prop · GT03123 · 2006-03-07 00:00:00 — Det innebär alltså att en person som inte uppfyller kraven för en viss utslussningsåtgärd, t.ex. utökad frigång, mycket väl kan kvalificeras för en annan utslussningsåtgärd, exempelvis vårdvistelse. Som Brottsoffermyndigheten har påpekat måste brottsoffers behov av trygghet och intresse av säkerhet för person och egendom tas på största allvar vid ställningstagande till de dömdas utslussning till ett liv i frihet. Enligt myndighetens mening är kravet på påtaglig fara för lågt ställt, vilket kan innebära att priset för utslussningen kommer att betalas av tidigare eller nya brottsoffer. Utslussning bör därför, enligt Brotts- offermyndigheten vara utesluten redan om det finns en lägre grad av risk för fortsätt brottslighet. Regeringen delar åsikt att största möjliga hänsyn måste tas till brottsofferintresset. Å andra sidan är det som och påpekar, högst problematiskt att kräva att det inte får finnas någon som helst risk för att den intagne begår brott, undandrar sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköter sig. Man torde närmast regelmässigt kunna säga att det finns någon, även om den är okvalificerad, risk för ett sådant beteende. Regeringen anser att man måste ha en realistisk syn på risken för misskötsamhet och då konstatera att det inte helt går att utesluta risken för återfall i missbruk eller brott. Däremot går det att minimera risken för återfall i missbruk, och därmed också risken för återfall i brott, genom täta hembesök, drogkontroller och föreskrifter om antabusbehandling eller annan nykterhetsvård. Det bör finnas en viss tolerans mot misskötsamhet av mindre allvarligt slag. För att detta skall komma till tydligt uttryck bör lagtexten formuleras så att det inte får finnas beaktansvärd risk för att den intagne allvarligt missköter sig. Formerna för utslussningsåtgärden skall självfallet utformas så att största möjliga hänsyn tas till eventuella brottsoffer. Det låter sig göras genom stränga villkor och en omfattande kontroll av att villkoren följs. Exempelvis kan villkor ställas om förbud för den intagne att ta kontakt med brottsoffret och krav på att den intagne inte får vistas i närheten av brottsoffrets bostad. Det är även viktigt att ha i åtanke att själva syftet med utslussning är att underlätta den kritiska övergången från anstalt till frihet och på det viset minska risken för återfall i brott, vilket i sin tur är positivt ur brottsofferperspektiv. Man bör även beakta att de personer som är aktuella för utslussning är i slutet av en bestämd strafftid och kommer alltså att bli villkorligt frigivna om inte alltför . Efter den villkorliga frigivningen är möjligheten för Kriminalvården att ställa villkor och utöva kontroll än mindre. Om den intagne ändå missköter sig, återfaller i brott eller avviker är Prop. 2005/06:123 det viktigt att det finns ett system med snabba och enkla rutiner för upphävande av utslussningsåtgärden. Ett sådant system, som bl.a. innebär att den intagne skall skickas tillbaka till anstalt, föreslås i avsnitt 5.7.3. Sammanfattningsvis anser regeringen att en utslussningsåtgärd skall kunna beviljas om det inte finns en beaktansvärd risk för att den intagne begår brott, undandrar sig straffets fullgörande eller på annat sätt allvarligt missköter sig. 5.7Skyldigheter, villkor och upphävande av tillstånd till en utslussningsåtgärd 5.7.1Den intagnes skyldigheter under utslussningen Regeringens förslag: En intagen som är beviljad en utslussningsåtgärd skall vara skötsam, avhålla sig från alkohol och andra droger samt vara skyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för att visa att han eller hon inte är påverkad av otillåtna medel. Den intagne är också skyldig att hålla Kriminalvården informerad om viktiga förhållanden samt rätta sig efter de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén föreslår dock endast en övergripande reglering i lag. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har någon erinran mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: En utslussningsåtgärd innebär verkställighet av fängelsestraff. Åtgärden måste uppfattas som ett trovärdigt sätt att avtjäna fängelsestraff. En del i detta är att utslussningsåtgärden skall upplevas som tillräckligt ingripande till sin karaktär av både allmänheten och den intagne. Det måste därför ställas höga krav på den intagne . Vidare måste Kriminalvården noga kontrollera att den intagne uppfyller dessa krav. Vissa skyldigheter är så självklara och grundläggande att de bör vara obligatoriska för alla intagna och gälla för alla utslussningsåtgärder. En intagen skall t.ex. som utslussningsåtgärden pågår självfallet vara skötsam. Med detta avses bl.a. att den intagne inte får ägna sig åt brottslig verksamhet eller vistas i miljöer där brottslig verksamhet pågår. Skötsamhetskravet skall ses mot bakgrund av att verkställigheten syftar till att förebygga återfall i brott. Han eller hon skall också avhålla sig från alkohol och andra liknande berusningsmedel. Den intagne får naturligtvis inte heller använda narkotika eller utan tillstånd bruka sådana medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Detta behöver dock inte regleras i kriminalvårdslagstiftningen, eftersom all hantering utan tillstånd med sådana medel och varor är straffbelagda enligt annan lagstiftning. Den intagne bör också vara skyldig att lämna blod-, urin- eller utandningsprov för kontroll av att han eller hon inte är Prop. 2005/06:123 påverkad av otillåtna medel. Detta överensstämmer med vad som gäller vid IÖV-utsluss (4 § lagen [1994:451] om intensivövervakning med elektronisk kontroll, IövL, och 33 b § KvaL). Även vid frigång och § 34- placeringar ställer Kriminalvården regelmässigt sådana villkor. En intagen som är beviljad en utslussningsåtgärd skall även hålla Kriminalvården underrättad om förhållanden som är av betydelse för vistelsen utanför anstalt. Detta innebär bl.a. att den intagne är skyldig att underrätta Kriminalvården om något inträffat som har med syssel- sättningen eller bostaden att göra. Den intagne har också en skyldighet att hålla kontakt med Kriminalvården enligt de anvisningar som myndigheten meddelar. Ett sådant villkor ställs regelmässigt vid vistelse utanför anstalt. 5.7.2Villkor som skall gälla vid utslussningen Regeringens förslag: En utslussningsåtgärd skall förenas med villkor om det behövs för att syftet med den skall uppnås eller för att göra det möjligt för Kriminalvården att utöva nödvändig kontroll. Elektroniska hjälpmedel får användas vid kontrollen. Ett villkor får upphävas eller ändras om det på grund av nya omständigheter finns skäl för det. Under samma omständigheter får nya villkor meddelas. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Kommittén föreslår dock endast en övergripande reglering i lag. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Den som är beviljad en utslussningsåtgärd måste rätta sig efter de regler som gäller. Dessutom skall vistelsen utanför anstalt förenas med villkor som medför att åtgärden upplevs som tillräckligt ingripande till sin karaktär. Kriminalvården måste naturligtvis utöva en ingående kontroll över att den intagne uppfyller sina skyldigheter och följer villkoren. Det bör finnas en vidsträckt möjlighet för Kriminalvården att anpassa utslussningsåtgärden efter de särskilda förutsättningar och behov som finns i varje enskilt fall. Kriminalvården skall därför kunna meddela de villkor som behövs för att syftet med utslussningsåtgärden skall uppnås eller för att kontrollen skall underlättas. Kriminalvården bör kunna meddela villkor om att den intagne som huvudregel skall vistas i sin bostad och endast får lämna denna på vissa angivna tider, dvs. ett motsvarande villkor som gäller under verkställighet med IÖV-utsluss. Med bostad avses där den intagne har sin dygnsvila . Detta kan alltså vara halvvägshuset vid vistelse i halvvägshus och ett behandlingshem eller liknande vid vårdvistelse. Vid vistelse i halvvägshus krävs det inte att Kriminalvården meddelar ett särskilt villkor om att den intagne inte får lämna halvvägshuset annat än på särskilda tider, eftersom detta är ett obligatoriskt inslag i vistelsen. Kriminalvården kan även meddela villkor om vistelseort, både som en Prop. 2005/06:123 skyldighet att endast vistas inom ett visst geografiskt område och som ett förbud mot att vistas inom ett visst område. På detta sätt kan det undvikas att den intagne vistas i olämpliga miljöer. Kontrollen av den intagne underlättas också om sådana villkor meddelas. Ett annat villkor som Kriminalvården bör kunna meddela är att den intagne inte får ta kontakt med en viss person. Att sådana villkor meddelas har stor betydelse ur ett brottsofferperspektiv. För många brottsoffer innebär det en otrygghet att riskera att stöta på gärningsmannen i det egna närområdet. För att undvika att så sker bör Kriminalvården kunna meddela särskilda villkor om att den intagne inte får ta kontakt med brottsoffret eller vistas i det område där han eller hon bor. Om förutsättningarna för ett besöksförbud är uppfyllda är det dock lämpligare att ett sådant meddelas. Kriminalvården bör även kunna meddela ytterligare villkor som behövs för att syftet med utslussningsåtgärden skall uppfyllas eller för att underlätta kontrollen. Kriminalvården skall utöva noggrann kontroll över att den intagne följer de villkor som meddelats och i övrigt fullgör de skyldigheter som hör samman med utslussningsåtgärden. Detta är mycket viktigt för systemets trovärdighet. Kontrollen kan ske genom att den intagne övervakas med elektroniska hjälpmedel eller med hjälp av telefonsamtal och inte minst genom att den intagne besöker Kriminalvården. Den intagne kan också föreläggas att anmäla sig på arbetsplatsen eller där sysselsättningen utförs. Vid vistelse i halvvägshus skall det finnas personal på plats vid vissa tider som utför kontrollen och vid utökad frigång skall kontrollen till viss del ske genom hembesök. Vid vårdvistelse överlämnar Kriminalvården åt vårdgivaren att utöva kontrollen, vilket också kan vara fallet om ett halvvägshus bedrivs i privat regi. Det är dock alltid Kriminalvården som har det yttersta ansvaret. Om det på grund av nya omständigheter finns skäl för det så får villkoren upphävas eller förändras eller så får nya villkor meddelas. 5.7.3Upphävande av tillstånd till en utslussningsåtgärd Regeringens förslag: Ett tillstånd till en utslussningsåtgärd skall upphävas om den intagne inte rättar sig efter de villkor som meddelats eller inte fullgör de skyldigheter som gäller för utslussningsåtgärden. Ett tillstånd till en utslussningsåtgärd skall också upphävas om det inte längre finns förutsättningar för åtgärden. Om tillståndet till utslussningsåtgärd upphävs skall den intagne föras tillbaka till verkställighet av straffet där. förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Det är viktigt att förtroendet för Prop. 2005/06:123 verkställighetssystemet upprätthålls och att de nya utslussnings- åtgärderna får legitimitet och acceptans hos såväl allmänheten som inom rättsväsendet. Det är därför nödvändigt att misskötsamhet leder till en snabb och tydlig reaktion. Om den intagne inte rättar sig efter de villkor som meddelats eller i övrigt inte fullgör sina skyldigheter skall därför tillståndet till utslussningsåtgärden upphävas. Exempel på misskötsamhet som bör leda till att utslussningsåtgärden avbryts är om den intagne är påverkad av alkohol eller narkotika eller vägrar att medverka till drogkontroll. Detsamma gäller om han eller hon avviker eller begår nya brott. Andra omständigheter som bör leda till att tillståndet till utslussningsåtgärden återkallas är om den intagne inte håller kontaktskyldigheten eller inte deltar i den sysselsättning som är bestämd. Kravet på skötsamhet bör ställas högt. Brott mot villkoren bör regelmässigt leda till att tillståndet upphävs. En viss tolerans mot misskötsamhet av mindre allvarligt slag måste dock finnas. Om det som läggs den intagne till last är av mindre betydelse kan Kriminalvården skärpa verkställigheten genom att meddela nya eller förändrade villkor. Kriminalvården kan t.ex. meddela villkor om tätare kontaktskyldighet med frivården eller om att övervakning skall ske med elektroniska hjälpmedel. En utslussningsåtgärd kan också behöva upphävas om det inte finns förutsättningar för åtgärden. Så kan det t.ex. vara om en intagen som är beviljad utökad frigång förlorar sin bostad. Ett annat exempel kan vara att den intagne bor tillsammans med en person som inte längre ger sitt tillstånd till att verkställigheten sker i den gemensamma bostaden. Om ett tillstånd till en utslussningsåtgärd upphävs skall den intagne föras till verkställighet av straffet där. Regeringens förslag: Tid som den intagne vistats utanför anstalt genom en utslussningsåtgärd skall räknas in i verkställighetstiden, om inte särskilda skäl talar mot det. Regeringens bedömning: Det bör inte införas särregler för hur verkställd tid skall beräknas vid vårdvistelse. förslag: Överensstämmer delvis med Kommittén föreslår dock att om en intagen avbryter en vårdvistelse skall endast en tredjedel av den tid som den intagne vistats i hemmet anses som verkställd tid. Om det finns särskilda skäl får dock anses som avtjänad. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser kommenterar inte påpekar att det när det gäller vårdvistelse kan vara för strängt i det enskilda fallet att endast räkna in en tredjedel av tiden i hemmet och att det är lämpligare att göra en skälighetsbedömning av hur mycket tid som skall inräknas i Även är tveksam till förslaget om verkställd tid vid vårdvistelse och ombudsmän anser inte att förslaget är rimligt och avstyrker därför det. Skälen för regeringens förslag och bedömning Tid för vistelsen utanför anstalt skall räknas in i verkställighetstiden Enligt 39 § KvaL får den dömde tillgodoräkna sig tid utanför anstalt som verkställd tid om inte särskilda skäl talar mot det. Av 23 § lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. följer att det antal dagar som inte får tillgodoräknas skall läggas till slutdagen. Enligt sistnämnda bestämmelse skall också vid avbrott i verkställigheten det antal dagar avbrottet varat läggas till slutdagen. En intagen som är beviljad en utslussningsåtgärd befinner sig visserligen, i vart fall delvis, utanför anstalten. Utslussningen är emellertid på ett tydligt sätt en del i den pågående verkställigheten. Det är därför naturligt att den tid som utslussningsåtgärden pågår som huvudregel precis som skall räknas som verkställd strafftid. Det kan dock finnas särskilda skäl för att inte räkna in i verkställigheten. Sådana särskilda skäl finns om en intagen missbrukar den friare verkställighetsform som en utslussningsåtgärd innebär genom att använda tiden för annat ändamål än det avsedda. Exempelvis bör tid som den intagne inte finns på den plats där han eller hon förutsätts vara inte räknas som verkställd tid. Så är fallet om den intagne avviker eller om han eller hon utan giltigt skäl lämnar bostaden eller halvvägshuset om han eller hon är ålagd att vara där. Detsamma gäller om han eller hon är frånvarande från den plats där sysselsättningen skall utföras. Bryter den intagne på annat sätt mot reglerna för vistelsen utanför anstalt, t.ex. genom att missbruka narkotika eller utöva annan brottslig verksamhet, bör han eller hon inte heller få tillgodoräkna sig den tid som detta pågår som verkställd tid. I de fall som ovan angetts bör särskilda skäl anses finnas och tiden bör alltså inte räknas in i verkställighetstiden. Som exemplen antyder bör inte misskötsamhet av mindre allvarlig karaktär och omfattning leda till att tiden utanför anstalt inte räknas som verkställd strafftid. Avgörande för bedömningen bör vara om ändamålet med utslussningsåtgärden huvudsakligen varit uppfyllt. Sammanfattningsvis anser regeringen alltså att tiden för vistelse utanför anstalt skall räknas som verkställd tid om det inte finns särskilda skäl som talar mot detta. Detta överensstämmer med vad som gäller enligt 39 § KvaL. Beslut skall fattas av Kriminalvården är det Kriminalvården som fattar beslut om beräkning av verkställd tid vid utevistelser, utom när tillstånd till IÖV-utsluss upphävs. I ett sådant fall är det övervakningsnämnden som i samband med beslutet om upphävande fastställer hur många dagar av fängelsestraffet som anses verkställt utanför anstalt (15 § IövL och 56 a § KvaL). För att förenkla beslutsordningen bör det i samtliga fall vara Kriminalvården som beslutar om hur mycket tid som skall räknas in i verkställigheten. Kommittén har föreslagit att om en intagen avbryter en vårdvistelse innan den planerade vården är avslutad, skall endast en tredjedel av den tid som den intagne vistats på behandlingshemmet anses som verkställd tid. Om det finns särskilda skäl får dock enligt kommitténs förslag anses som avtjänad. Förslaget skall ses mot bakgrund av att kommittén även föreslår att villkorlig frigivning inte får ske förrän hela vårdtiden är avslutad. Förslagen har till syfte att minska antalet fall där den intagne avbryter vården innan den planerade vårdtiden är avslutad. Regeringen har förståelse för kommitténs förslag som syftar till att minska antalet avbrutna vårdvistelser. Andelen som avbryter sin § 34- placering är relativt stor, vilket är ett problem. Men som ombudmän påpekar kan en vårdvistelse vara mycket krävande för den intagne och den förutsätter stor motivation. En vårdvistelse är också tänkt att innehålla betydande kontrollinslag. Enbart det förhållandet att en dömd person inte förmår fullfölja en vårdvistelse bör inte medföra att verkställigheten förlängs. Det finns enligt regeringens mening inte skäl att räkna bort fler dagar om en vårdvistelse avbryts än om exempelvis en vistelse i halvvägshus avbryts. Det finns alltså inte skäl att särreglera denna utslussningsåtgärd. Regeringens förslag: Kriminalvården skall besluta om tillstånd till en utslussningsåtgärd och om vilka villkor som skall gälla vid denna. Kriminalvården beslutar även om upphävande av ett tillstånd till frigång. Kriminalvårdens beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. beslutar om upphävande av ett tillstånd till vårdvistelse, vistelse i halvvägshus och utökad frigång. Ett sådant beslut får överklagas till . förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Kommittén föreslår att övervakningsnämnderna och skall läggas ner och att Kriminalvården skall fatta samtliga beslut. Kriminalvårdens beslut skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som uttalat sig, exempelvis ombudsmän, , , Justitiekanslern, i län, Kammarrätten i och är positiva till kommitténs föreslag. och har inte något att invända mot det. Länsrätten i är positiv till att nämnderna läggs ner, men anser att Kriminalvårdens beslut skall överklagas till allmän domstol. och , avstyrker förslaget om nedläggning av nämnderna. Domareförbud anser att övervakningsnämnderna bör finnas kvar och att deras beslut skall överklagas till allmän domstol. Övervakningsnämnderna i och Norr anser att beslut som rör avbrytande av längre vistelser utanför anstalt inte bör fattas av är tveksam till om Kriminal- vården bör fatta beslut om utslussning av långtidsdömda och menar att nämnden bör finnas kvar. i ifrågasätter om inte en del beslut även fortsättningsvis borde handläggas av övervakningsnämnden. och är tveksamma till nämndernas nedläggning. Skälen för regeringens förslag Beslutsordningen inom dagens kriminalvård är komplicerad och långt ifrån enhetlig. Det är Kriminalvården som beslutar om tillstånd till verkställighet av korta fängelsestraff genom intensivövervakning och verkställighet genom IÖV-utsluss (9 § IövL respektive 56 a och 58 § KvaL). En intagen som vill överklaga ett nekat tillstånd till IÖV-utsluss måste först begära omprövning av det hos . När Kriminalvården har omprövat beslutet kan det överklagas till allmän förvaltningsdomstol (9 och 9 a § IövL respektive 56 a § KvaL). Det är Kriminalvården som beslutar om vilka särskilda föreskrifter som skall gälla under verkställigheten (8 och 13 §§ IövL samt 33 b och 56 a §§ KvaL). Ett sådant beslut skall emellertid inte överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, utan hos övervakningsnämnden (18 § IövL och 56 a § KvaL). Upphörande av tillstånd till IÖV-utsluss fattas av övervakningsnämnd (15 § IövL och 56 a § KvaL). beslut kan överklagas till (19 § IövL och 56 a § KvaL). beslut kan inte överklagas. Det är Kriminalvården som beslutar om tillstånd till och upphävande av frigång (58 § KvaL). Det är även Kriminalvården som beslutar om vilka villkor som skall gälla under frigången (58 § KvaL). Sådana beslut kan, efter omprövning, överklagas till allmän förvaltningsdomstol (59 och 59 a §§ KvaL). När det gäller § 34-placeringar är det en övervakningsnämnd eller som beslutar om både tillstånd till och upphävande av en sådan placering, beroende på strafftidens längd (54 och 55 § KvaL respektive 34 § förordningen [1974:248] om kriminalvård i anstalt). En intagen kan begära prövning av en övervakningsnämnds beslut hos (56 § KvaL). beslut kan inte överklagas (57 § KvaL). Det är viktigt att reglerna om prövningen av frågor om utslussningsåtgärder är klara, enkla och förutsebara, vilket i sin tur leder till att höga krav på rättssäkerhet uppnås. För att uppnå detta bör samma beslutsordning i största möjliga utsträckning skall gälla för samtliga utslussningsåtgärder. Kommittén har föreslagit att övervaknings- nämnderna och skall avvecklas och att Kriminalvården skall fatta samtliga beslut om utslussning. Kriminalvårdens beslut om tillstånd till och upphävande av utslussningsåtgärd skall enligt kommittén överklagas till allmän förvaltningsdomstol. och övervakningsnämndernas existens och uppgifter har övervägts tidigare. Det är komplexa frågor som kräver noggranna överväganden. Regeringen avser dock inte att i detta sammanhang ta ställning till en eventuell avveckling av nämnderna och utgår därför i från den struktur som gäller . Frågan är då vilken myndighet som är bäst lämpad att fatta beslut i frågor som rör utslussning. Tillstånd till en utslussningsåtgärd Regeringen konstaterar att det är inom som kunskapen om den intagne och hans eller hennes behov och förutsättningar att klara en vistelse utanför anstalt finns. Inom finns erfarenhet och kompetens att fatta beslut om vistelse utanför anstalt. Kriminalvården har fattat beslut om tillstånd till intensivövervakning som alternativ till korta fängelsestraff sedan den verkställighetsformen infördes . Även när det gäller IÖV-utsluss har kriminalvården varit beslutsfattare sedan försöksverksamheten inleddes . Som regeringen konstaterade i lagstiftningsarbetet då intensivövervakning med elektronisk kontroll fick ökad omfattning har valet av kriminalvården som beslutsmyndighet fallit väl ut (Ökad användning av intensivövervakning med elektronisk kontroll, prop. 2004/05:34 s. 26). Enligt regeringens mening bör det därför vara Kriminalvården som beslutar om tillstånd till en utslussningsåtgärd. Kriminalvården har ansvaret för att det upprättas rutiner för prövningen och att besluten fattas på en nivå i organisationen som har tillräcklig kompetens till detta. Den omorganisation som genomförts har ökat Kriminalvårdens förutsättningar att skapa en effektiv och rättssäker beslutsorganisation. När det gäller de villkor som skall gälla vid utslussningsåtgärderna kan det konstateras att det är Kriminalvården som beslutar om de särskilda föreskrifter som skall gälla vid verkställighet genom intensivövervakning med elektronisk kontroll, både när metoden används som alternativ till korta fängelsestraff eller när den används vid sista delen av långa fängelsestraff.