prop · GT03165 · 2006-03-21 00:00:00 — Ändringen är föranledd av att bestämmelsen om sluten ungdomsvård har flyttats från 31 kap. 1 a § till den nya paragrafen 32 kap. 5 § samma balk. Frågan behandlas i avsnitt 13. I paragrafen finns bestämmelser om förebyggande insatser, s.k. mellan- tvång. Med tillämpning av mellantvånget kan socialnämnden ge stöd och hjälp för att bryta en destruktiv utveckling hos den unge, trots att den unge, om han eller hon fyllt , eller vårdnadshavaren inte samtycker till insatserna. Det finns emellertid inga medel för socialnämnden att tvinga den unge att genomföra de insatser som beslutats med stöd av paragrafen. I första stycket 1 har införts en möjlighet för socialnämnden att i stället för en särskilt utsedd kontaktperson besluta om en särskilt kvalificerad kontaktperson. Bestämmelsen innebär att socialnämnden kan utse en sär- skilt kvalificerad kontaktperson som förebyggande insats vid mellan- tvång. Insatsen kan användas i situationer när den unge till följd av ett beteende som avses i 3 § har behov av bl.a. särskilt stöd och särskild väg- ledning av en vuxen person. I likhet med vad som tidigare gällt för kontaktperson enligt första stycket 1, skall insatsen särskilt kvalificerad kontaktperson kunna kombineras med deltagande i behandling i öppna former inom (första stycket 2). Innebörden av insatsen särskilt kvalificerad kontaktperson enligt denna paragraf är densamma som insatsen särskilt kvalificerad kontaktperson enligt 3 kap. 6 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453). I övrigt är ändringarna endast av språklig karaktär. Skälen för bestämmelsen behandlas i avsnitt 10.2. Se även kommen- Prop. 2005/06:165 taren till 3 kap. 6 § tredje stycket socialtjänstlagen. 16.8Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård 1, 5, 8, 11, 15 och 29 §§ I paragraferna har hänvisningarna till 31 kap. 1 a § bytts ut mot hänvisningar till 32 kap. 5 § . Ändringarna är föranledda av att bestämmelsen om sluten ungdomsvård har flyttats från 31 kap. 1 a § till den nya paragrafen 32 kap. 5 § samma balk. Frågan behandlas i avsnitt 13. 16.9Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister Paragrafen innehåller regler om att uppgifter i belastningsregistret skall gallras då har förflutit. I punkten 6 har överlämnande till vård inom bytts ut mot ungdomsvård. Frågan har behandlats i avsnitt 13. Punkten 8 har fått ett nytt innehåll. Där anges att uppgifter om ung- domstjänst gallras efter domen eller beslutet. Ändringen är föran- ledd av införandet av ungdomstjänst som fristående påföljd. Frågan behandlas i avsnitt 6.5. Punkterna 913 motsvarar punkterna 812 i gällande rätt. 16.10Förslaget till lag om ändring i polisdatalagen (1998:622) Paragrafen har tillförts ett nytt andra stycke, enligt vilket fingeravtrycks- och signalementsregister inte får innehålla uppgifter som lämnats av en person enligt 36 § första stycket 2 LUL. Skälen för ändringen behandlas i avsnitt 12.5. 16.11Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Paragrafen, som har ett nytt fjärde stycke med bestämmelser om insatsen särskilt kvalificerad kontaktperson, behandlas i avsnitt 10.2. Enligt paragrafens tredje stycke kan en kontaktperson förordnas för att hjälpa en enskild person och dennes närmaste i personliga angelägenhe- En sådan kontaktperson kan ge stöd, råd och hjälp i olika behovs- situationer. Insatsen har således ett mycket brett användningsområde. Genom bestämmelserna i fjärde stycket införs en möjlighet att utse en särskilt kvalificerad kontaktperson. Unga som begår brott och riskerar att skapa sig en kriminell livsstil har inte sällan en allvarlig problembild och kan därför ha ett stort behov av stöd och hjälp av en kontaktperson med särskilda kvalifikationer. Insatsen skall dock inte enbart användas i fall där unga har begått brott eller är i riskzonen för att begå brott utan även i situationer när en ung person har behov av särskilt stöd och särskild vägledning för att motverka en risk för missbruk av beroendeframkal- lande medel eller något annat socialt nedbrytande beteende. En förutsättning för att förordna en särskilt kvalificerad kontaktperson enligt denna bestämmelse är att den unge ännu inte har fyllt . En ytterligare förutsättning är att det finns samtycke från den unge eller dennes vårdnadshavare. Såvitt avser frågan om samtycke gäller samma regler för särskilt kvalificerad kontaktperson som för kontaktperson enligt tredje stycket (jfr prop. 1990/91:8 s 54 f). Att en särskilt kvalifi- cerad kontaktperson kan förordnas även utan sådant samtycke framgår av 22 § lagen (1990:1129) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU, se avsnitt 10.2). Kontaktpersonen har ett särskilt ansvar för den unge som innebär att dels ge stöd och vägledning, dels hjälpa den unge i frågor kring insatser och åtgärder som vidtas från samhällets sida. Kontaktpersonerna har alltså i dessa fall att bedriva en mer avancerad form av kontaktmanna- skap. Den unges uppfattning om lämplig person skall efterhöras. Vid påföljden ungdomsvård (se 32 kap. 1 § ) skall insatsen kunna ingå i ungdomskontraktet eller vara en del av vård med stöd av LVU (se avsnitt 5.3). Paragrafen är ny. Bestämmelsen i första stycket innebär att kommunerna i fortsättningen har en skyldighet att ha rutiner för att administrera på- följden ungdomstjänst. Det är således en obligatorisk uppgift för kommu- nerna. Det är inte rätten som bestämmer det närmare innehållet i ungdoms- tjänsten. Av andra stycket framgår att det i stället är socialnämnden som skall bestämma det närmare innehållet i en utdömd ungdomstjänst. Detta skall ske i en arbetsplan. skall också utse en handledare för den unge på den tilltänkta arbetsplatsen. skall därtill kontrollera att arbetsplanen följs. Skälen för bestämmelsen redovisas i avsnitt 6.1. Paragrafen är ny. Genom bestämmelsen åläggs kommunerna att sörja för att medlingsverksamhet enligt lagen (2002:445) om medling med anled- ning av brott kan erbjudas i sådana fall där gärningsmannen är . Skälen för bestämmelsen redovisas i avsnitt 11.2. Det är den kommun som i övrigt enligt socialtjänstlagen har ansvaret för den unge som skall svara för medlingsverksamheten för denne. När det är fråga om små kommuner kan det vara en fördel att samarbeta kom- munerna emellan. Att ett sådant samarbete är möjligt framgår av 2 kap. 5 §. Paragrafen rör socialnämndens underrättelseskyldighet vid den unges misskötsamhet av ungdomsvård och ungdomstjänst samt andra fall där det kan finnas anledning till undanröjande av sådana påföljder. Den gäller såväl ungdomstjänst som fristående påföljd som ungdomstjänst i förening med ungdomsvård. Frågorna behandlas i avsnitt 8.3. Underrättelseskyldigheten korresponderar med förutsättningarna för undanröjande av ungdomsvård och ungdomstjänst. skall underrätta åklagarmyndigheten om det kan antas att det finns förut- sättningar för åklagare att besluta om varning med stöd av 30 b § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Vidare skall socialnämnden underrätta åklagarmyndigheten om det kan antas att det finns förutsättningar för domstol att meddela varning eller undanröja påföljden enligt 32 kap. 4 § . I vilka fall varning kan med- delas av åklagare respektive varning eller undanröjande beslutas av dom- stol framgår av de nämnda bestämmelserna. Det kan vara fråga både om misskötsamhet och om hinder för verkställighet utan att det är fråga om misskötsamhet. Sammanfattning av betänkandet Ingripanden mot unga lagöverträdare (SOU 2004:122) i för denna proposition relevanta delar Uppdraget och utgångspunkterna för vårt arbete Påföljdssystemet för unga lagöverträdare ändrades senast genom en re- form som trädde i kraft . Reformen hade bl.a. till syfte att stärka de straffrättsliga principerna om proportionalitet, förutsebarhet och konsekvens. Påföljden överlämnande till vård inom förtydligades och stramades upp. Vidare infördes sluten ungdomsvård som en ny frihetsberövande påföljd för unga lagöverträdare som begått brott innan de fyllt . Utredningen har haft i uppdrag att följa upp och vidareutveckla påföljdsreform. Uppdraget, som har gällt unga lagöverträdare i åldern , har varit mycket omfattande och avsett såväl frågan om valet av påföljd som verkställigheten av de olika påföljderna. Detta har inne- burit att vi har haft att särskilt överväga möjligheterna att utveckla på- följderna och skapa nya påföljdsalternativ. De grundläggande principer som redovisades i samband med förändringar skulle enligt regeringens direktiv vara vägledande även för vårt arbete. Detta innebär att påföljdssystemet för unga lagöverträdare skall fortsätta att bygga på principen att barn och ungdomar som har be- gått brott i första hand skall bli föremål för insatser inom . Syftet med uppdraget har varit att, med upprätthållande av de ovan nämnda straffrättsliga principerna, gå vidare i arbetet med att utveckla ett påföljdssystem för unga som har ett pedagogiskt och tydligt innehåll samt att utifrån den unges behov skapa bättre förutsättningar för ett återförande till ett socialt välfungerande liv och på så sätt åstadkomma en positiv förändring. Det har inte varit regeringens avsikt att åstadkomma någon generell straffskärpning när det gäller unga lagöverträdare. I stället har det uttalats att det måste vara ett mål att minska användningen av frihetsberövande påföljder, särskilt korta sådana. I uppdraget har även ingått att analysera hur behovet av en nationell samordning av kompetens- och metodutveckling och spridande av all- män information och kunskap kan tillgodoses när det gäller ungdoms- brott och det allmännas ingripanden med anledning därav. , och Statens institutions- styrelse har på regeringens uppdrag utvärderat påföljdsreform för unga lagöverträdare. Myndigheterna redovisade sitt arbete i novem- ber 2002. Utvärderingen har utgjort ett värdefullt kunskapsunderlag vid utredningens arbete. Den nämnda utvärderingen av påföljdsreform visade, såvitt den avsåg påföljden överlämnande till vård inom , att reformen hade haft vissa effekter men att det var uppenbart att reformen inte hade realiserats fullt ut. När det gäller sluten ungdomsvård framkom bl.a. att verkställigheten behövde förbättras samt att fortsatt behandling av den unge efter verkställigheten i regel saknades eller upphörde snart efter utskrivning trots att fortsatt vårdbehov förelåg. arbete med barn och ungdomar som begår brott Behovet av insatser inom omsorgen om barn och ung- domar har ökat. Vidare har ambitioner och samhällets för- väntningar på resultat höjts allt mer. Detta har sammantaget medfört att kraven på arbete med barn och unga har ökat betydligt. möjligheter att utföra ett framgångsrikt socialt arbete med barn och unga, inte minst när det gäller utredningens målgrupp, be- gränsas dock på grund av problem av bl.a. organisatorisk, personell, kompetensmässig och administrativ karaktär. Mot bakgrund härav har utredningen funnit att det är lämpligt att staten verkar för en större enhetlighet i fråga om kommunernas verksamhet när det gäller barn och ungdomar som begår brott. Vi föreslår att det uttryckligen skall framgå av lag att har rätt att utfärda föreskrifter på detta område. För att minska skillnaden i utbud och kvalitet på stöd- och behandlings- insatser m.m. mellan kommunerna, och därmed få en större likhet inför lagen, har vi framhållit vikten av samarbete och samverkan mellan kom- munerna på detta område. Handläggningen av ungdomsmål inom rättsväsendet Utredningen har inget specifikt uppdrag att utreda frågor som rör hand- läggningen av ungdomsmål. Vi har dock kommit fram till att vid en översyn av det allmännas ingripanden vid ungdomsbrott kan handlägg- ningen inte lämnas utanför framställningen. Detta har medfört att vi även lämnar vissa förslag på detta område. Vi anser att specialiseringen vid handläggning av ungdomsmål har stor betydelse för den unge som kommer i kontakt med rättsväsendet. Därför har vi betonat att polis- och åklagarmyndigheterna samt domstolarna bör lägga vikt vid och utveckla den specialisering som lagstiftaren tidigare beslutat om i fråga om myndigheternas handläggning av ungdomsmål. Vidare har vi funnit att det finns skäl att införa ett särskilt lämplighets- krav för den advokat som skall förordnas som offentlig försvarare för en misstänkt under . Vi menar att i första hand skall sådan advokat för- ordnas som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget. Den misstänktes möjlig- heter att påverka vem som utses till försvarare för honom skall dock inte inskränkas härigenom. Vid bestämmande av ersättning till försvarare i mål med tilltalad i åldern anser vi att det skall beaktas att dessa mål kan kräva särskilda insatser av försvararen. Våra förslag tar även sikte på skyndsamhetskravet i 4 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) som gäller förundersökning mot den som inte har fyllt . Vi menar att detta skyndsamhetskrav skall utvidgas till att gälla för brott med fängelse i straffskalan. Skälet härför är att det är angeläget att samhället reagerar snabbt på alla brott begångna av unga. De praktiska svårigheter detta kan innebära för polisen bedömer vi vara hanterbara. Vi föreslår också att skyldigheten i LUL att underrätta bl.a. vårdnads- havare om att åtal väckts och om tidpunkt för huvudförhandling uttryck- ligen skall gälla samtliga rättsinstanser. Vidare föreslår vi att vissa bestämmelser i om rättegången skall äga motsvarande tillämpning vid domstolens handläggning i mål sedan åklagaren väckt talan om ny prövning av påföljdsfrågan. När det gäller handläggning av brottsmisstanke mot barn har vi funnit att det vid utredning enligt 31 § LUL bör finnas en möjlig- het för domstol att förordna om juridiskt biträde för den unge. Möjlig- heten bör användas restriktivt. Det kan bli aktuellt t.ex. när brottsut- redningen gäller allvarliga brott eller kan leda till att stora skadestånds- anspråk ställs mot den unge. Vi anser att det finns skäl att i annat sammanhang än detta se över möjligheterna att använda tvångsmedel på brottsmisstänkta under . När det gäller tagande av fotografi och fingeravtryck har vi dock funnit att detta skall vara möjligt även på misstänkta som inte är straffmyndiga. Vi har också föreslagit vissa förtydliganden i LUL när det gäller polisens möjligheter att hålla kvar en person . Överlämnande till vård inom Socialtjänstpåföljd Påföljden överlämnande till vård inom kan innebära antingen vård som kommer till stånd på frivillig väg eller tvångsvård. Innehållet i påföljden kan bestå av många olika insatser från social- tjänstens sida alltifrån mindre omfattande till mycket ingripande åtgärder. Mindre ingripande åtgärder kan t.ex. vara samtalskontakt med socialsekreterare och förordnande av kontaktperson. Exempel på betyd- ligt mer ingripande åtgärder är deltagande i strukturerad öppenvård, t.ex. multisystemisk terapi, MST, och institutionsplaceringar. Utredningen har funnit att påföljden överlämnande till vård inom soci- altjänsten skall användas endast när den unge efter en kvalificerad bedömning har befunnits löpa risk för fortsatt brottsligt beteende och där- för är i behov av kraftfulla åtgärder av . Vidare är vi av uppfattningen att påföljden av pedagogiska skäl och i tydliggörande syfte bör ändra namn. Vårt förslag på nytt namn är social- tjänstpåföljd. För att tydliggöra roll i rättssystemet föreslår vi att det skall upprättas ett kontrakt baserat på vårdplanen, ett ungdomskontrakt, vid sådan socialtjänstpåföljd som innebär att åtgärder skall vidtas med samtycke av den unge och dennes vårdnadshavare, dvs. när fråga är om vård med stöd av socialtjänstlagen (2001:453, SoL). Ungdomskontraktet skall undertecknas av berörda parter och bifogas domen. Domstolen skall i domen meddela föreskrift om att den unge är skyldig att uppfylla sin del av kontraktet. Vid socialtjänstpåföljd där åtgärderna skall vidtas tvångsvis med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) skall den upprättade vårdplanen bifogas domen. Vi har även förslag till förbättringar vad gäller handläggnings- och verkställighetsfrågor. Våra förslag i denna del innebär bl.a. att åklagarens skyldighet att inhämta yttrande tidigareläggs till den tidpunkt då han finner att det föreligger skälig misstanke om brott, att åklagaren skall ha möjlighet att meddela den unge en varning om denne missköter verk- ställigheten av påföljden och att domstolen, om åklagaren har väckt talan om undanröjande av påföljden, skall ha möjlighet att i stället ändra innehållet i den pågående socialtjänstpåföljden. Vi har även framhållit vikten av att de handläggande socialsekreterarna har såväl nödvändig kunskap om vad yttranden och vårdplaner skall innehålla som förståelse för ändamålet med handlingarna hos åklagare och domstol. För att underlätta arbete anser vi att Riksåklagaren och bör sammanställa blanketter för yttrande enligt 11 § LUL och för återrapportering till åklagaren när på- följden inte fungerar. Vi förordar också att relativt omfattande utbildningsinsatser görs inom beträffande påföljdssystemet för unga lagöverträdare. Det mervärde ett gott samarbete mellan och rättsväsen- det kan skapa har framhållits tidigare i olika sammanhang. Utvärderingen av påföljdsreform tyder emellertid på att de förhoppningar som har ställts på sådan ökad samverkan och ökat samarbete inte har infriats, utan att det återstår mycket att göra i denna fråga. Vi anser därför att det bör säkerställas att rutiner skapas som leder till att en samverkan kommer till stånd i landet mellan de aktörer som har att verka i samband med ingripanden mot ungdomsbrott. Vi föreslår att skall verka för att socialsekreterare och representanter för rättsväsendet regelbundet utbyter information och erfarenheter på ett övergripande plan. Vi har funnit att det finns påtagliga nackdelar sammankopplade med bötesstraffet som påföljd för unga lagöverträdare. Det bör därför strävas efter en minskad användning av bötesstraff i form av dagsböter för den gruppen lagöverträdare. Som närmare utvecklas i nästa avsnitt föreslår utredningen att ung- domstjänst görs till en självständig påföljd. Ett skäl till att införa ett sådant påföljdsalternativ för unga lagöverträdare är att det i många avseenden är bättre för ungdomar än böter och andra påföljder och att det i stor utsträckning kan ersätta framför allt böter som påföljd. Vi menar också att det framstår som ändamålsenligt att öka användningen av ungdomstjänst på bekostnad av böter även när det finns behov av att förena socialtjänstpåföljden med en tilläggspåföljd. Påföljdsreformen innebar att ungdomstjänst infördes som tilläggspåföljd till påföljden överlämnande till vård inom . Uppgiften att administrera ungdomstjänsten lades på kommunerna, dock utan att kommunerna ålades någon formell skyldighet att kunna göra detta. fann vid sin utvärdering av reformen att det var endast drygt hälften av kommunerna som kunde ordna ungdomstjänst. Vår översyn av påföljdssystemet har givit vid handen att det finns behov av ytterligare påföljdsalternativ för unga lagöverträdare. Det är angeläget att finna alternativ som i möjligaste mån kan ersätta använd- ningen av såväl böter som kortare frihetsberövanden. Behovet gör sig särskilt gällande för åldersgruppen . Vi har därvid funnit att ungdomstjänst, rätt utformad, kan vara en tydlig och pedagogisk påföljd för unga. Ungdomstjänst får även anses vara förenlig med de straff- rättsliga principerna om proportionalitet, förutsebarhet och konsekvens. Vi föreslår därför att ungdomstjänst skall införas som självständig på- följd för unga lagöverträdare. Vi föreslår vidare att det skall vara en obligatorisk uppgift för kommunerna att administrera ungdomstjänst. Den nuvarande ordningen strider mot principen om allas likhet inför lagen och kan inte anses förenlig med art. 2 i FN:s konvention om barnets rättigheter. Ungdomstjänsten kan inte rangordnas i svårighetsgrad i förhållande till de övriga påföljderna. Vi har uppfattningen att domstolen i stället skall ha så stora möjligheter som möjligt att använda den påföljd som passar bäst i det enskilda fallet. Tillämpningen av ungdomstjänst bör dock begränsas till andra fall än de där endast böter är stadgat för det aktuella brottet. Även om ungdomstjänst som självständig påföljd kan användas för unga lagöverträdare upp till , torde användningen av påföljden för åldersgruppen bli begränsad. Ungdomstjänsten skall bestå av oavlönat arbete samt innehålla moment som innebär att villkoren för ungdomstjänsten klargörs för den unge och som ger den unge möjligheter att reflektera över sin livs- situation samt diskutera det brott han har gjort sig skyldig till. Ungdoms- tjänsten skall även bestå av ett avslutande moment där den unge får en återkoppling till hur han genomfört verkställigheten av påföljden. De moment som inte utgör arbete skall fylla ett mindre antal av de utdömda timmarna ungdomstjänst. skall ges bemyndigande att ut- färda föreskrifter beträffande den närmare utformningen och hanteringen av ungdomstjänsten. Det antal timmar som kan komma ifråga för ungdomstjänst som självständig påföljd skall vara lägst 20 och högst 150. Domstolen skall även i fortsättningen finna den unge lämplig för ungdomstjänst för att kunna döma till denna påföljd. Nivån för när man skall kunna komma i fråga för ungdomstjänst bör dock enligt utred- ningens mening inte sättas särskilt högt. Ytterligare en förutsättning för att domstolen skall kunna döma till ungdomstjänst är att den tilltalade har samtyckt till det. För ungdomstjänstens utförande skall upprätta en för den unge individuell arbetsplan. På varje arbetsplats där ungdomstjänst skall fullgöras skall det utses en handledare för de till ungdomstjänst dömda unga lagöverträdarna. Såväl handledaren på arbetsplatsen som skall kontrollera att arbetsplanen följs. Misskötsamhet av allvarligare slag skall leda till att åklagaren för talan vid domstol om undanröjande av ungdomstjänsten. När det finns skäl för det skall åklagaren eller domstolen meddela den unge en varning. Vi föreslår att skall ge ut föreskrifter och allmänna råd om vilka åtgärder skall vidta i situationer när de unga på olika sätt missköter en ådömd ungdomstjänst. Även i fall där det krävs större ändringar i en redan upprättad arbets- plan bör saken normalt bli föremål för domstolens prövning. Vi anser att skall ge vägledning också i dessa situa- tioner. Socialtjänstpåföljd i kombination med ungdomstjänst eller böter Det finns starka samhällsnyttiga skäl till att i möjligaste mån använda den påföljd som kan förmodas vara mest effektiv i fråga om att motverka att den unge lagöverträdaren återfaller i brott. Det är också angeläget att i görligaste mån undvika frihetsberövande påföljder. Utrymmet för att an- vända socialtjänstpåföljd bör mot den bakgrunden vara så omfattande som möjligt. Domstolen skall därför även i fortsättningen kunna kombi- nera socialtjänstpåföljden med antingen ungdomstjänst eller böter om det finns behov av detta med hänsyn till proportionalitetsprincipen. När socialtjänstpåföljden skall kombineras med en tilläggspåföljd före- slår vi att den i första hand skall kombineras med ungdomstjänst. Böter bör i princip användas endast när den unge inte bedöms lämplig för eller inte samtycker till ungdomstjänst. skall, enligt vad vi föreslår, genom tillämpnings- föreskrifter utforma ungdomstjänst som tilläggspåföljd. Den s.k. ryggsäcken olika former för stöd och kontroll Som ett led i en förstärkning av samarbetet mellan berörda myndigheter, vårdgivare och skola har utredningen haft i uppdrag att lämna förslag på en modell där en person utses att ha ett särskilt ansvar för den unge genom dels kontroll och uppföljning, dels samordning av de insatser och åtgärder som vidtas från samhällets sida; något som i direktiven har benämningen ryggsäck.