prop · GT03165 · 2006-03-21 00:00:00 — Dessa påföljder är vårdformer som inte verkställs av kriminalvården utan av andra instanser i samhället. I 38 kap. finns vissa rättegångsbestämmelser som innebär avvikelser från de allmänna reglerna i samt vissa andra bestämmelser, bl.a. om omprövning av påföljden överlämnande till vård inom social- tjänsten. Flertalet påföljder som kan komma ifråga för vuxna kan även komma i fråga för unga lagöverträdare. Därutöver finns påföljder som endast kan komma i fråga för unga lagöverträdare. Dessa påföljder är med dagens reglering överlämnande till vård inom och sluten ung- domsvård. I det föregående föreslår regeringen vissa förändringar i påföljden överlämnande till vård inom (avsnitt 5) samt att ungdoms- tjänst införs som en ny påföljd för unga lagöverträdare (avsnitt 6). Utredningen har föreslagit att de särskilda påföljderna och vissa andra bestämmelser för unga lagöverträdare samlas i ett nytt kapitel. Utred- ningens förslag får stöd av en majoritet av de remissinstanser som har yttrat sig över frågan. Som framgår av det föregående (bl.a. avsnitt 4) särbehandlas unga lagöverträdare i straffrättsligt hänseende. Det finns särskilda bestämmel- ser om påföljdsval och straffmätning för unga lagöverträdare. också särskilda påföljder för unga lagöverträdare. Vidare finns en sär- Prop. 2005/06:165 skild lag om handläggningen av ungdomsmål lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Påföljderna ungdoms- vård, ungdomstjänst och sluten ungdomsvård hör systematiskt samman både så till vida att de är påföljder som endast kan komma i fråga för unga lagöverträdare, i första hand för dem , och så till vida att de alla är att betrakta som överlämnandepåföljder (se avsnitt 6.2.1). För att göra påföljdssystemet mer lättöverskådligt bör dessa föras samman i ett nytt kapitel. Som nämns ovan finns även särskilda bestäm- melser om omprövning av påföljden överlämnande till vård inom social- tjänsten i 38 kap. I avsnitt 8 föreslår regeringen vissa förändringar i dessa bestämmelser. Enligt regeringens bedömning skulle systemet med sär- skilda påföljder för unga bli mer överskådligt om bestämmelser om omprövning placerades i anslutning till respektive påföljd i stället för i ett annat kapitel. Enligt regeringens mening bör alltså såväl bestämmelserna om särskilda påföljder för unga som bestämmelserna om omprövning av ungdomsvård och ungdomstjänst samlas i ett nytt kapitel. Bestäm- melserna bör placeras i det tidigare upphävda 32 kap. . Kapitlet bör få rubriken till särskild vård för unga. Övriga överlämnandepåföljder som kan aktualiseras för både vuxna och unga lagöverträdare bör kvarstå i 31 kap. . En hänvisning även till 32 kap. bör därför införas i 30 kap. 1 § andra stycket. 10Särskilt kvalificerad kontaktperson en ny form av stöd och vägledning Arbete med utsatta barn och ungdomar De personer som arbetar med barn och ungdomar, oavsett om det sker professionellt eller ideellt, kan medverka till att stärka unga personers självkänsla och möjligheter att bearbeta sin livssituation. Relationer som utmärks av närhet, samarbete och förtroende anses vara en viktig del i arbetet med människor och utgör en grundläggande förutsättning för ska- pandet av en situation som främjar förändring och en positiv utveckling. I den allmänna debatten har det också ställts krav på att en vuxen skall utses för den unge om han eller hon visar behov av någon trygg vuxen att knyta an till och som kan agera som en god förebild. Utredningen gavs i uppdrag att lämna förslag på en modell där en per- son utses att ha ett särskilt ansvar för den unge genom dels kontroll och uppföljning, dels samordning av de insatser och åtgärder som vidtas från samhällets sida. Avsikten var att någon skulle ta ett helhetsgrepp om den unge och hans eller hennes situation och målet skulle vara att skapa förutsättningar för ett återförande till ett socialt välfungerande liv. Utred- ningen har dragit paralleller mellan denna insats och användningen av strukturerade öppenvårdsprogram och insatsen kontaktperson. Kontaktperson och s.k. mellantvång Insatsen kontaktperson eller kontaktfamilj i 3 kap. 6 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453, SoL) bygger på frivillighet, ömsesidighet och tilltro och innebär varken kontroll eller skyldighet till rapportering. har möjlighet att utse en särskild person eller en familj med uppgift att hjälpa den enskilde och hans eller hennes närmaste i per- sonliga angelägenheter, om den enskilde begär eller samtycker till in- satsen. Kontaktperson/kontaktfamilj är en av de vanligaste insatserna för barn och unga. För barn som inte har fyllt får kontaktperson utses endast om barnets vårdnadshavare begär eller samtycker till det. Har barnet fyllt får kontaktperson utses endast om barnet självt begär eller samtycker till det. Den enskildes behov blir helt avgörande för vilken person som skall rekryteras för den aktuella stödinsatsen. Var och en som är lämplig för uppgiften kan utses. Kontaktpersonens huvud- uppgift är att ge råd och stöd i personliga angelägenheter. Uppdraget innefattar varken någon skyldighet att kontrollera den unge eller att rap- portera till om vad man erfar om den unge, med undantag av den generella anmälningsskyldigheten enligt 14 kap. 1 § SoL. Vidare omfattas kontaktpersoner av socialtjänstsekretessen. Alltsedan insatsen infördes har den varit föremål för diskussion. Det har bl.a. ifrågasatts om kontaktperson bör användas vid svår problematik hos den unge, om den bör utföras av icke professionella personer och om kontaktpersonen bör vara en förlängd arm till . En möjlighet att utse en kontaktperson som tvångsåtgärd finns i 22 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), s.k. mellantvång. Bestämmelsen är tillämplig på ungdomar som har missbruksproblem, begår brott eller beter sig på annat liknande sätt. Den unges situation skall vara sådan att det kan antas att tvångsvård kommer att behöva beredas honom eller henne, om han eller hon inte avbryter sitt destruktiva beteende. Syftet med bestämmelsen är att ge möjlighet att gripa in, oberoende av samtycke, i ett tidigare skede än vad som är möjligt med en vårdansökan. Inte heller beträffande kontaktperson enligt LVU har det ställts upp några särskilda kvalifik- ationer för den person som skall utses. Avgörande är den unges och familjens behov av råd och stöd. Beslut om skyldighet för den unge att hålla regelbunden kontakt med en kontaktperson innebär ett krav på den unge att på det sätt och i den utsträckning som närmare anges i en upp- rättad behandlingsplan träffa den av nämnden utsedde personen. Beslutet ger kontaktpersonen ett särskilt ansvar att följa hur den unges levnadssätt utvecklas och bygga upp en motivation hos den unge att bearbeta sin situation. Regeringens förslag: För unga som har behov av särskilt stöd och särskild vägledning för att motverka en risk för missbruk av beroende- framkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende skall socialnämnden kunna utse en särskilt kvalificerad kontaktperson, på begäran eller med samtycke av den unge, eller, om denne är , dennes vårdnadshavare. Vid tvångsvård enligt 22 § lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga skall i stället för kontaktpersoner särskilt kvalificerade kontaktpersoner utses. Regeringens bedömning: bör ge kommunernas so- cialtjänst stöd och vägledning beträffande rekrytering av och kompe- tens hos dessa kontaktpersoner samt möjligt innehåll i åtgärden. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer i allt väsent- ligt med regeringens. Utredningen har dock föreslagit något annorlunda lagtekniska konstruktioner. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna är positiva till en utveckling av institutet kontaktperson för barn och unga som begår brott. Flertalet remissinstanser, bl.a. , Åklagarmyn- digheten, , , kommun, , , arbetare och , tillstyrker eller har ingen erinran mot förslaget. Flera kommuner pekar dock på de svårigheter som redan finns när det gäller rekrytering och utbildning av kontaktpersoner samt frågan om resurser. vid betonar att också den unges nätverk måste involveras. Enligt tillämpas inte insatsen kontaktperson/kon- taktfamilj i någon större omfattning beträffande unga lagöverträdare be- roende på att ofta saknat kompetens och förmåga att utbilda eller handleda lekmän för öppenvårdsinsatser och efterbehandling av unga lagöverträdare. Några remissinstanser är kritiska till förslaget, däribland , och . framhåller att de olika former för stöd och kontroll som utredningen föreslår kan genomföras inom ramen för befintlig lagstiftning och att det bör utredas och analyseras varför s.k. mellantvång enligt 22 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) inte används i högre utsträckning innan ett nytt institut skapas. anser att förslaget är orealistiskt då detta är en avancerad insats som kräver professionell kompetens. kommun och Föreningen anser att det inte är nödvändigt med nationella krav och riktlinjer för arbetet men be- tonar behovet av ökad professionalisering. Skälen för regeringens förslag och bedömning Kontaktperson kan vara en lämplig insats för unga som begår brott Det är viktigt att barn och unga har bra och nära relationer till vuxna. Vuxna bör inte bara vara goda förebilder utan bör även kunna synliggöra de ungas möjligheter i samhället och inge dem hopp för framtiden. För de allra flesta unga fyller föräldrar, släktingar och andra nära vuxna den unges behov av sådana relationer. För vissa unga kan det dock förhålla sig så att de vuxna runt den unge inte räcker till eller inte finns till hands. Även om den svenska forskningen kring kontaktperson är begränsad, finns det mycket som talar för att denna insats, när den fungerar väl, fyller en viktig funktion i arbetet med unga som begår brott. Interna- tionell forskning tyder t.ex. på att denna typ av insatser har nått bra re- sultat i fråga om att utveckla den unges sociala förmåga och påverka den unges beteende. Vidare finns det enligt utredningen goda erfarenheter i andra länder från verksamhet med mentorer för unga, en insats som har stora likheter med insatsen kontaktperson. presenterade Social- styrelsen en översikt av den kunskap som fanns beträffande kontakt- person/kontaktfamilj i rapporten Vad vet vi om insatsen kontaktperson- /familj. Rapporten pekade bl.a. på att en nära personlig kontakt mellan den unge och en vuxen person är väldigt viktig i arbetet med att hjälpa unga med att komma ifrån ett asocialt beteende. Vad uppdraget som kon- taktperson innebär måste naturligen variera från fall till fall. Det är dock angeläget att har en hög ambition i fråga om kontaktper- sonernas kvalifikationer samt utbildning av och handled- ning till kontaktpersonerna. Stor vikt bör läggas även vid att rätt person utses som kontaktperson. Enligt regeringens mening kan den nuvarande insatsen kontaktperson enligt socialtjänstlagen (2001:453, SoL) och en- ligt LVU ofta vara en lämplig insats för barn och unga som begår brott. En kvalificerad form av kontaktmannaskap Enligt utredningen verkar kontaktpersonerna i ökande omfattning få ärenden där den unge kringgärdas av omfattande och svårgripbara sociala problem. Detta förhållande har ökat kraven på såväl som kontaktpersonerna. Det finns även farhågor om att kontaktpersoner för unga med den nämnda problematiken inte får tillräckligt stöd från social- tjänsten för att klara av sitt uppdrag. De som är kontaktpersoner för unga personer som begår brott och riskerar att skapa sig en kriminell livsstil behöver enligt regeringens mening särskild kompetens och stöd för att kunna utföra ett bra arbete. Även om det i en del fall kanske kan vara till- räckligt att kontaktpersonen har en regelbunden kontakt med den hand- läggande socialsekreteraren för rådgivning, torde det dock i flertalet fall krävas en större stödinsats i form av såväl utbildning som rådgivning och handledning för att uppdraget skall kunna utföras på bästa sätt. Regering- en delar utredningens uppfattning att utformningen av insatsen kontakt- person bör kunna uppvisa en betydligt större spännvidd än vad som är fallet och omfatta även mer komplicerade ärenden. Utredningen föreslår att den nuvarande insatsen kontaktperson enligt såväl SoL som LVU för unga utvecklas till ett mer avancerat stöd i de fall detta krävs. Om insatsen tillämpas på rätt sätt och ges erforderliga resurser kan den enligt utredningen vara en verkningsfull insats för barn och unga i riskzonen för skadligt beteende. Utredningens slutsats är därför att institutet kontaktperson bör kompletteras med en mer kvali- ficerad kontaktperson som bör kunna ta ett helhetsgrepp om den unge och dennes situation med målet att skapa förutsättningar för ett åter- förande till ett socialt välfungerande liv. Ett förslag i den riktningen lämnas därför av utredningen. Enligt kan de olika former för stöd och vägledning som utredningen föreslår genomföras inom ramen för befintlig lagstiftning. anser därför att det bör utredas och analyseras varför s.k. mellantvång inte används i någon högre utsträckning innan ett nytt insti- När det gäller användningen av mellantvång, eller kontaktper- son enligt 22 § LVU, har utredningen, liksom tidigare Ungdomsbrotts- utredningen, konstaterat att möjligheten att förordna om mellantvång används i liten utsträckning (SOU 1993:35 s. 172). Även LVU-utred- ningen beklagar att socialnämnderna inte i större utsträckning använt sig av denna möjlighet (SOU 2000:77 s. 163 f.). Mellantvånget innebär att den unge skall hålla regelbunden kontakt med en särskilt utsedd kontakt- person eller att den unge skall delta i behandling i öppna former inom . Kommunerna har visat sig ovilliga att använda sig av insatsen och det saknas forsknings- eller utvärderingsrapporter i fråga om insatsen. Ett skäl till att mellantvång sällan används kan vara de höga krav som ställs för att insatsen skall komma i fråga. Även uttalanden i förarbetena antyder en restriktiv tillämpning (prop. 1984/85:171 s. 40 f.). I den mån förklaringen ligger i att ett uppdrag som kontaktperson i dessa fall är så krävande och så beroende av att kontaktpersonen har rätt kvalifikationer att det är svårt att finna lämpliga kontaktpersoner, borde mellantvånget enligt regeringens uppfattning kunna komma till större användning om utredningens förslag genomförs eftersom kommunerna bör se till att knyta till sig sådana kvalificerade kontaktpersoner. Trots dagens möjlighet att utse en kontaktperson anser regeringen att det finns ett behov av att även kunna utse en kontaktperson med särskilda kvalifikationer för att hantera barn och unga som riskerar att fara illa på grund av sitt beteende och detta såväl med som utan samtycke från den unge eller dennes vårdnadshavare. Regeringen föreslår därför att det i SoL införs en möjlighet för socialnämnden att kunna besluta om en särskilt kvalificerad kontaktperson för barn eller unga när denne inte fyllt . Syftet med insatsen bör vara att förhindra en ogynnsam utveckling till följd av den unges agerande. Insatsen bör därför riktas mot unga som har behov av särskilt stöd och vägledning för att motverka en risk för missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Åtgärden bör ses som förebyg- gande och det saknas enligt regeringens mening skäl att som krav ställa att exempelvis brott har begåtts för att socialnämnden skall kunna besluta om denna insats. Det bör vara tillräckligt att det föreligger ett behov att motverka en risk för ogynnsam utveckling genom dessa beteenden. Om den unge är i behov av stöd och vägledning av andra skäl än det egna beteendet, främst brister i hemförhållandet m.m. (jfr 2 § LVU), har socialnämnden givetvis också möjlighet att förordna lämpliga kontaktpersoner eller vidta andra åtgärder för att stödja den unge. I lagrådsremissen föreslog regeringen att den unge skall vara i behov av särskilt stöd och vägledning för att insatsen skall komma ifråga. På Lagrådets inrådan bör i förtydligande syfte i stället anges att den unge skall ha behov av särskilt stöd och särskild vägledning. Liksom när det gäller andra kontaktpersoner är avsikten med den sär- skilt kvalificerade kontaktpersonen att denne skall fungera som ett per- sonligt stöd och hjälp, vilket givetvis innebär att kontaktpersonen aktivt skall ingripa i olika svåra situationer som kan uppstå. Kontaktpersonen bör följa utvecklingen hos den unge, motivera denne till skolarbete, arbete och för den unge lämpliga fritidsaktiviteter. Eftersom det här är fråga om unga med svårare problematik och kontaktpersonen förväntas ha tät och omfattande kontakt med den unge ligger det i sakens natur att uppgiften även kommer att innefatta viss kontroll och uppföljning. Av- sikten är emellertid inte att kontaktpersonen skall ses som den unges övervakare. Vidare bör kontaktpersonen självklart försöka ha en god kontakt med vårdnadshavare och även arbeta nära dessa. Som påpekas av bl.a. vid måste den unges nät- verk involveras. Kontaktpersonen bör också ha kontakter med skola, arbetsplats och myndigheter i avsikt att stödja den unge och hjälpa till i kontakterna med dessa, dock inte på ett sätt som innebär ett övertagande av vare sig vårdnadshavares eller den unges ansvar och uppgifter. Att insatsen särskilt kvalificerad kontaktperson kan förordnas för personer innebär inte att insatsen inte kan kvarstå om den unge hinner fylla om denne fortfarande har ett behov av åtgärden. När det gäller kontaktpersoner vid s.k. mellantvång enligt 22 § LVU avser åtgärden de s.k. beteendefallen i 3 § LVU. Regeringen bedömer att de barn och ungdomar som uppfyller kraven för mellantvång kan antas ha sådan problematik att skäl föreligger att utse en särskilt kvalificerad kontaktperson. Det saknas därför anledning att i denna bestämmelse hän- visa till båda formerna av kontaktmannaskap, varför bestämmelsen enligt regeringens mening endast bör hänvisa till särskilt kvalificerad kontakt- personer. För att markera att detta är en avancerad form av kontaktmannaskap där de kontaktpersoner som skall ta sig an de mer problematiska fallen bör få särskild utbildning och kvalificerad handledning anser utredningen att insatsen av pedagogiska skäl skall benämnas . En majoritet av remissinstanserna har emellertid avstyrkt det föreslagna namnet. Som främsta skäl anges att termen leder tankarna fel då förekommer t.ex. inom näringslivet och skolväsendet. Förslag på andra beteckningar lämnas, bl.a. kvalificerad kontaktperson och coach. Dessa kontakt- personer bör enligt regeringen benämnas särskilt kvalificerade kontakt- personer. Rekryteringsbasen för särskilt kvalificerade kontaktpersoner bör vara bred. Förutom tjänstemän inom bör rekrytering kunna ske exempelvis inom polisen, skolan, ideella organisationer, kyrkliga sam- fund och idrottsrörelsen. En naturlig rekryteringsbas utgör även anställda på de arbetsplatser som tar emot unga som dömts till ungdomstjänst. Det framstår dock som troligt att det i fråga om kontaktperson för unga i riskzonen inte sällan kommer att krävas att kontaktpersonen har sådan kompetens som endast den som i sin profession arbetar med unga med beteendeproblem kan erbjuda. Det är oerhört viktigt att stor omsorg läggs på att rekrytera lämpliga personer i varje enskilt fall. Den unges upp- fattning skall efterhöras, jfr 3 kap. 5 § andra stycket SoL. För unga som begått brott bör en kvalificerad kontaktperson vara en lämplig insats för att förebygga bl.a. återfall i brott om sådan risk anses föreligga. Brottslig verksamhet i tidig ålder är en viktig varningssignal i fråga om den unges fortsatta utveckling. För barn som begår brott, särskilt för de allra yngsta, är det därför enligt regeringens uppfattning påkallat att, om det befinns lämpligt för en så ung person, behovet av en särskilt kvalificerad kontaktperson regelmäs- sigt övervägs. Liksom när det gäller kontaktperson enligt dagens regel- verk bör insatsen särskilt kvalificerad kontaktperson vid ungdomsvård kunna ingå i ett ungdomskontrakt eller vara en del av vård med stöd av Prop. 2005/06:165 LVU. bör därför, när ett ungdomskontrakt eller en vård- plan med åtgärder med stöd av LVU upprättas, överväga insatsen. bör ge kommunerna vägledning om insatsen Eftersom särskilt kvalificerad kontaktperson är en behandlingsinsats för barn och unga som far eller riskerar att fara illa på grund av sitt beteende är det enligt regeringens uppfattning lämpligt att ger i kommunerna stöd och vägledning om hur insatsen skall utformas samt dess innehåll och struktur. Den föreslagna ordningen med särskilt kvalificerade kontaktpersoner kräver i många fall att social- tjänsten förbättrar möjligheterna att tillhandahålla de särskilt kvalifice- rade kontaktpersonerna erforderlig utbildning och handledning i deras arbete. Kontaktpersonerna behöver dessutom få kunskap om vilka resur- ser samhället har att erbjuda de barn och ungdomar som de är kontakt- personer för. Det förslag som regeringen lägger fram kräver inte författnings- ändringar i frågor som ansvarsfördelning, samarbete och sekretess. Uppdraget att vara kontaktperson för barn och unga som begår brott och riskerar en negativ utveckling kommer att vara både tidskrävande och ansträngande. Frågan om kontaktpersonernas ersättning för utfört arbete är dock närmast en fråga för Kommuner och Landsting att ge riktlinjer om. 11 Medling med anledning av brott Frågan om medling vid ungdomsbrott har övervägts i flera sammanhang, däribland i betänkande Reaktion mot ung- domsbrott (SOU 1993:35), Riksåklagarens rapport för unga lagöverträdare (1996:6) och betänkan- de BROTTSOFFER Vad har gjorts? Vad bör göras? (SOU 1998:40). 1998 fick (Brå) ett regeringsuppdrag att inleda en ettårig försöksverksamhet med medling för unga lagöverträdare. redovisade resultaten i rapporterna 1999:12 Medling vid brott, Gärnings- männen berättar, 1999:14 och 2000:8. lämnade Utredningen om medling vid ungdomsbrott sitt be- tänkande Medling vid ungdomsbrott (SOU 2000:105). höll att försöksverksamheten visade att medling för unga lagöverträdare kan ha en positiv inverkan på både gärningsmän och brottsoffer och ansåg därför att medling vid ungdomsbrott var en åtgärd som borde användas i större utsträckning. förslag till en lag om medling (prop. 2001/02:126). Lagen (2002:445) om medling med anledning av brott (medlingslagen) trädde i kraft Regeringen ansåg att det fanns ett stort behov av att finna alternativ till de traditionella reaktionerna på brott, särskilt när det gäller unga lagöver- trädare. Vidare framhöll regeringen att en förutsättning för att medling skall kunna utvecklas var dels att medling kommer till stånd på ett konsekvent och strukturerat sätt, dels att medling visar sig ha sådan effekt att den upplevs som ett trovärdigt inslag i samhällets reaktion med anledning av brott (a. prop. s. 29). Samtliga remissinstanser, utom och dåvarande , var positiva till utredningens förslag om ett obliga- torium för kommunerna att anordna medling. Förslaget om obligatorium genomfördes dock inte. I stället aviserade regeringen att en utredning () skulle få i uppgift att överväga såväl frågan om medlingens ställning i rättssystemet som organisationsfrågan (a. prop. s. 30). I syfte att säkerställa att medling skulle komma till stånd i tillräcklig omfattning gav regeringen också Brå i uppdrag att fördela bidrag i syfte att stödja landets medlingsverksamhet. I uppdraget ingick även att Brå, i samråd med berörda myndigheter såsom och Brottsoffer- myndigheten, skulle svara för vissa frågor om metodutveckling, utbild- ning m.m. (a. prop. s. 31). Brå har således haft regeringens uppdrag att underlätta uppbyggnaden av landets medlingsverksamheter. För den beskrivna verksamheten tillfördes Brå och , 2005 och 2006 för detta ändamål. Brå har efter ungefär uppdrag i en rapport (2005:14) redovisat hur den svenska medlingsverksamheten har utvecklats.