prop · GT03113 · 2006-03-01 00:00:00 — Att någon ägnar sig åt handel med eller reparation av vapen torde därför normalt var en uppgift som är allmänt bekant eller som ofta är förhållandevis enkel att få reda på t.ex. genom telefonkataloger, Internet eller reklam. Det kan därför antas att sekretessen för uppgifter om vilka som har vapenhandlartillstånd inte har någon större betydelse när det gäller risken för vapenstölder. Även om uppgifter om vilka som bedriver verksamhet med vapenhan- del och vapenreparation ofta är kända finns det en typ av uppgifter som inte kan antas bli kända i samma utsträckning. Det gäller uppgiften om att en sådan person har fått sitt tillstånd återkallat. Om sekretessen för uppgifter om vem som har vapenhandlartillstånd tas bort, torde risken för att en sådan handlare kan fortsätta att bedriva handel minska. Även det är ett skäl för att inte sekretessbelägga sådana uppgifter. Det är alltså osäkert om bestämmelsen om sekretess för uppgifter i va- penregister om vilka som har tillstånd enligt vapenlagen att bedriva han- del med skjutvapen eller att ta emot sådana vapen för översyn eller repa- ration har en, totalt sett, positiv effekt. Det kan tvärtom vara så att den vapenrelaterade brottsligheten skulle minska om sekretessbestämmelsen togs bort. Som påpekades bl.a. när sekretessen för vapenregistren infördes kan inskränkningar i allmänhetens rätt att ta del av allmänna handlingar god- tas endast undantagsvis och endast om intresset av sekretess är så starkt att det klart väger tyngre än intresset av offentlighet (prop.1986/87:3 s. 20). Som har konstaterats kan det ifrågasättas om sekretessen för uppgifter om vem som har tillstånd att bedriva handel med skjutvapen Prop. 2005/06:113 eller att ta emot sådana vapen för översyn eller reparation över huvud taget har någon större effekt när det gäller att motverka att vapen kom- mer till brottslig användning. Regeringen föreslår därför att det inte längre skall gälla någon sekretess för uppgifter i vapenregister om namn och adress på den som har tillstånd att bedriva handel med skjutvapen eller att ta emot skjutvapen för översyn eller reparation. För att den effekt som har efterfrågat skall uppnås bör sekretess inte heller gälla för uppgift om vilka typer av vapen ett sådant tillstånd om- fattar. I promemorian Förstärkt kontroll av vapen (Ds 2004:32) finns ett förslag om att den som importerar eller tillverkar effektbegränsade vapen skall förse förpackningen eller bruksanvisningen med en varningstext som påminner om risken för skada vid utlåning till underårig, felaktig använd- ning eller förvaring. Med beaktande av att det kan ifrågasättas vilken effekt en sådan reglering skulle få, är regeringen nu inte beredd att lägga fram ett förslag i enlighet med promemorians förslag. vapenutredning behandlade frågan om ett generellt förbud mot vapenattrapper men fann att det förbjudna området var så svårt att avgränsa att ett sådant förbud inte borde införas. I propositionen Skärpt vapenlagstiftning (prop. 1999/2000:27) instämde regeringen i utred- ningen bedömning men ansåg att det var angeläget att söka begränsa fö- rekomsten av vapenattrapper och liknande föremål. Regeringen uttalade att frågan om åtgärder för att uppnå detta borde bli föremål för fortsatt övervägande och anförde att den avsåg att återkomma till frågan i ett se- nare sammanhang (a. prop. s. 88). I ovan nämnda promemoria Förstärkt kontroll av vapen görs bedömningen att det inte bör införas några ytterli- gare begränsningar i rätten att inneha vapenattrapper och inte heller några regler om att sådana föremål skall vara färglagda eller märkta med avvikande färg eller på annat sätt utformade så att de skiljer sig från far- liga skjutvapen (se promemorian s. 133142). Regeringen delar prome- bedömning i denna fråga. När det gäller nämnda promemorias förslag om att tidsbegränsa vapen- handlartillstånden i syfte att öka kontrollen över vapenhandlarna gör re- geringen bedömningen att det inte bör genomföras. Skälet till detta är att det av rapporter till regeringen om tillämpningen av vapenlagstiftningen och andra förhållanden av betydelse på vapenområ- det för åren 2002 och framåt framgår att inspektioner av vapenhandlarna numera genomförs i den utsträckning som föreskrivs. Enligt regeringens bedömning torde förhållanden som ger anledning att återkalla ett tillstånd vanligen vara av sådan art att de kan upptäckas vid en inspektion. Därtill kommer att andra tillstånd som ingår som en del i viss yrkesverksamhet, t.ex. trafiktillstånd och tillstånd enligt alkohollagen, inte är tidsbegrän- sade. Enligt regeringens mening framstår ett system med icke tidsbegrän- sade tillstånd, som endast kan bringas att upphöra att gälla om det finns skäl för återkallelse, normalt som en väl avvägd ordning när det gäller tillstånd som kan sägas utgöra en förutsättning för en viss yrkesverksam- Prop. 2005/06:113 het. Promemorians förslag om att i vapenlagen införa en uttrycklig be- stämmelse om att vapenhandlartillstånd skall återkallas om tillståndsha- varen inte längre driver yrkesmässig handel i tillräcklig omfattning bör enligt regeringens mening, bl.a. med hänsyn till den remisskritik försla- get har fått, inte heller genomföras. gäller tillståndsplikt för ljuddämpare för skjutvapen. Skä- let är bl.a. att motverka olaglig jakt. Departementschefen uttalade i sam- band med lagändringen att tillståndsgivningen borde vara synnerligen restriktiv (se prop. 1973:166 s. 96). har i en skrivelse till (dnr Ju2002/7348/PO) föreslagit att det i syfte att förebygga hörselskador ges ökade möjligheter att använda ljuddämpare för jakt och övningsskytte. SKL har med anledning av denna utfört provskjutningar med jaktvapen försedda med ljuddämpare. har efter samråd med SKL yttrat sig över hemställan och därvid godtagit jägarorganisationernas förslag till en uppmjukning av tillståndsgivningen i fråga om ljuddämpare till vissa skjutvapen som in- nehas för jaktändamål. Den restriktiva hållningen till ljuddämpare bygger som nämnts främst på rädslan för tjuvjakt, risken för personskador och risken för att ljuddämpare skall komma till kriminell användning. Vad som framkommit ger emellertid en delvis ny bild av dessa risker. Med hänsyn till detta finns det enligt regeringens mening skäl att överväga en mindre restriktiv hållning till ljuddämpare för jaktvapen. En sådan för- ändring bör lämpligast genomföras genom föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Att ta bort möjligheterna för enskilda näringsidkare att skrota vapen medför att polismyndigheterna kommer att få ta emot alla vapen som enskilda vill skrota. Avsikten är att vapnen därefter skall vidarebefordras till SKL för skrotning. Detta innebär ökade kostnader för SKL och san- nolikt även för ett antal av polismyndigheterna. Av promemorian fram- går att redan dagens hantering av de vapen som lämnas in för skrotning innebär en betydande belastning för SKL. Av till regeringen om tillämpningen av vapenlagstiftningen och andra för- hållanden av betydelse på vapenområdet för kan utläsas att SKL skrotade drygt 14 000 vapen. SKL har i sitt remissvar angett att den föreslagna lagändringen uppskattningsvis skulle medföra en årlig ökning med 4 000 vapen till en kostnad av . Det är något svårare att bedöma om och i så fall hur stora kostnadsök- ningar förslaget skulle innebära för polismyndigheterna eftersom antalet vapen som skulle lämnas in för skrotning sannolikt varierar lokalt. Sär- skilt med hänsyn till att huvudsyftet med förslaget är att höja säkerheten i hanteringen torde dock ett genomförande innebära ökade kostnader för många polismyndigheter. Det kan röra sig om behov av mer personal, större förvaringsutrymmen och bättre transportmöjligheter samt förbätt- rade system och rutiner för mottagande och registrering av vapen. Även om kostnaden per skrotat vapen sannolikt torde sjunka något om Prop. 2005/06:113 antalet omhändertagna vapen ökar och rutinerna blir bättre och mer en- hetliga så framstår det alltså som ofrånkomligt att kostnaderna kommer att öka för myndigheterna. Enligt regeringens mening är det rimligt att dessa kostnader finansieras genom avgifter. I likhet med vad Rikspolis- styrelsen har anfört i sitt remissvar anser regeringen att kostnaden för att skrota ett vapen inte bör tas ut i samband med inlämningen till skrotning. En sådan ordning skulle nämligen kunna ha en avhållande effekt. Det finns därför skäl att låta kostnaden för skrotning finansieras indirekt med avgifter t.ex. genom att kostnaden läggs till någon av de avgifter som vapenägare betalar. Införandet av krav på tillstånd för lån av skjutvapen för självständigt handhavande kommer att medföra en ökad arbetsbelastning för polis- myndigheterna. Det är naturligt att kostnaden för denna ökning finansie- ras genom avgifter. I likhet med vad som gäller för tillstånd för innehav av vapen bör den som ansöker om tillstånd att låna skjutvapen betala en ansökningsavgift. Eftersom polismyndigheten i dessa fall inte skall ta ställning till ett visst vapen, bör arbetsinsatsen vid prövningen inte bli lika omfattande som när den har att pröva om en person som inte haft tillstånd att inneha vapen bör meddelas sådant tillstånd. Den närmare beräkningen av ansökningsavgiftens storlek bör dock göras i samråd med . De ovan nämnda förslagen, liksom övriga förslag, bör enligt regering- ens bedömning inte medföra högre kostnader för staten än att dessa kan finansieras inom ramen för polisens befintliga anslag. 15 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Regeringen anser att de föreslagna förändringarna bör träda i kraft . När det gäller sådana salutkanoner som på grund av de nya bestämmel- serna kommer att bli tillståndspliktiga behövs övergångsbestämmelser. Regeringen föreslår att den som vid ikraftträdandet innehar en salutkanon som genom denna lag har kommit att omfattas av tillståndskravet i 2 kap. 1 § får inneha salutkanonen utan tillstånd till och med . Om en ansökan om tillstånd görs , bör salutkanonen få innehas utan tillstånd till dess att beslutet i ansökningsärendet har vunnit laga kraft. För en salutkanon som får innehas utan tillstånd med stöd av denna punkt bör äldre bestämmelser gälla. De nya reglerna innebär att det efter lagens ikraftträdande endast är SKL som får skrota civila skjutvapen. Det kan dock inträffa att den som enligt de nuvarande reglerna har tillstånd att skrota vapen vid tiden för lagens ikraftträdande innehar ett vapen som han eller hon har tagit emot för att skrota. För sådana situationer behövs också övergångsbestämmel- ser. Regeringen föreslår därför att för vapen som har tagits emot för skrotning före ikraftträdandet av de nya bestämmelserna skall äldre be- stämmelser gälla. 16.1Förslaget till lag om ändring i vapenlagen (1996:67) 1 kap. 4 § Vad som sägs om skjutvapen gäller inte a)salutkanoner som inte kan laddas med gastäta enhetspatroner, b)skjutvapen som har tillverkats och som inte är av- sedda för gastäta enhetspatroner, c)bultpistoler avsedda för byggnadsarbete, d)andra arbetsverktyg avsedda för slakt eller för industriellt eller liknande bruk, och e)skjutanordningar avsedda för livräddning eller liknande ändamål. Ändringen, som behandlas i avsnitt 10, innebär att undantaget från va- penlagens bestämmelser för salutkanoner begränsas till att avse sådana salutkanoner som inte kan laddas med gastäta enhetspatroner. Med en enhetspatron avses en patron där kula eller hagel tillsammans med pa- tronhylsan och en driv- eller tändsats bildar en enhet. Med en gastät pa- tron avses en patron som är självtätande i patronläget vid avfyrning och förhindrar krutgas att tränga ut bakåt, t.ex. en hagelpatron. 2 kap. 1 § Tillstånd krävs för att a)inneha skjutvapen eller ammunition, b)driva handel med skjutvapen, c)yrkesmässigt ta emot skjutvapen för reparation eller översyn, d)föra in skjutvapen eller ammunition till . Tillstånd krävs inte för den som har fyllt , om vapnet är ett kolsyre-, luft- eller fjädervapen som är avsett för målskjutning eller ett harpunvapen och om det har en begränsad effekt i förhål- lande till andra jämförliga skjutvapen (effektbegränsade vapen). Tillstånd krävs inte heller om innehavaren har lånat vapnet enligt bestämmelserna i 3 kap. 1 a eller 7 §. Tillstånd krävs inte heller för verksamhet som omfattas av till- stånd enligt 3 eller 4 § lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Ändringarna behandlas i avsnitt 5 och 6. Regeln om tillstånd för skrotning i den hittillsvarande punkten d i för- sta stycket har tagits borts som en konsekvens av att möjligheten för en- skilda att ta emot vapen för skrotning tas bort. I andra stycket har gjorts ett förtydligande som innebär att det inte heller krävs tillstånd för att inneha vapen om det är fråga om ett sådant lån av vapen som regleras i 3 kap. 1 a eller 7 §. 2 kap. 13 § Skjutvapen eller ammunition får föras in till utan särskilt tillstånd i följande fall: a)Enskilda personer får föra in de skjutvapen och den ammuni- tion som de i har rätt att inneha för personligt bruk. Detta gäller också sådana sammanslutningar, huvudmän för museer och bevakningsföretag som får meddelas tillstånd att inneha skjutvapen. b)Enskilda personer, som har permanent tillstånd från behörig myndighet i , eller att där inneha jakt- eller tävlingsskjutvapen för eget bruk, får medföra dessa vapen med till- hörande ammunition vid vistelse i för tillfällig användning vid jakt eller täv- ling här, vid resa genom till , eller i an- slutning till tillfällig användning vid jakt eller tävling i något av dessa länder. Den som har fört in vapen och ammunition för sådan jakt eller tävling i som avses i första stycket b får utan tillstånd in- neha vapnen och ammunitionen i för införandet. Ändringen behandlas i avsnitt 9. Undantaget från kravet på införseltill- stånd utvidgas till att avse också resa genom till eller från Dan- mark, eller i anslutning till tillfällig användning vid jakt eller tävling i något av dessa länder. Uttrycket i anslutning till innebär att regeln är tillämplig såväl vid resa genom till t.ex. en tävling i som vid återresan genom efter tävlingen. 2 kap. 17 § Varje polismyndighet skall med hjälp av automatiserad behandling föra ett lokalt register över tillståndspliktiga vapeninnehav och be- slut enligt denna lag. Registret skall även innehålla uppgifter om personer som tillhör hemvärnets personal och som av Försvarsmakten har tilldelats skjutvapen för förvaring i bostaden. Uppgifter om vilka vapen som har tilldelats får inte registreras. Ett lokalt register får inte användas för att göra automatiserade sammanställningar över personer som tillhör hemvärnets personal. Ändringen, som behandlas i avsnitt 8, innebär att termen hemvärnsmän ersätts med personer som tillhör hemvärnets personal. Till hemvärnets personal räknas, utöver hemvärnsmän, personal med avtal för tjänstgö- ring i hemvärnet samt anställda vid som är krigsplace- rade i hemvärnet (jfr 4 § hemvärnsförordningen [1997:146]). 2 kap. 18 § skall med hjälp av automatiserad behandling föra separata centrala register över 1.personer och organisationer som enligt denna lag har medde- lats tillstånd att inneha skjutvapen eller ammunition eller tillstånd att låna skjutvapen samt personer som tillhör hemvärnets personal och som av Försvarsmakten har tilldelats skjutvapen för förvaring i bostaden (vapeninnehavarregistret), 2.de skjutvapen för vilka tillstånd till innehav har meddelats en- ligt denna lag samt skjutvapen som upphittats eller anmälts stulna eller försvunna (vapenregistret) och 3.personer och organisationer som har meddelats tillstånd enligt denna lag att bedriva handel med skjutvapen eller att ta emot skjut- vapen för översyn eller reparation (vapenhandlarregistret). Det får av vapeninnehavarregistret inte framgå att en registrerad person tillhör hemvärnets personal. Ändringarna, som behandlas i avsnitt 5, 6 och 8, innebär att uppgifter om de personer för vilka tillstånd att låna vapen har meddelats enligt de nya bestämmelserna i 3 kap. skall finnas i det centrala vapeninnehavarregist- ret som förs av . Uttrycket tillstånd att låna skjutva- pen har valts efter förslag från Lagrådet. Därutöver har termen hem- värnsmän även i denna paragraf ersatts med uttrycket personer som tillhör hemvärnets personal (se kommentaren till 2 kap. 17 §). Som en följd av att möjligheten för enskilda att ta emot vapen för skrotning tas bort har dessutom ordet skrotning utgått ur första stycket 3. 3 kap. 1 § Ett tillståndspliktigt skjutvapen får inte lånas ut till någon annan än den som har tillstånd att inneha vapnet. Trots första stycket får utlåning ske i de fall som anges i 1 a och Ändringen behandlas i avsnitt 6. Paragrafen innebär ett förtydligande av de grundläggande förutsätt- ningar som gäller för utlåning av skjutvapen men som inte framgår uttryckligen av vapenlagen. Av första stycket följer att den som äger ett vapen som huvudregel har rätt att låna ut vapnet endast till den som har tillstånd att inneha vapnet. För sådan utlåning gäller inte bestämmelserna i 3 kap. (jfr kommentaren till 2 kap. 1§). I andra stycket anges att det i 1 a och 7 §§ finns undantag från denna huvudregel. 3 kap. 1 a § Den som har rätt att inneha ett skjutvapen får vid enstaka tillfällen låna ut vapnet om 1. utlåningen sker för samma ändamål som utlånarens tillstånd 2. utlåningen avser , och 3. låntagaren har tillstånd enligt 9 § att låna skjutvapen. Sådant tillstånd som avses i första stycket 3 krävs dock inte om 1.låntagaren har tillstånd att inneha vapen av samma typ som lånet avser, 2.vapnet innehas och används under långivarens uppsikt, under uppsikt av någon annan person som har godkänts av polismyndig- heten att närvara vid provskjutning eller under uppsikt av en sådan sammanslutning som får meddelas tillstånd att inneha skjutvapen, eller 3.lånet avser ett start- eller signalvapen. Paragrafen är ny. Den motsvarar i stort det som regleras i 1 § och anger därutöver i vilka fall utlåning förutsätter att låntagaren har ett låne- tillstånd. Innebörden i första styckets inledning och punkterna 1 och 2 motsvarar de villkor för utlåning som har uppställts i 1 §. Ett förtydligande om att vapen bara får lånas ut för enstaka tillfällen har dock införts. Att ett vapen får lånas ut för självständigt handhavande endast vid enstaka tillfällen innebär att det inte är tillåtet att låna ut ett vapen så ofta till en och samma person att det i praktiken är fråga om att låta låntagaren inneha vapnet trots att han eller hon inte har något eget innehavstillstånd. Det bör heller inte vara tillåtet att exempelvis låna ut ett vapen till olika personer i sådan utsträckning att dessa personer sammantaget innehar vapnet mer än den som har innehavstillstånd för vapnet. Var den exakta gränsen går måste avgöras från fall till fall. I normala fall bör det kunna godtas att ett vapen lånas ut . Det bör dock be- aktas hur utlåningen varar per tillfälle. Det bör t.ex. vara möjligt att under en jaktvecka låna ut ett vapen för självständigt handhavande och sedan ta tillbaka ansvaret för vapnet . Där- emot bör det inte vara tillåtet att låna ut ett vapen vid ett antal tillfällen med enbart korta avbrott då den som har innehavstillståndet för vapnet tar tillbaka vapnet, eftersom det närmast kan jämställas med ett lån som varar än . Bestämmelserna i första stycket punkten 3 och andra stycket är nya. Av dem följer att utlåning vid enstaka tillfällen av ett tillståndspliktigt skjutvapen för självständigt handhavande får ske endast till den som har ett sådant tillstånd att låna vapen som avses i 9 §. Uttrycket tillstånd enligt 9 § att låna vapen har valts efter förslag från Lagrådet. Ett sådant tillstånd behövs inte om utlåningen sker för handhavande under uppsikt. Lånetillstånd krävs inte heller om låntagaren har tillstånd att inneha samma typ av vapen som lånet avser eller om lånet avser ett start- eller signalvapen. Från kravet på lånetillstånd undantas också lån av icke till- ståndspliktiga vapen (jfr 3 kap. 1 § första stycket). Av 3 kap. 1 § följer att lånetillstånd inte krävs när ett auktoriserat be- vakningsföretag lånar ut vapen till företagets väktare med stöd av 3 kap. 7 §, eftersom det i de fallen i stället krävs att väktaren skall ha särskilt tillstånd att som lån inneha skjutvapen för sådant ändamål. 3 kap. 8 § Skjutvapen får inte lånas ut till den som har fått ett skjutvapen för- klarat förverkat eller ett tillstånd att inneha skjutvapen återkallat, om inte låntagaren ändå är berättigad att inneha vapen av den typ som lånet avser. Har någon fått ett skjutvapen omhändertaget, får vapen av den typ som omhändertagits inte lånas ut till honom eller Trots första stycket får ett vapen, efter särskilt tillstånd av polis- myndigheten, lånas ut för övning eller tävling som äger rum under uppsikt av en sådan sammanslutning som får meddelas tillstånd att Ändringen, som behandlas i avsnitt 6 och som i allt väsentligt har utfor- mats i enlighet med Lagrådets förslag, innebär att om någon har fått ett skjutvapen omhändertaget så får vapen av den typ som omhändertagits inte lånas ut till honom eller henne. Av redaktionella skäl har paragrafen delats in i två stycken. 3 kap. 9 § Tillstånd att låna skjutvapen får meddelas fysiska personer. tillstånd får meddelas endast till den som behöver låna vapen för ett godtagbart ändamål och om det skäligen kan antas att han eller hon inte kommer att missbruka sådana vapen som ansökan avser. Paragrafen är ny och behandlas i avsnitt 6. I paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, an- ges förutsättningarna för meddelande av tillstånd att låna skjutvapen. det är polismyndigheten som har att pröva frågor om tillstånd följer av 2 kap. 2 §. Inledningsvis anges att sådant tillstånd får utfärdas för fysiska Vidare framgår att tillstånd att låna skjutvapen får meddelas endast den som behöver låna vapen för ett godtagbart ändamål. bara ändamål för innehav av skjutvapen enligt vapenlagstiftningen är t.ex. jakt och målskytte. Regeringen avser att i vapenförordningen reglera vilka ändamål som skall anses vara godtagbara för meddelande av till- stånd att låna vapen. Av paragrafen framgår vidare att ett tillstånd att låna skjutvapen endast får meddelas om det skäligen kan antas att sökanden inte kommer att missbruka sådana vapen som ansökan avser. ning som skall göras är alltså i tillämpliga delar densamma som den prövning av lämplighet och behov som görs vid prövning av tillstånd till innehav av vapen. Prövningen tar dock inte sikte på något specifikt va- har alltså att ta ställning till om den enskilde ut- ifrån laglydnad, nykterhet osv. rent allmänt kan anses vara lämplig att låna vapen för ett specifikt ändamål. Om innehavare av ett tillstånd att låna skjutvapen har behov av att låna vapen för något annat ändamål än det för vilket tillståndet är meddelat, måste en ny ansökan göras för detta Ett och samma lånetillstånd kan dock omfatta lån för mer än ett Tillstånd att låna skjutvapen meddelas inte för ett särskilt låne- tillfälle utan gäller tills vidare. Regeringen avser att med stöd av bemyn- digandena i 11 kap. 2 § b och f vapenlagen föreskriva t.ex. om vilka uppgifter ett lånetillstånd skall innehålla, för Prop. 2005/06:113 vilka ändamål ett lånetillstånd skall kunna utfärdas och eventuella krav på viss utbildning för lånetillstånd för vissa ändamål. 3 kap. 10 § Den som har ett tillstånd att låna skjutvapen får som han eller hon innehar ett vapen som lån utan särskilt tillstånd även inneha ammunition till vapnet. Paragrafen, som är ny, behandlas i avsnitt 6. Den har i allt väsentligt ut- formats efter förslag från Lagrådet. Paragrafen innebär att den som har tillstånd att låna skjutvapen utan särskilt tillstånd får inneha ammunition till det vapen som han eller hon tillfälligt har lånat. Det är under varje specifik lånetid, som enligt 3 kap. 1 a § inte får överstiga , som innehav av ammunition är tillåten.