter (se artikel 6.1 i kreditinstitutsdirektivet). Liknande krav ställs på ledningen i försäkringsföretag, värdepappersföretag och förvaltningsbo- lag (se artikel 9 ii i direktivet [2004/39/EG] om marknader för finansiella instrument, artikel 6.1 i tredje skadeförsäkringsdirektivet [92/49/EEG], artikel 6.1 i livförsäkringsdirektivet [2002/83/EG] och artikel 5a.1 i och rådets direktiv /107/EG av om ändring av rådets direktiv /611/EEG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper [fondföretag] i syfte att införa regler för förvaltningsbolag och förenklade prospekt). Till skillnad från sek- torsdirektiven kopplas dock inte den i konglomeratdirektivet föreskrivna lämplighetsprövningen av personer som faktiskt leder verksamheten i ett blandat finansiellt holdingföretag till något tillståndsförfarande. Vilken personkrets skall omfattas av ledningsprövningen? I fråga om vilken krets av personer i ett blandat finansiellt holdingföretag som bör vara föremål för ledningsprövning är det rimligt att utgå från att konglomeratdirektivet syftar på samma krets som pekas ut i de befintliga sektorsdirektiven. Detta antagande baserar sig på att formuleringarna i den engelska språkversionen av konglomeratdirektivet är desamma som dem i kreditinstitutsdirektivet. I svensk rätt omfattar ledningsprövningen i kreditinstitut etc. styrelsen och den verkställande direktören liksom ersättare för dessa, dvs. de som har ansvaret för hur verksamheten drivs (se prop. 1995/96:173 s. 85, prop. 2002/03:139 s. 367 och prop. 2002/03:150 s. 157). För ett europabolag enligt lagen (2004:575) om europabolag skall prövningen avse europabolagets lednings- eller förvaltningsorgan, dvs. är jämställda med styrelsen i ett aktiebolag. I ett dualistiskt organiserat europabolag är även tillsynsorganet föremål för ledningsprövning (se t.ex. 1 a kap. 7 § försäkringsrörelselagen [1982:713] och 10 kap. 36 § lagen [2004:297] om bank- och finansieringsrörelse). Motiven för dessa bestämmelser framgår av prop. 2003/04:112 s. 86 ff.