prop · GT03109 · 2006-03-01 00:00:00 — Regeringens proposition 2005/06:109 Åtgärder mot svarttaxi m.m. Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen lämnar regeringen förslag till vissa ändringar i yrkes- trafiklagen (1998:490). I syfte att bekämpa olaglig taxiverksamhet, s.k. svarttaxi, föreslås ett förbud för den som inte har tillstånd till taxitrafik att utföra vissa person- transporter mot ersättning efter erbjudande om körning till allmänheten. Påföljden för brottet skall vara böter. Vidare föreslås att det införs ett särskilt körprov för den som ansöker om taxiförarlegitimation. Lagändringarna föreslås träda i kraft , utom vad gäller reglerna om ett särskilt körprov för taxiförarlegitimation som föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut.................................................................. Förslag till lag om ändring i yrkestrafiklagen (1998:490) ................ Ärendet och dess beredning............................................................... Utredningen om taxinäringens förslag................................ Körprov för taxiförarlegitimation.................................................... Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet Ekonomisk brottslighet inom taxinäringen (SOU 2004:102) ...................................... Bilaga 2 Författningsförslag i betänkandet.......................................... Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser.......................................... Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde .... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i yrkestrafiklagen (1998:490). 2Förslag till lag om ändring i yrkestrafiklagen (1998:490) Härigenom föreskrivs i fråga om yrkestrafiklagen (1998:490) dels att 1 kap. 1 §, 3 kap. 3 § och 8 kap. 2 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 6 kap. 1 a §, av följande Denna lag gäller yrkesmässig trafik, varmed avses sådan trafik som 1.bedrivs med personbilar, lastbilar, bussar, terrängmotorfordon eller traktorer med tillkopplade släpfordon (traktortåg) och 2.innebär att fordon och förare mot betalning ställs till allmänhetens förfogande för transporter av personer eller gods. Lagen innehåller också särskilda Lagen innehåller också särskilda bestämmelser om vissa transporter bestämmelser om vissa transporter i internationell vägtrafik. i internationell vägtrafik och om Taxiförarlegitimation får ges till den som 2.sedan minst två år har körkort med behörigheten B eller har körkort med behörigheten D, 3. uppfyller de medicinska krav 3. uppfyller de medicinska krav som är nödvändiga med hänsyn till som är nödvändiga med hänsyn till säkerheten för passagerare och säkerheten för passagerare och andra trafikanter, och 4. i fråga om yrkeskunnande och 4. i fråga om yrkeskunnande och laglydnad bedöms vara lämplig att laglydnad bedöms vara lämplig att tjänstgöra som förare i taxitrafik. tjänstgöra som förare i taxitrafik, 5. har avlagt godkänt körprov Det som sägs i första stycket 2 om krav på innehav av körkort med behörigheten B gäller inte den som har haft taxiförarlegitimation och som vid ansökan om ny sådan har körkort med behörigheten B. En taxiförarlegitimation gäller endast tillsammans med ett giltigt körkort. Legitimationen får förenas med villkor som är motiverade av medicinska eller andra särskilda skäl. Villkor får meddelas såväl i sam- band med att legitimationen beslutas som senare . 6 kap. Prop. Den som uppsåtligen utan tillstånd till taxitrafik utför en person- transport med personbil eller lätt lastbil mot ersättning efter erbjudande om körning till allmänheten döms, om gärningen inte är straffbar enligt 1 §, för otillåten taxitrafik till böter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter i de avseenden som anges i denna lag samt meddela föreskrifter om 1.taxitrafik såvitt gäller prisinformation, utmärkning av fordon och den lokalkännedom som taxiförare bör ha, 2.taxameterutrustning samt användning och kontroll av sådan utrust- ning, 3.registrering av tillståndsinne- hav och innehav av taxiförarlegi- timation samt avgifter för den kontroll som behövs, samt 4.kunskapskrav för fordonsbe- sättningar vid vägtransporter. 3.registrering av tillståndsinne- hav och innehav av taxiförarlegi- timation samt avgifter för den kontroll som behövs, 4.kunskapskrav för fordonsbe- sättningar vid vägtransporter, samt 5.körprov för taxiförarlegiti- mation. Denna lag träder i kraft såvitt avser 1 kap. 1 § och 6 kap. 1 a § och i övrigt . För ansökningar om taxiförarlegitimation som getts in före gäller 3 kap. 3 § i sin äldre lydelse. 3 Ärendet och dess beredning bemyndigade regeringen chefen för departementet att tillkalla en särskild utredare med uppgift att göra en översyn av de bestämmelser som reglerar taxinäringen. Utredningen skulle analysera vilka åtgärder som bör vidtas för att komma till rätta med den olagliga yrkesmässiga trafiken. I utredningens uppdrag ingick också att överväga vilka åtgärder som bör vidtas för att minska den ekonomiska brottsligheten inom taxinäringen och att analysera vissa frågor som rör den behörighet som krävs för att få köra fordon i taxi- trafik. Utredningen, som antog namnet Utredningen om taxinäringen, över- lämnade sitt betänkande Ekonomisk brottslighet inom taxinäringen (SOU 2004:102). Betänkandet har remissbehandlats. Till denna proposition bifogas en sammanfattning av betänkandet som bilaga 1, delar av utredningens lagförslag som bilaga 2 och en förteck- ning över remissinstanserna som bilaga 3. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr N2004/8643/TP). Inom fortsätter beredningen av de delar av betänkandet som inte är särskilt inriktat på åtgärder för att komma till rätta med s.k. svarttaxi eller frågan om körprov för erhållande av taxi- förarlegitimation. Denna proposition har utformats i samarbete med . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. Yttrandet finns i bilaga 5. I förhållande till det remitterade förslaget har det gjorts en ändring av redaktionell karaktär. Utredningen om taxinäringen konstaterar i betänkandet Ekonomisk brottslighet inom taxinäringen (SOU 2004:102) att det vid sidan av den seriösa taxinäringen förekommer en mycket omfattande s.k. svarttaxi- verksamhet. Personer som saknar trafiktillstånd och taxiförarlegitimation utför mot betalning transporter av för dem okända personer i fordon som inte är anmälda för taxitrafik. Den olagliga taxiverksamheten före- kommer i hela landet, men är särskilt utbredd i storstäderna. Enbart i finns uppskattningsvis 100200 fordon i svarttaxi- verksamhet. I beräknas ett hundratal personer köra svarttaxi, och i 200250 personer. För en utförligare beskrivning av verksamhetens omfattning hänvisas till betänkandet s. 163166. Förarna av svarttaxibilarna är inte sällan tidigare straffade och i sam- Prop. 2005/06:109 band med verksamheten förekommer att passagerarna utsätts för brotts- lighet, såsom våldtäkter, rån, misshandelsbrott och stölder. Det före- kommer också försäljning av alkohol och narkotika. Det händer att förare saknar körkort och bilarna som används kan ha körförbud etc. Svarttaxi innebär vidare en illojal konkurrens mot den seriösa taxinäringen och medför även skatteundandraganden. Utredningen om taxinäringen slår i betänkandet fast att den olagliga taxiverksamheten är svår att bekämpa. En av anledningarna är enligt utredningen svårigheterna att bevisa att föraren har gjort sig skyldig till olaga yrkesmässig trafik enligt 6 kap. 1 § yrkestrafiklagen (YTL). En enstaka körning är straffbar endast om den utgör ett led i en yrkesmässig verksamhet. För att brott skall kunna bevisas krävs alltså vanligen att föraren ertappas , något som fordrar omfattande spaningsinsatser från polisens sida. Yrkesmässig trafik, bl.a. taxitrafik, får enligt 2 kap. 1 § YTL bedrivas endast av den som har trafiktillstånd. Ett sådant tillstånd får enligt 2 kap. 5 § YTL ges till den som med hänsyn till yrkeskunnande, ekonomiska förhållanden och gott anseende bedöms vara lämplig att driva verksam- heten. Den som uppsåtligen driver yrkesmässig trafik utan att ha tillstånd döms enligt 6 kap. 1 § YTL för olaga yrkesmässig trafik till böter eller fängelse i högst . En definition av vad som avses med yrkesmässig trafik i lagens mening finns i 1 kap. 1 § YTL. Enligt definitionen är det sådan trafik som drivs med bl.a. personbilar och som innebär att fordon och förare mot betalning ställs till allmänhetens förfogande för transport av personer eller gods. I 1 kap. 2 § yrkestrafikförordningen (1998:779) redovisas olika trans- porter som inte skall anses vara yrkesmässig trafik. Det gäller transporter av passagerare till eller från en arbetsplats, skola eller annan lokal där bilföraren eller passageraren arbetar eller utbildar sig, om transporten sker med en bil med totalvikt av högst och sker i samband med att bilföraren färdas till sitt arbete eller sin utbildningsplats. Det gäller också transporter med personbil av skolelever mellan bostad och skola eller del av en sådan transportssträcka, om transporten utförs av en för- älder eller annan anhörig till eleverna. Vidare gäller det bl.a. transporter med utryckningsfordon, transporter av döda samt transporter av slaktdjur till slakterier. Definitionen av yrkesmässig trafik är grundläggande för olika författ- ningar på yrkestrafikområdet. Sedan mycket länge har begreppet definie- rats på likartat sätt. För frågeställningen rörande bl.a. avgränsningen till annan trafik kan ledning därför sökas i äldre förarbeten. Under förarbetena till 1930 års motorfordonsförordning föreslog motorfordonssakkunniga, att yrkesmässig trafik skulle anses föreligga endast om fordonet i förvärvssyfte tillhandahölls allmänheten mot ersättning. Föredragande departementschefen uttalade i prop. 1930:121 att han Prop. 2005/06:109 fann det mindre lämpligt att syftet med fordonets tillhandahållande blir bestämmande för huruvida trafiken är att betrakta som yrkesmässig eller ej. Enligt hans mening bör den omfattning, i vilken tillhandahållandet sker, vara avgörande, då det gäller att avgränsa begreppet yrkesmässig automobiltrafik. Om en bilägare vid något eller några enstaka tillfällen mot betalning utför körning åt en granne eller bekant eller annan, som inte kan sägas falla under begreppet allmänheten, synes detta inte böra betecknas som yrkesmässig trafik. Detta gäller även om det är uppenbart att också hänsyn till inkomsten varit motivet för tillhandahållandet. Om däremot ett tillhandahållande av en bil sker vid ofta återkommande till- fällen eller mera regelmässigt, torde trafiken böra anses såsom yrkes- mässig och detta även om bilägaren kan göra sannolikt att tjänstvillighet mot grannar och bekanta varit det så gott som enda motivet för tillhanda- hållandet, uttalade departementschefen. 1940:115 anförde departementschefen att den omfattning i vilken bilen ställdes till förfogande fortfarande liksom dittills skulle vara avgörande för frågan, om yrkesmässig trafik skulle anses föreligga eller ej. En rent tillfällig körning, som ej antydde försök att systematiskt utnyttja bilen för förvärvsändamål, borde på grund härav liksom förut ej vara hänförligt till yrkesmässig trafik, även om ersättning för körningen erlagts. Däremot ansåg departementschefen inte någon avgörande be- tydelse i och för sig böra tilläggas ersättningens storlek i förhållande till driftskostnaden. Frånsett att det kunde vara ovisst, om med driftskostnad borde förstås såväl fasta som föränderliga kostnader och att beräknandet av de förras andel i en enstaka trafikprestation var praktiskt omöjligt, förelåg enligt hans mening otvivelaktigt yrkesmässig trafik även i sådana fall, då exempelvis en person, i syfte att minska kostnaderna för sin privatbil, mot ersättning som understeg driftskostnaden, systematiskt tog med passagerare eller gods för andras räkning i bilen. Avgörande syntes i stället böra vara den omfattning i vilken bilen ställdes till förfogande och om denna därigenom kunde anses systematiskt utnyttjad för förvärvs- ändamål. Då denna princip syntes vara tillräckligt tydligt uttryckt i den dittills gällande definitionen av yrkesmässig trafik och därpå grundad rättspraxis hade departementschefen inte funnit skäl att i denna del frångå nämnda definition. har i rättsfallet NJA 2004 s. 385, bl.a. med hänvis- ning till de nu nämnda förarbetsuttalandena, ogillat ett åtal för olaga yrkesmässig trafik i en situation där det inte var visat annat än att den tilltalade erbjudit allmänheten transport mot betalning och det inte heller framgått att handlandet utgjort ett led i en verksamhet som uppfyllde kraven på yrkesmässighet. 4.3Utredningen om taxinäringens förslag Utredningen om taxinäringen har haft i uppdrag att överväga hur de svårigheter som finns att beivra svarttaxi skall kunna minskas eller undvikas. Enligt direktiven skulle utredningen i detta avseende analysera bl.a. de relativt nya norska bestämmelserna om olaga taxitrafik och vilka konsekvenser dessa har fått sedan de infördes. Nedan följer en översiktlig beskrivning av dessa bestämmelser. Lov nr 45: Lov om yrkestransport med motorvagn og fartøy (yrkestransportlova) reglerar den yrkesmässiga trafiken i . Yrkestransportlova är tillämplig på bl.a. transporter med motorfordon och fartyg i och även utanför landet. Den som mot vederlag vill driva persontransporter med motorfordon måste enligt 2 kap. 4 § yrkestransportlova ha tillstånd. Detsamma gäller den som utför persontransporter mot vederlag när erbjudande om körning sker till allmänheten på offentlig plats. Tillstånd kan ges den som har gott anseende, tillfredställande ekonomiska tillgångar och tillräcklig yrkes- mässig kompetens. Vissa persontransporter får ske utan tillstånd, exem- pelvis transporter av arbetskamrater eller grannar vid körning mellan bostad och arbetsplats, ambulanstransporter eller när en arbetsgivare skjutsar en arbetstagare till och från arbetsplatsen. En allmän bestämmelse om tillståndsplikt för persontransport med motorfordon som inte används i linjetrafik finns i 2 kap. 9 § yrkes- transportlova. Det krävs således ett särskilt tillstånd, utöver tillståndet i 2 kap. 4 § yrkestransportlova, för att bedriva taxitrafik (drosjeløyve). Den som kör taxi måste ha en körsedel, som ställs ut av polismyndig- heten efter en vandelsprövning och hälsokontroll. För att få en körsedel måste man ha uppnått . I 8 kap. 41 § yrkestransportlova stadgas att den som bryter mot lagen, föreskrifter eller villkor som är fastställda genom lagen döms till böter. Enligt norska författningsbestämmelser är således huvudregeln att det krävs tillstånd för att utföra persontransporter med motorfordon. Sådan verksamhet kräver enligt norsk praxis viss omfattning för att vara till- ståndspliktig. Genom lagändringen som trädde i kraft finns nu ett undantag från denna huvudregel. Undantaget stadgar att till- stånd krävs också av den som oavsett omfattningen utför person- transporter mot vederlag efter erbjudande om körning till allmänheten på offentlig plats, t.ex. gator och torg. Bakgrunden till den ändrade norska lagstiftningen är att man noterat en ökad omfattning av svarttaxi och att det har krävts stora resurser av bl.a. polisen för att beivra sådan olaglig verksamhet. I förarbetena anges att man genom lagändringen vill effektivisera kontroll och uppföljning av olagliga transporter som inte är tillståndspliktiga enligt norsk lagstiftning. I förarbetena uttalas vidare att det inte torde bli några större problem att inrikta kontrollen mot just det olagliga förfarande som den ändrade lag- stiftningen är avsedd att förhindra. Enligt vad Utredningen om taxinäringen har inhämtat har den ändrade norska lagstiftningen medfört väsentligt mindre omfattning av svarttaxi i bl.a. . Några rapporter om oönskade konsekvenser av lagstiftningen, t.ex. att en person som kör en bekant och får betalt för bensinen skulle ha bötfällts, har inte framkommit. Utredningen om taxinäringen konstaterar att det finns stora likheter mellan svensk och norsk lagstiftning avseende yrkesmässig trafik. I krävs tillstånd för den som mot vederlag vill driva person- transporter med motorfordon. I krävs trafiktillstånd för den som vill driva yrkesmässig trafik. I krävs, som redovisats ovan, dess- utom tillstånd för den som utför persontransporter mot vederlag efter erbjudande om körning till allmänheten på offentlig plats. Den norska Prop. 2005/06:109 författningsregleringen gör det möjligt att bötfälla personer som kon- staterats utföra en persontransport mot vederlag. Den norska lagstift- ningen möjliggör snabba ingripanden mot olagliga transporter, vilket enligt utredningen kan ha en avhållande effekt på fortsatt brottslighet. Mot bakgrund av det anförda föreslår utredningen att en bestämmelse som motsvarar den norska införs i YTL. Utredningen föreslår att det skall krävas trafiktillstånd också vid persontransporter som, utan att vara yrkesmässig trafik, utförs mot vederlag efter erbjudande om körning till allmänheten på offentlig plats. Med offentlig plats skall avses detsamma som i ordningslagen (1993:1617), dvs. allmänna vägar, torg, parker och andra platser som i detaljplan redovisas som allmän plats och som har upplåtits för sitt ändamål. Den som uppsåtligen, utan att ha trafiktillstånd för taxi, utför persontransport mot vederlag efter erbjudande om körning till allmän- heten på offentlig plats skall kunna dömas till böter. Utredningen anser inte att det är rimligt med fängelse i straffskalan, om man bara kan konstatera en olaglig persontransport. Om man kan konstatera att en person bedrivit flera olagliga persontransporter kan ju denne dömas för olaga yrkesmässig trafik till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller om det kan konstateras att en enstaka körning utgjort led i en planerad yrkesmässig verksamhet som varit avsedd att bedrivas även fortsättningsvis. Regeringens förslag: Ett förbud för den som inte har trafiktillstånd att utföra också enstaka persontransporter med personbil eller lätt lastbil mot ersättning efter erbjudande om körning till allmänheten införs genom en särskild straffbestämmelse i yrkestrafiklagen (1998:490). Påföljden för brottet skall vara böter. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna som berör för- slaget är positiva till att utförande av enstaka persontransporter, som inte utgör yrkesmässig trafik, straffsanktioneras. anfört att det är tvivelaktigt att i yrkestrafiklagen införa regler som ut- tryckligen avser annat än yrkesmässig trafik och har ifrågasatt om det inte vore lämpligare att i en särskild straffbestämmelse eller lag utanför yrkestrafiklagen föreskriva ansvar, på sätt som utredningen har föreslagit (6 kap. 1 § andra stycket YTL), för den som utför vissa persontransporter som inte utgör yrkesmässig trafik eller planerad yrkesmässig verksamhet. har vidare anfört att begränsningen till offentlig plats framstår som svårmotiverad. Hovrätten för Nedre har ifrågasatt om det inte av effektivitetsskäl bör övervägas att brottet skall vara fullbordat redan när överenskommelsen om transport har träffats. Om polisen måste vänta med ett ingripande till dess att en transport på- börjats är möjligheten att ingripa liten eller riskfylld. och har anfört att det kan finnas fall där fängelse bör komma i fråga även när endast en otillåten persontransport kan konstateras, t.ex. om den tilltalade har dömts för liknande brottslighet. har också påpekat att det inte blir möjligt att genomföra husrannsakan i bilen för att säkra bevis- ning om endast böter ingår i straffskalan. Skälen för regeringens förslag: Svarttaxiverksamheten är ett sam- hällsproblem som det är angeläget att bekämpa. Mot bakgrund av de uppgifter om omfattningen av svarttaxiverksamheten som redovisas i betänkandet och de svårigheter som har rapporterats när gäller polisens arbete att stävja verksamheten finner regeringen, i likhet med utred- ningen, att det finns skäl att föreslå en lagändring som innebär att den som utfört en enstaka transport med svarttaxi kan straffas, även om det inte är utrett att transporten utgjort ett led i en verksamhet som kan betecknas som yrkesmässig trafik. En sådan lagändring skulle underlätta polisens arbete och kan även förväntas ha brottsförebyggande effekt. Utredningen har föreslagit att det skall krävas trafiktillstånd också för persontransporter som, utan att vara yrkesmässig trafik enligt YTL, utförs mot ersättning efter erbjudande om körning till allmänheten på offentlig plats. Den som utför sådana transporter utan tillstånd skall kunna dömas till böter. Syftet med de av utredningen föreslagna ändringarna i YTL att införa ett straffsanktionerat förbud för den som inte har trafiktillstånd att mot betalning utföra enstaka transporter med bil av för honom eller henne okända personer kan emellertid uppnås även med annan lagstiftnings- teknik. Ett alternativ är att utvidga definitionen av yrkesmässig trafik i 1 kap. 1 § YTL så att detta omfattar de nu aktuella transporterna. Härigenom skulle hela YTL bli tillämplig på transporterna och några särskilda bestämmelser för dessa skulle inte behöva föras in i lagen. Begreppet yrkesmässig trafik är emellertid grundläggande inom yrkestrafiklagstift- ningen och begreppet har definierats på i princip samma sätt . En ändring av begreppets innebörd skulle få konsekven- ser som är svåra att överblicka. Med hänsyn till detta framstår det som olämpligt att inom ramen för det här lagstiftningsärendet föreslå en sådan ändring. De fortsatta övervägandena får alltså ske med utgångspunkten att de aktuella transporterna inte utgör yrkesmässig trafik i den mening som avses i YTL. Ett annat alternativ är att i en särskild straffbestämmelse föreskriva ansvar för den som utan tillstånd till taxitrafik utför en persontransport med personbil eller lätt lastbil mot ersättning efter erbjudande om kör- ning till allmänheten. Det här alternativet framstår enligt regeringen som enklare och mer ändamålsenligt än det av utredningen framlagda för- slaget. Utredningens förslag ger nämligen sken av att det skulle vara möjligt att få trafiktillstånd för de aktuella transporterna, något som får anses mindre lämpligt eftersom det är fråga om icke yrkesmässiga trans- porter. Den särskilda straffbestämmelsen är inte avsedd att omfatta körningar av släktingar, vänner eller arbetskamrater, även om transporterna skulle utföras mot betalning. Detta framgår av att erbjudandet om körning skall ha riktats till allmänheten. Att begreppet allmänheten inte torde omfatta t.ex. en bekant eller en granne uttalades redan i prop. avsnitt 4.2 ovan). I sammanhanget kan nämnas att den norska lagstift- Prop. 2005/06:109 ningen inte synes ha inneburit några problem i detta avseende, dvs. har inte förekommit att någon bötfällts efter att ha kört en bekant och fått betalt för bensinen. Utredningen har föreslagit att straffansvaret även skall begränsas till körningar som utförs efter erbjudande till allmänheten på offentlig plats i den mening som avses i ordningslagen (1993:1617). Något skäl för att begränsa tillämpningsområdet på detta sätt anförs dock inte i betänkan- det. Merparten av de körningar som är avsedda att omfattas av bestäm- melsen kommer sannolikt att erbjudas allmänheten på offentlig plats. En inskränkning av straffansvaret till endast körningar som erbjudits all- mänheten på offentlig plats förefaller emellertid inte sakligt motiverad och skulle dessutom sannolikt medföra svårigheter i bevishänseende. När det gäller frågan om var bestämmelsen lämpligen bör placeras kan följande överväganden göras. I 6 kap. 1 § YTL finns redan ett förbud mot att utan tillstånd utföra transporter som kan anses yrkesmässiga i lagens mening. Det som föreslås är alltså egentligen en utvidgning av det straffbara området till vissa icke yrkesmässiga transporter.