prop · GT03177 · 2006-03-20 00:00:00 — Med uttrycket avses såväl riksdag och regering som andra myndigheter och organ inom en stat som är en del av den offentliga förvaltningen och som fullgör förvaltningsuppgifter. Med uttrycket den som yrkesmässigt bedriver nyhetsförmedling eller annan journalistik avses framför allt massmedieföretag som bedriver verksamhet genom tv, radio, tidningar eller internet. Vidare omfattas gärningar som riktas mot journalister som på frilansbasis utför uppdrag för sådana organ. Med annan journalistik avses att klargöra att även journalistisk verksamhet som bedrivs genom eller på uppdrag av sådana organ men som inte kan hänföras till nyhetsförmedling omfattas. Det kan tilläggas att det ibland kan finnas förutsättningar att inleda förundersökning för åtminstone stämpling, förberedelse eller försök till brott. Om det t.ex. finns uppgifter om att en person införskaffat komponenter som kan användas till att tillverka en bomb, kan det sålunda, beroende på omständigheterna, finnas förutsättningar att inleda förundersökning för förberedelse till terroristbrott eller allmänfarlig ödeläggelse. Normalt är det då tvångsmedelsbestämmelserna i och lagen om hemlig kameraövervakning som skall tillämpas. I enstaka fall kan det ändå finnas förutsättningar till tvångsmedelsanvändning enligt denna lag för att förhindra ett fullbordat brott. I dessa situationer kan dock de i 5 § uppställda förutsättningarna förhindra tvångsmedelsanvändning, eftersom brottet då ofta torde kunna förhindras genom andra åtgärder. Såsom har konstaterats i avsnitt 10.3 kommer lagen regelmässigt att vara tillämplig i de situationer då det med hänsyn till omständigheterna finns anledning att anta att en person kommer att delta i planeringen av ett brott av det aktuella slaget eller vid andra slag av förberedelser inför brottet även om det ännu är oklart vilken roll denna person kan komma att ha när brottet begås. Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning enligt 1 § får endast avse 1.en teleadress som tillståndet avser innehas eller har innehafts av den som avses i 1 § eller annars kan antas ha använts eller komma att användas av honom eller henne, eller 2.en teleadress som det finns synnerlig anledning att anta att den som avses i 1 § tillståndet avser har ringt till eller på annat sätt kontaktat eller kommer att ringa till eller på annat sätt kontakta. Avlyssning eller övervakning får inte avse telemeddelanden som endast befordras eller har befordrats inom ett telenät som med hänsyn till sin begränsade omfattning och omständigheterna i övrigt får anses vara av mindre betydelse från allmän kommunikationssynpunkt. Paragrafen reglerar den närmare avgränsningen av de teleadresser och telemeddelanden som får avlyssnas och övervakas. Enligt första stycket punkten 1 får en teleadress som som tillståndet avser innehas eller har innehafts av den som avses i 1 § (dvs. den som misstanken gäller) avlyssnas och övervakas. Avlyssningen eller övervakningen får vidare avse en teleadress som tillståndet avser kan antas ha använts eller komma att användas av den som misstanken gäller. Bestämmelsen överensstämmer i princip med den avgränsning av teleadresser som gäller vid hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning för att utreda brott enligt . Första stycket punkten 2 reglerar avlyssning och övervakning av adresser som den som misstanken gäller kontaktar. Enligt den punkten får en teleadress som det finns synnerlig anledning att anta att den som misstanken gäller som tillståndet avser har ringt till eller på annat sätt kontaktat eller kommer att ringa till eller på annat sätt kontakta avlyssnas och övervakas. I likhet med punkten 1 överensstämmer denna punkt i princip med motsvarande reglering i . Det innebär att denna bestämmelse i princip har samma innebörd och skall tillämpas på samma sätt som den nämnda bestämmelsen i . Rekvisitet synnerlig anledning att anta innebär således, i likhet med vad som gäller enligt , att det på grund av tillförlitliga uppgifter skall vara så gott som säkert att kontakt kommer att tas med teleadressen. I rekvisitet ligger att bestämmelsen skall tillämpas restriktivt. Ett beslut om tillstånd bör med hänsyn till proportionalitetsprincipen i 6 § ibland förenas med inskränkande villkor, t.ex. att endast inkommande samtal till teleadressen får avlyssnas. Genom hänvisningen i 1 § första meningen till 27 kap. 18 § första stycket och 19 § första stycket kommer även uppgifter för förfluten tid att kunna inhämtas. Om rättens beslut innebär att sådana uppgifter skall inhämtas, måste förutsättningarna för tvångsmedlet ha funnits då uppgiften befordrades. Det skall t.ex. finnas synnerlig anledning att anta att den som misstanken gäller har kontaktat viss teleadress som tillståndet avser. Vidare skall denne ha innehaft teleadressen som tillståndet avser, om beslutet grundas på den omständigheten. Enligt tredje stycket får avlyssning eller övervakning inte avse telemeddelanden som endast befordras eller har befordrats inom ett telenät som med hänsyn till sin begränsade omfattning och omständigheterna i övrigt får anses vara av mindre betydelse från allmän kommunikationssynpunkt. Bestämmelsen överensstämmer i sak med vad som gäller vid avlyssning eller övervakning enligt (27 kap. 20 § andra stycket ). Hemlig kameraövervakning enligt 1 § får endast avse 1.en plats där någon person som avses i 1 § kan antas komma att uppehålla sig, eller 2.en plats där den brottsliga verksamheten som avses i 1 § kan antas komma att utövas eller en nära omgivning till denna plats. Paragrafen reglerar de närmare förutsättningarna för var hemlig kameraövervakning får bedrivas. Med anledning av synpunkter från Lagrådet har paragrafen getts en något annorlunda formulering än i lagrådsremissens förslag. Enligt punkten 1 får övervakningen avse en plats där den som misstanken avser kan antas komma att uppehålla sig. I detta ligger att det måste finnas en direkt koppling mellan denne och den plats som skall övervakas. Det innebär inte att den aktuella personen ständigt måste finnas med i bild. Det måste dock kunna antas att han eller hon i vart fall besöker den plats som skall övervakas. Det kan röra sig om flera olika platser och det är inget som hindrar att antalet platser utökas genom nya beslut. Bestämmelsen överensstämmer i princip med motsvarande reglering i lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning. Punkten 2 föreskriver att övervakning även får ske av en plats där den brottsliga verksamheten kan antas komma att utövas eller en nära omgivning till denna plats. Det är inte nödvändigt att den som misstanken gäller kommer att uppehålla sig på platsen eller i dess omgivning. Under de förutsättningar som anges i 1 § får tillstånd meddelas att undersöka, öppna och granska brev, telegram, paket eller andra försändelser som finns hos ett befordringsföretag. I det tillstånd som avses i första stycket kan rätten förordna att en försändelse som avses i tillståndet och som ankommer till ett befordringsföretag skall hållas kvar till dess att den närmare har undersökts, öppnats eller granskats. Förordnandet skall innehålla en underrättelse om att meddelande om åtgärden inte får lämnas till avsändaren, mottagaren eller någon annan, utan tillstånd av den som har begärt åtgärden. Paragrafen anger att även postkontroll får användas när det enligt 1 § föreligger förutsättningar för hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakning. Den anger vidare de närmare förutsättningarna för en sådan postkontroll. Enligt första stycket får tillstånd meddelas att undersöka, öppna och granska brev, telegram, paket eller andra försändelser som finns hos ett befordringsföretag. avses t.ex. Posten eller ett tele-, järnvägs- eller åkeriföretag. Bestämmelsen uppställer inte några begränsningar om var dessa åtgärder skall vidtas. Polisen kan således ta med sig försändelser från befordringsföretaget för granskning på polisstationen. När åtgärderna har vidtagits måste dock den granskade försändelsen återställas till befordringsföretaget, om den inte med stöd av bestämmelserna i 27 kap. tas i beslag, se vidare kommentaren till 14 §. Ett tillstånd till postkontroll får enligt andra stycket innehålla ett förordnande om att en försändelse som avses i tillståndet och som ankommer till ett befordringsföretag skall hållas kvar till dess att den närmare har undersökts, öppnats eller granskats. Ett sådant förordnande skall innehålla en underrättelse om att ett meddelande om åtgärden inte får lämnas till avsändaren, mottagaren eller någon annan utan tillstånd av den som har begärt åtgärden. Med sistnämnda tillstånd avses således tillstånd från åklagare om att underrättelse får ske och inte sådant tillstånd som anges i första stycket. Lagrådet har, i syfte att undvika oklarhet, föreslagit att ordet tillstånd i detta sammanhang byts ut mot medgivande. Eftersom ordet tillstånd används i den motsvarande bestämmelsen i 27 kap. har dock Lagrådets förslag inte följts. Tillstånd enligt denna lag får meddelas endast om 1.åtgärden är av synnerlig vikt för att förhindra sådan brottslig verksamhet som avses i 1 §, och 2.skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den som avses i 1 § eller för något annat motstående intresse. Paragrafen föreskriver att tillstånd till tvångsmedelsanvändning får meddelas endast om det är av synnerlig vikt för att förhindra brottslig verksamhet som innefattar någon sådan gärning som avses i 1 §. Vidare måste skälen för åtgärden uppväga det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den som avses i 1 § eller för något annat motstående intresse. Rekvisitet synnerlig vikt uppställs även som förutsättning för an- vändning av hemliga tvångsmedel enligt regleringen i , lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning och lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Innebörden av rekvisitet har berörts i propositionen Vissa tvångsmedelsfrågor (prop. 1988/89:124 s. 44 f). Där sägs bl.a. följande. Uttrycket synnerlig vikt för utredningen behöver inte nödvändigtvis avse att avlyssningen skall ge avgörande bevisning som kan leda till fällande dom. I de flesta fall har telefonavlyssning en indirekt verkan: den bidrar till att kartlägga kontaktvägar och förehavanden, ger uppslag till vidare spaning och bildar underlag för andra åtgärder. En annan, främst i fall enligt lag förekommande verkan är att avlyssningen kan föra en på olika sätt uppkommen misstanke till nolläget, dvs. rentvå den misstänkte. Synnerlig vikt för utredningen inrymmer ett kvalitetskrav beträffande de upplysningar som avlyssningen kan ge. Dessa får sålunda inte inskränka sig till obetydliga detaljer, som man kan både ha och mista. Uttrycket innefattar emellertid därutöver ett krav på att utredningsläget gör avlyssningen nödvändig. Vad som kan vinnas genom åtgärden får i princip inte vara åtkomligt med andra, mindre ingripande metoder. En slentrianmässig bedömning får inte förekomma i fråga om vare sig utredningsläget eller de andra förutsättningarna som gäller för tvångsmedlet. En granskning av utredningsmöjligheterna i det enskilda fallet måste alltid verkställas. Granskningen måste mynna ut i bedömningen att utredningen i princip inte kan föras framåt med andra medel och att det finns skäl att räkna med att avlyssningen ensam eller i förening med andra åtgärder verkligen kan få effekt. I och för sig behöver något absolut hinder inte föreligga mot att få fram information på andra vägar. Det krävs dock att hindret är sådant att det inte skäligen kan begäras att man skall avstå från teleavlyssning. Kan personlig övervakning (skuggning) eller andra åtgärder användas som alternativ, bör det ändå vara tillåtet med teleavlyssning, om alternativen skulle kräva en orimligt hög personalinsats eller vara förenade med avsevärd risk att den pågående utredningen avslöjas för . Utgångspunkten bör dock vara att i första hand pröva andra metoder. Bortsett från att syftet med denna lag inte är att utreda brott utan i stället att förhindra brott skall rekvisitet synnerlig vikt tolkas på samma sätt som vid exempelvis hemlig tvångsmedelsanvändning enligt . Situationen skall således göra tvångsmedels- användning enligt lagen nödvändig. Nödvändiga uppgifter skall inte kunna inhämtas med andra medel och det skall finnas skäl att räkna med att tvångsmedelsanvändningen ensam eller i förening med andra åtgärder verkligen kan få effekt. Den för samtliga tvångsmedel gällande proportionalitetsprincipen föreskrivs sist i paragrafen. Principen brukar i korthet beskrivas på det sättet att en tvångsåtgärd i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet skall stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden. Bestämmelsen innebär att rätten, såsom vid prövningen av frågor om andra tvångsmedel, alltid måste beakta principen när den prövar en tillståndsbegäran enligt denna lag. Proportionalitetsprincipen får betydelse också för hur ett tillstånd skall utformas och vilka villkor som skall förenas med det. Den gäller vidare under hela verkställighetsförfarandet och skall alltså, även sedan tillstånd getts, beaktas självmant av polis och åklagare. Man kan alltså tänka sig en situation när integritetsintrånget under verkställigheten blir så stort att tvångsmedelsanvändningen, eller del därav, kan anses tillåten, trots att åtgärden enligt 1 § fortfarande skulle kunna ha betydelse för att förhindra brott. Frågan om tillstånd till tvångsmedel enligt 15 §§ prövas av rätten i den ort där ledningen för den polismyndighet som handlägger ärendet finns. Frågan tas upp på ansökan av åklagaren. Vid tillståndsprövningen skall vad som föreskrivs om offentliga ombud i 27 kap. 2630 §§ tillämpas. Enligt första stycket är det rätten som skall pröva frågor om tillstånd till tvångsmedelsanvändning enligt denna lag. Även frågor om förnyat tillstånd eller om särskilda villkor för tvångsmedelsanvändningen skall prövas av rätten. Endast åklagare får söka sådant tillstånd. Laga domstol är tingsrätten i den ort där ledningen för den polismyndighet som handlägger ärendet är belägen. Om ärendet t.ex. handläggs av Polisområde 2 (med omnejd) inom polismyndigheten i skall ansökan således ges in till , eftersom polismyndighetens ledning finns i . När genom t.ex. Säkerhetspolisen leder polisverksamhet skall vad som i lag eller annan författning föreskrivs om polismyndighet i tillämpliga delar gälla även (7 § andra stycket polislagen [1984:387]). För ärenden som handläggs vid skall alltså ansökan ges in till , eftersom Säkerhetspolisens ledning finns i . Paragrafen uppställer inte något krav på att även den åklagare som skall ge in ansökningen skall vara verksam vid orten i fråga. Enligt 6 § Åklagarförordningen (2004:1236) får åklagare vid utföra åklagaruppgifter i hela landet. Hänvisningen i andra stycket till bestämmelserna i innebär bl.a. att åklagarens begäran skall prövas vid sammanträde inför rätten samt att det vid sammanträdet skall närvara ett offentligt ombud. Den tid under vilken ett beslut om tillstånd gäller får inte bestämmas längre än nödvändigt och får, i fråga om tid efter beslutet, inte överstiga en månad för beslutet. Av paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, framgår att ett tillstånd till tvångsmedelsanvändning inte får bestämmas att gälla längre än nödvändigt och att detta inte får bestämmas att gälla än en månad för beslutet. Tillståndstiden överensstämmer därmed med vad som gäller för t.ex. hemlig teleavlyssning enligt och hemlig kameraövervakning enligt lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning. Om det krävs längre tids användning av tvångsmedlet, får åklagaren ansöka på nytt och rätten får då göra en ny prövning om det finns förutsättningar för ett nytt tillståndsbeslut. Det är rimligt att domstolens bedömning bör bli striktare ju som förflyter utan att det framkommer några uppgifter av betydelse för att förhindra den brottsliga verksamheten. I ett beslut om tillstånd till tvångsmedel skall det anges 1.vilket eller vilka tvångsmedel som får användas, 2.vilken eller vilka av punkterna i 1 § 16 som ligger till grund för tillståndet, och 3.under vilken tid tillståndet gäller. I ett beslut om tillstånd till hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning skall det, förutom de uppgifter som framgår av första stycket, anges 1.vilken teleadress tillståndet avser, och 2.om åtgärden får verkställas utanför allmänt tillgängliga telenät. I ett beslut om tillstånd till hemlig kameraövervakning skall, förutom de uppgifter som framgår av första stycket, den plats anges som tillståndet avser. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar vad ett tillståndsbeslut skall innehålla. Om rätten meddelar tillstånd till tvångsmedelsanvändning, skall den enligt första stycket punkten 1 i tillståndet ange vilket eller vilka tvångsmedel som enligt lagen får användas. Om t.ex. tillstånd till hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning lämnas, måste ett nytt tillstånd sökas om polisen sedan även ser ett behov av att kunna använda hemlig kameraövervakning. Rätten skall enligt punkten 2 vidare ange vilken eller vilka av punkterna 16 i 1 § som ligger till grund för tillståndet. Om exempelvis tillstånd till hemlig teleavlyssning i syfte att förhindra brottslig verksamhet som innefattar högmålsbrott enligt 18 kap. har meddelats (punkten 3) och avlyssningen ger vid handen att den brottsliga verksamhet som är aktuell i stället är brottslig verksamhet mot rikets säkerhet (punkten 4), måste tvångsmedelsanvändningen avbrytas. I stället får en ansökan om tillstånd till avlyssning för att förhindra brottslig verksamhet som innefattar brott mot rikets säkerhet enligt punkten 4 Prop. 2005/06:177 göras. Enligt punkten 3 skall rätten i beslutet ange I ett beslut om tillstånd till hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning skall rätten enligt andra stycket punkt 12 vidare ange vilken teleadress tillståndet avser och om åtgärden får verkställas utanför allmänt tillgängliga telenät. I ett beslut om hemlig kameraövervakning skall rätten enligt tredje stycket vidare ange den plats som tillståndet gäller. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Vid hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning får de tekniska hjälpmedel som behövs för avlyssningen eller övervakningen användas. Vid hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning får enligt paragrafen de tekniska hjälpmedel användas som behövs för åtgärden. Bestämmelsen överensstämmer i sak med vad som gäller vid avlyssning eller övervakning enligt (27 kap. 25 § första stycket ). Bestämmelsen har i enlighet med Lagrådets förslag tagits in i en egen paragraf. Om det inte längre finns skäl för ett tillstånd till tvångsmedelsanvändning enligt denna lag, skall åklagaren eller rätten häva beslutet om tillstånd. Polisen skall underrätta åklagaren om omständigheter som har betydelse för om beslutet skall hävas. Paragrafen överensstämmer i princip med vad som gäller för bl.a. hemlig teleavlyssning enligt . Om det som tillståndet gäller kommer fram att förutsättningar för tillståndet har fallit bort, t.ex. genom att den brottsliga verksamhet som avsågs förhindras har genomförts, skall åklagaren eller rätten häva tillståndsbeslutet. behöver endast en del av tillståndsbeslutet hävas. Så är t.ex. fallet när både hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning används och det står klart att den som avses i 1 § har åkt utomlands och inte kommer att besöka den plats som övervakas som tillståndet gäller. Tillståndet skall då hävas i den delen som gäller den hemliga kameraövervakningen. Polisen är skyldig att underrätta åklagaren om omständigheter som har betydelse för om beslutet skall hävas. Om åklagaren eller rätten häver beslutet, skall rätten respektive åklagaren underrättas om det. Hemlig teleavlyssning får inte ske av telefonsamtal eller andra telemeddelanden mellan den som är misstänkt för något brott och hans eller hennes försvarare. Om det framkommer under avlyssningen att det är fråga om ett sådant samtal eller meddelande, skall avlyssningen avbrytas. Upptagningar och uppteckningar från en hemlig teleavlyssning skall, i Prop. 2005/06:177 den mån de omfattas av förbudet, förstöras. Enligt 27 kap. 22 § första stycket får inte hemlig teleavlyssning ske av telefonsamtal eller andra telemeddelanden mellan den misstänkte och hans eller hennes försvarare. För tvångsmedelsanvändning enligt denna lag uppställs inte något krav på att någon skall vara misstänkt för ett redan begånget brott. Det kan emellertid inträffa att den som är föremål för hemlig teleavlyssning är misstänkt för brott och att han eller hon i den förundersökningen eller målet har en försvarare. I första stycket uppställs därför ett förbud mot att avlyssna telefonsamtal eller andra telemeddelanden mellan den som är misstänkt för något brott och hans eller hennes försvarare. Vidare skall avlyssningen avbrytas, om det under avlyssningen visar sig att det är fråga om ett sådant samtal eller meddelande. Upptagningar och uppteckningar av samtal som avses i första stycket skall enligt andra stycket förstöras. Om det vid tvångsmedelsanvändning enligt denna lag har kommit fram uppgifter om annan förestående brottslig verksamhet än den som omfattas av tillstånd enligt 1 §, får uppgifterna användas för att förhindra brott. Om det har kommit fram uppgifter om brott, får uppgifterna användas för att utreda brottet endast om det är fråga om brott som anges i 1 § eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om en sådan gärning är belagd med straff. Paragrafen avser att reglera de brottsbekämpande myndigheternas användning av information som framkommit vid tvångsmedelsanvändning enligt denna lag för brottsförebyggande och brottsutredande ändamål. Motiven till bestämmelsen har behandlats i avsnitt 10.6.1. Enligt första stycket får uppgifter som har framkommit vid tvångsmedelsanvändningen om annan förestående brottslig verksamhet än den som omfattas av tillstånd enligt 1 § användas för att förhindra brott. Med uppgifter om förestående brott avses i likhet med motsvarande reglering i uppgifter om planerade brott. Om det förestående brottet inte kan förhindras utan genomförs, får uppgifterna, med de begränsningar som följer av andra stycket, användas för att utreda brottet. Andra stycket reglerar i vad mån information om begångna brott får användas för att utreda brottet. Enligt bestämmelsen får information om brott som framkommer vid tvångsmedelsanvändningen användas endast för att utreda sådana brott som avses i 1 § eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, om en sådan gärning är belagd med straff. Hänvisningen till 1 § avser endast brottsrubriceringen. Det har därför ingen betydelse i vilket syfte t.ex. ett mord har begåtts, utan den framkomna informationen får enligt bestämmelsen alltid användas i en mordutredning. Om informationen får användas, får uppgifterna således läggas till Prop. 2005/06:177 grund för ett beslut att inleda förundersökning om brottet. redan en förundersökning beträffande brottet, får uppgifterna användas i den undersökningen, t.ex. som grund för husrannsakan eller annan brottsutredningsåtgärd. Förfaranderegler beträffande hanteringen av information från tvångsmedelsanvändningen finns i 13 §. En upptagning eller uppteckning som har gjorts vid hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning skall granskas möjligt. Detsamma gäller en upptagning som har gjorts vid hemlig kameraövervakning. Granskningen får utföras endast av rätten, en åklagare, , Säkerhetspolisen eller en polismyndighet. Efter anvisning av rätten, en åklagare eller någon av de nämnda myndigheterna får granskningen utföras även av en sakkunnig eller någon annan som har anlitats i ärendet. Upptagningar och uppteckningar skall, i de delar de är av betydelse för att förhindra förestående brott, bevaras så länge det behövs för att förhindra brott.