prop · GT0378 · 2006-02-08 00:00:00 — När det gäller beslut med lokalt begränsad räckvidd som avser vissa konkret begränsade områden, som till exempel olika bebyggelseplaner, där besluten närmast drabbar berörda fastighetsägare eller vissa andra rätts- innehavare, intar dessa beslut dock en svårbestämd mellan- ställning mellan normbeslut och förvaltningsbeslut. (, a.a. s. 42 och där redovisade förarbeten till , PBL.) I propositionen (prop. 1975/76:112 s. 63 ff.) med förslag till kungöran- delagen diskuterade föredragande statsrådet de gränsdragningssvårigheter som möter i fall där en bindande föreskrift avser ett mycket litet lokalt område med kanske bara en eller ett par bestämda fastigheter. Han slog till en början fast att ett lokalt begränsat beslut hade karaktären av för- fattning om det helt eller främst riktar sig till medborgarna i gemen såsom exempelvis ett förbud att ta bort eller skada växter av viss art där den växer vilt. Däremot kunde den generella naturen starkt ifrågasättas när fråga var om lokalt begränsade föreskrifter avsedda att begränsa handlingsfriheten för ägarna till vissa bestämda fastigheter eller vissa därmed jämförliga rättsinnehavare. Detta gällde även om föreskrifterna band inte bara den aktuella ägaren eller rättsinnehavaren utan även fram- tida sådana. I enlighet härmed och med åberopande av den praxis som följts vid tillämpningen av 3 § andra stycket 2 förvaltningslagen (1971:290) i ärende om fastställelse av detaljplan ansåg föredraganden att bl.a. beslut om bebyggelseplaner enligt byggnadslagstiftningen och beslut om förbud mot byggande, schaktning m.m. enligt samma lagstiftning inte borde hänföras till författning. Däremot borde föreskrifter som riktade sig till jordägare eller liknande personkategorier inom ett större område, t.ex. ett län, anses ha så generell karaktär att de borde bedömas höra till kategorin författningar. Att i generella termer ange var gränsen exakt går mellan föreskrifter av författnings natur och andra föreskrifter var, framhöll före- draganden, inte möjligt. Som framgår av vad ovan anförts är gränsen mellan föreskrifter i RF:s mening normer och andra bestämmelser inte helt klar. När ställning skall tas i ett enskilt fall, blir det därför uppenbarligen inte sällan nödvän- digt att väga samman olika omständigheter som kan inverka på bedöm- ningen (jfr Lagrådets yttrande till i förarbetena till PBL, BoU 1986/87:1, s. 458). Ett beslut om verksamhetsområde torde i och för sig få betydelse inte bara för berörda fastighetsägare utan också för hälsan och miljön för de boende inom området. I de fall ett beslut om verksamhetsområde blir bindande för ett stort antal fastighetsägare inom ett större område där ingen enskild kommer att inta någon partsställning i ärendet blir också den normativa karaktären av ett verksamhetsområdesbeslut framträdande. Det bör dock framhållas att den personkrets som blir direkt berörd av ett beslut om verksamhetsområde utgörs av en bestämd och avgränsad personkrets, ägare av fastigheter eller de som har särskild rätt till fastig- heter inom området. Det område som berörs kommer också att ha en fast geografisk avgränsning. Även om verksamhetsområdet eller områdena för kommunens va-anläggning(ar) efterhand kan komma att omfatta all tätbebyggelse inom kommunen torde det vidare, enligt Lagrådets uppfatt- ning, närmast ligga i sakens natur att ett beslut om verksamhetsområde sannolikt inte kommer att få någon större geografisk omfattning utan avse utvidgningar eller inskränkningar av verksamhetsområden i takt med utbyggnaden av kommunens va-anläggning(ar). Lagtexten såsom den utformats i 6 §, där det, för att skyldigheten att anordna en allmän va-anläggning skall uppkomma, skall vara fråga om behov av sådan inom viss befintlig eller blivande bebyggelse, understryker även att ett verksamhetsområdesbeslut inte kommer att avse annat än begränsade områden av en kommun. De rättsverkningar som är förenade med ett beslut om verksamhets- områdets avgränsning tar i och för sig sikte på såväl huvudmannen som ägarna till de fastigheter som finns inom området. synpunkt kommer dock fråga att vara om ett beslut som främst tar sikte på skyldigheten att under vissa förutsättningar betala avgifter till huvud- mannen och där avgiftsskyldigheten kan hänföras till en bestämd och av- gränsad personkrets inom ett klart begränsat område av en kommun. Mot bakgrund av det nu anförda får ett beslut om avgränsning av ett verksamhetsområde, i likhet med vad som gäller för t.ex. beslut om an- tagande av detaljplaner och områdesbestämmelser, anses ha sådana ka- raktäristika att det kan ses som ett mot berörda sakägare inom området riktat förvaltningsbeslut av sådan art att det bör kunna bli föremål för domstolsprövning, i allt fall inom den prövningsram som gäller när ett avgörande i ett förvaltningsärende prövas enligt lagen (1988:205) om rätts- prövning av vissa förvaltningsbeslut. Detta oaktat att en enskild fastig- hetsägare i särskilt fall enligt lagförslaget ges möjlighet att få prövat t.ex. om hans fastighet skall erhålla allmänna vattentjänster och alltså ingå i verksamhetsområdet för en allmän va-anläggning. Det kan därför ifrågasättas om inte rätten för kommunen att fatta beslut om verksamhetsområde för kommunens va-anläggning bör grundas direkt på lagen om vattentjänster och att man inte bör söka utforma det som ett Enligt Lagrådets mening bör i stället karaktären av förvalt- ningsbeslut tydliggöras genom att berörda sakägare får en direkt parts- ställning i ett ärende om verksamhetsområde genom att låta beslut om sådant område föregås av ett samrådsförfarande samt upprättande av en fastighetsförteckning över berörda fastigheter som bifogas beslutet, vilket sedan i lämplig form delges berörda fastighetsägare eller andra sakägare. I paragrafen anges Statens va-nämnds behörighet att pröva tvister enligt den nya lagen. Efter modell av 37 § den nuvarande lagen sker detta genom en punktvis uppräkning, som avslutas med 14. andra frågor om vatten- tjänster som omfattas av denna lag. Paragrafen utgör ett komplement till 52 § som reglerar det enda fall då överklagande får ske hos nämnden. Med anledning av vissa frågor angående omfattningen av nämndens behörighet har vid föredragningen klargjorts att alla tvistefrågor som avses i den nya lagen skall kunna prövas av nämnden. Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att paragrafen ges följ- prövar i övrigt mål om frågor som regleras i denna lag eller i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Om lagrådsremissens ståndpunkt i fråga om huruvida bestämmande av va-anläggningens verksamhetsområde utgör normbeslut eller förvaltnings- beslut skulle vidhållas, bör lagen tillföras en bestämmelse om att talan inte får föras mot sådana beslut. Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsministern , statsråden , , , , Y. , , , Andnor, Nuder, M. , , , , , , . Regeringen beslutar proposition Allmänna vattentjänster. inför, ändrar, upp- 23 och 34 §§