prop · GT03212 · 2006-06-07 00:00:00 — I den av Lagrådet berörda bestämmelsen finns emellertid även en sanktion för underlåtelse att genomföra undersökningar och kontroller som har beslutats särskilt, jfr avsnitt 5.1.4 vid . Ett sådant beslut om ytterligare åtgärder i form av att hamn- skyddsorganet åläggs att genomföra undersökningar och kontroller i en större omfattning än vad som följer av hamnskyddsplanen har föreslagits endast kunna fattas vid förhöjda skyddsnivåer, dvs. när hotbilden har höjts. Det är således fråga om en relativt likartad överträdelse jämfört med den som Lagrådet berört. Även denna bestämmelse syftar till att säkerställa kontrollen av säkerheten i hamnen, låt vara att den blir aktuell vid förhöjd skyddsnivå. Den omständigheten medför dock enligt rege- ringens mening inte att det finns tillräckliga skäl att ha en annan straff- skala. Även för denna straffbestämmelse bör det därför bara finnas böter i straffskalan. Enbart bötesstraff bör vidare kunna utdömas mot hamnskyddsorgan som bryter mot ett föreläggande att hålla hamnen tillgänglig för tillsyn eller att lämna biträde vid tillsynen, eller mot ett föreläggande att avhjälpa en brist eller uppfylla vissa krav. En delvis motsvarande bestämmelse finns i 22 § lagen om sjöfartsskydd. I den paragrafen straff- beläggs dock även överträdelser av ett meddelat förbud att betjäna fartyg. Detta ansågs i det sammanhanget som en så allvarlig överträdelse att fängelse infördes i straffskalan i den lagen. En överträdelse av ett meddelat föreläggande i den nu föreslagna lagen om hamnskydd är dock inte av lika allvarlig art, varför böter får anses som en tillräcklig påföljd. En straffrättslig påföljd bör dock endast bli aktuell om föreläggandet inte förenats med vite. I allmänhet är ett föreläggande förenat med vite ett effektivt sanktionsmedel. Det är dessutom ofta mer ändamålsenligt när det riktas mot juridiska personer. För det fall föreläggandet inte förenats med vite bör dock straffansvar finnas. Sanktionssystemet är i detta sammanhang det gängse inom flera andra sjöfartsförfattningar. I promemorian föreslås att det skall föreskrivas särskilt straffansvar för den som uppsåtligen underlåter att hålla hamnen tillgänglig för tillsyns- myndigheten eller att biträda vid tillsynen. I avsnitt 5.1.10 har regeringen gjort den bedömningen att tillsynsmyndighetens möjlighet att få tillträde till och biträde vid sin tillsynsverksamhet bör säkerställas genom ett, om lämpligt vitessanktionerat, föreläggande mot hamnskyddsorganet. Straffansvar kan inträda för den som bryter mot föreläggandet. Det finns då inte något behov av någon särskild straffbestämmelse på det sätt som föreslagits i promemorian. I och för sig innebär en sådan ordning att konsekvensen med motsvarande ansvarsbestämmelser i bl.a. 23 § 8 lagen om sjöfartsskydd inte upprätthålls, men i detta sammanhang är en jäm- förelse med sjöfartsskyddet inte av avgörande betydelse. I ljuset av det ställningstagande som görs här, och beroende på tillämpningen av bestämmelserna om sjöfartsskydd och hamnskydd, kan det finnas anledning att framöver se över regelverket i denna del. Enbart bötesstraff bör slutligen kunna utdömas mot hamnskyddsorgan som uppsåtligen bryter mot bestämmelsen att förvara hamnskyddsplanen på ett sådant sätt att obehöriga inte får tillgång till den. Denna bestäm- melse bör vara straffsanktionerad på föreslaget sätt för att beivra att hamnskyddsplanen hamnar i orätta händer, vilket annars skulle kunna undergräva hela det skydd som hamnen utarbetat. En motsvarande be- stämmelse finns i 24 § 3 lagen om sjöfartsskydd. De i detta avsnitt föreslagna straffbestämmelserna, som ryms inom en och samma paragraf, föreslås träda i kraft (jfr Lagrådets yttrande samt författningskommentaren). Av författnings- tekniska skäl redovisas därför förslagen till dessa straffbestämmelser i två olika lagförslag (jfr avsnitt 2.1 och 2.2). För det fall en gärning är belagd med strängare straff i föreslås att ansvar enligt denna lag inte skall dömas ut. Någon konkurrens med sjölagens ansvarsbestämmelser kan inte uppstå varför en hänvisning även till sjölagen, vilket föreslås i promemorian, inte behövs. Regeringens förslag: Statens kostnader för hamnskyddet skall täckas av avgifter som skall tas ut för de hamnar som är föremål för tillsynen av hamnskyddet. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer skall få meddela föreskrifter om avgifter. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: har inga principiella invändningar mot att avgiftsfinansiera de kostnader som upp- står eftersom alla transportslag skall bära sina egna kostnader, men anser att avgiftsfinansieringen måste ske med stor varsamhet då konsekven- serna kan bli försämrad konkurrenskraft för sjöfarts- och hamnindustrin. Kommuner och Landsting, hamnar och anser att staten skall stå för kostnaderna för hamnskyddet. anser att inga extra kostnader skall påföras sjö- fartsnäringen. anser att det är mycket tveksamt att införa avgifter för hamnarna för tillsyn m.m. Skälen för regeringens förslag: I regeringens uppdrag till Sjöfarts- verket om att utreda hur direktivet om ökat hamnskydd skulle kunna genomföras i svensk rätt angavs att systemet skall vara självfinansierande och inte leda till några merkostnader för myndigheterna. Denna princip gäller fortfarande. Det är inte aktuellt, som vissa remissinstanser anser, att staten skall stå för samtliga kostnader för genomförandet av hamn- skyddet. De kostnader som myndigheterna framför allt kommer att drabbas av och behöva täcka med avgifter är kostnaden för tillsyn, dvs. kontroll av att hamnarna har upprättat det föreskrivna hamnskyddet och efterlever reglerna. Denna bör finansieras genom att avgifter för tillsynen tas ut av dem som skall inrätta skyddet, dvs. Polisens kostnader för ansökan om förordnande för att få utföra undersökningar av väskor, bagage och gods samt för tillhörande utbildning (jfr avsnitt 5.1.8) bör också täckas av avgifter. Polisens uppgift att besluta om skyddsnivåer (jfr avsnitt 5.1.4) bör dock anses vara en del av det ansvar för polisiärt arbete som polisen redan har. En bestämmelse om att statens kostnader för hamnskyddet skall täckas av avgifter som tas ut för de hamnar som är föremål för tillsynen av hamnskyddsreglernas efterlevnad föreslås således tas in i lagen. Rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om dessa avgifter. När det gäller de farhågor som framför vill regeringen framhålla att det naturligtvis noga skall följas hur avgiftsuttaget påverkar konkurrenskraften för näringen. Regeringens förslag: Beslut enligt lagen skall få överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd skall krävas vid överklagande till kammarrätten. Ett beslut enligt denna lag skall gälla om inte annat beslutas. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har motsatt sig förslaget. anser dock att det av lagtexten bör framgå vilka beslut som kan överklagas. Länsrätten i ifrågasätter uttalandet i promemorian om vilka beslut som kan överklagas och anser att det kan finnas anledning att reglera överklagandemöjligheterna mer ingående, t.ex. genom en uppräkning. Länsrätten påpekar också att den föreslagna regleringen, bl.a. när det gäller utseende respektive godkännande av hamnskyddschefer, riskerar att medföra dubbla domstolsprövningar. Kammarrätten i uppger att det inte synes vara klarlagt om kommuner och länsstyrelser jämte hamnskyddsorganet får överklaga beslut om hamnskyddsutredningar och hamnskyddsplaner. Skälen för regeringens förslag: I promemorian föreslås inte någon inskränkning av vilka beslut som skall kunna överklagas. Däremot finns i avsnitt 5.1.15.2 i promemorian en uppräkning av vilka beslut som är aktuella för överklagande. Uppräkningen omfattar inte samtliga beslut enligt lagen. Oavsett vad som varit avsikten i promemorian anser rege- ringen att utgångspunkten bör vara att samtliga beslut enligt lagen skall kunna överklagas. Det finns därför inte någon anledning att tillmötesgå Länsrättens i önskemål om att t.ex. räkna upp vilka beslut som skall kunna överklagas. Överklagbarheten hos vissa beslut kan dock vara begränsad enligt i praxis fastslagna allmänna förvaltningsrättsliga principer (jfr , , Allmän förvaltningsrätt, 22 uppl. 2003, s. 188). Detta innebär t.ex. att möjligheterna att överklaga det faktiska genomförandet av undersökningar av väskor m.m. samt identitets- kontroller (jfr avsnitt 5.1.8) kan vara beskurna eftersom dessa åtgärder i praktiken sker genom ett faktiskt handlande (jfr och , Förvaltningslagen med kommentarer, 2003 s. 250). När det gäller risken för dubbla domstolsprövningar av beslut om att utse respektive godkänna hamnskyddschefer, vilket påpekas av Läns- rätten i , hänvisas till avsnitt 5.1.6. När det gäller vem som får överklaga ett beslut enligt lagen, anges i 22 § förvaltningslagen (1986:223) att beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och det kan överklagas. Frågan om hur sakägarbegreppet, och därmed kretsen av klagobe- rättigade, skall bestämmas har inom förvaltningsrätten i allmänhet över- lämnats till rättstillämpningen att avgöra. Med anledning av vad Kammarrätten i påpekar är det t.ex. inte säkert att kommuner och länsstyrelser alltid bör kunna överklaga beslut om hamnskyddsutred- ningar och hamnskyddsplaner utan detta bör avgöras utifrån bestämmel- serna i förvaltningslagen och i praxis fastslagna principer. Regeringen finner därför inte något skäl att särskilt reglera vem som har rätt att över- klaga beslut enligt lagen. Vid överklagande till kammarrätten bör krävas prövningstillstånd Prop. 2005/06:212 enligt gängse ordning. De beslut som fattas enligt lagen bör gälla . Efter över- klagande har allmän förvaltningsdomstol enligt 28 § förvaltnings- processlagen (1971:291) möjlighet att förordna att beslutet tills vidare inte skall gälla. I vissa fall kan det vara ändamålsenligt att myndighetens beslut inte börjar gälla . För dessa fall bör det därför finnas möjlighet att i beslutet bestämma något annat. Regeringens förslag: Den som tagit befattning med tillsyn enligt denna lag eller har utsetts till hamnskyddschef skall inte obehörigen få röja eller utnyttja vad han eller hon under uppdraget eller i sin tjänst har fått veta om 1.skyddet i hamnen, 2.yrkeshemligheter eller arbetsförfaranden, 3.enskildas ekonomiska eller personliga förhållanden, eller 4.förhållanden av betydelse för rikets säkerhet. Den som har utfört undersökning enligt denna lag skall inte obehörigen få röja eller utnyttja vad han eller hon under uppdraget eller i sin tjänst har fått veta om enskildas ekonomiska eller personliga förhållanden. I det allmännas verksamhet skall i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100) tillämpas. En hänvisning skall göras till bestämmelser om ansvar för brott mot tystnadsplikt. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inga synpunkter har framförts. Skälen för regeringens förslag: I såväl hamnskyddsutredningar som hamnskyddsplaner kan underrättelseuppgifter och annan hemlig information komma att vara viktiga beståndsdelar. De personer som tar del av utredningarna och planerna kan komma att hantera information som i många fall inte bör röjas. Skyddet av hamnen och säkerheten för den som arbetar där kan äventyras om uppgifter om hur skyddet av hamnen är utformat skulle spridas. Regeringen föreslår därför att det införs en tystnadsplikt för dessa personer. Motsvarande tystnadsplikt finns enligt lagen om sjöfartsskydd och fartygssäkerhetslagen. Likaså bör en tystnadsplikt införas för den som kontrollerar bagage och gods. Det är inte uteslutet att de som utför kontrollerna får del av uppgifter som av personliga eller ekonomiska skäl inte bör röjas. Rege- ringen föreslår således en bestämmelse om detta. För det allmännas verksamhet gäller sekretesslagens bestämmelser. I avsnitt 5.2.1 föreslås därför en ändring i sekretesslagen för att kunna hemlighålla uppgifter som lämnar eller kan bidra till upplysning om säkerhets- eller bevakningsuppgifter inom hamnskyddet om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgifter röjs. För brott mot tystnadsplikt föreskrivs ansvar i 20 kap. 3 § . 2005/06:212 Regeringen föreslår att en hänvisning till detta lagrum införs i anslutning till övriga föreslagna ansvarsbestämmelser. 5.2Ändringar i befintliga författningar Regeringens förslag: Sekretess skall gälla för uppgift som lämnar eller kan bidra till upplysning om säkerhets- eller bevakningsåtgärd med avseende på hamnskyddet om det kan antas att syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inga synpunkter har framförts. Skälen för regeringens förslag: I artikel 16 i direktivet anges att kommissionen skall vidta lämpliga åtgärder för att från sekretessynpunkt skydda information, som kommissionen har tillgång till eller som till- ställs kommissionen av medlemsstaterna och att medlemsstaterna skall vidta likvärdiga åtgärder. I 5 kap. 2 § sekretesslagen finns en bestämmelse enligt vilken sekretess gäller för uppgift som lämnar eller kan bidra till upplysning om säker- hets- eller bevakningsåtgärd med avseende på bl.a. den civila sjöfarten och den civila luftfarten om det kan antas att syftet med åtgärderna mot- verkas om uppgiften röjs. Bestämmelsen tillkom inför sjöfartsskyddets införande, i syfte att kunna hemlighålla uppgifter i bl.a. hamnan- läggningars skyddsutredningar och skyddsplaner (prop. 2003/04:58). Genom bestämmelserna om hamnskydd utvidgas skyddet, och därmed de uppgifter som kan behöva sekretessbeläggas, till områden inom hamnens gränser som inte innefattas i begreppet civil sjöfart i punkt 5. Eftersom samma skyddshänsyn ligger bakom hamnskyddssystemet bör samma möjlighet till hemlighållande av uppgifter finnas även i detta sammanhang. Hamnskyddsutredningarna kommer att innehålla uppgifter om vilka svagheter hamnen har ur bevakningssynpunkt och vilka hot som ur säkerhetssynpunkt bedöms vara aktuella att skydda hamnen mot. Hamnskyddsplanerna kan t.ex. komma att innehålla uppgifter om vilka bevakningsåtgärder som skall vidtas och i vilken omfattning bagage och gods skall undersökas. Om sådana uppgifter skulle vara åtkomliga för var och en skulle syftet med hamnskyddet komma att motverkas. Enligt 5 kap. 2 § sekretesslagen gäller i och för sig sekretess för uppgift som lämnar eller kan bidra till upplysning om säkerhets- eller bevaknings- åtgärd med avseende på byggnader eller andra anläggningar, lokaler eller inventarier. Hamnskyddet omfattar dock fler objekt än vad som omfattas av denna uppräkning. Bland annat kan vattenområden, parkeringsplatser och vägar komma att räknas in i hamnen och behöva omfattas av skydds- åtgärder. Det kan visserligen inte uteslutas att åtminstone vissa av dessa områden kan omfattas av begreppet andra anläggningar i den nämnda befintliga regleringen, men för att säkerställa att uppgifter om samtliga områden som omfattas av hamnskyddet också omfattas av sekretess bör detta klargöras genom att 5 kap. 2 § sekretesslagen kompletteras med en Prop. 2005/06:212 ny punkt som uttryckligen hänvisar till hamnskyddet. I 16 kap. 1 § sekretesslagen finns de tystnadsplikter uppräknade som har företräde framför principen om meddelarfrihet, dvs. rätten enligt 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrande- frihetsgrundlagen att lämna uppgift i vilket ämne som helst för publice- ring i de medier som de båda grundlagarna omfattar. Den tystnadsplikt som gäller enligt 5 kap. 2 § sekretesslagen begränsar meddelarfriheten. Såsom angetts skulle hela syftet med hamnskyddet motverkas om upp- gifter i hamnskyddsplanerna som kan äventyra säkerheten i hamnarna kom till allmän kännedom. Det är därför naturligtvis av största vikt att sådana uppgifter inte publiceras. Den tystnadsplikt som följer av det föreslagna tillägget bör således ha företräde framför meddelarfriheten. Så som 16 kap. 1 § sekretesslagen är utformad blir detta automatiskt resultatet av en ändring i 5 kap. 2 § varför någon ändring av den först- nämnda paragrafen inte behövs. Regeringens förslag: I ordningslagen (1993:1617) skall det finnas en hänvisning till bestämmelserna om ordning i lagen om hamnskydd. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Inga synpunkter har framförts. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5.1.9 har föreslagits en ordningsbestämmelse i lagen om hamnskydd. I ordningslagen finns bestämmelser om ordning och säkerhet. Regeringen föreslår därför att en hänvisning görs i ordningslagen om att vissa bestämmelser om ordning och säkerhet i hamnar finns i lagen om hamnskydd. 6 Kostnader och andra konsekvenser Genomförandet av direktivet om ökat hamnskydd innebär att en helt ny lagstiftning genomförs inom ett område som varit oreglerat. Det är därför allmänt sett svårt att med någon exakthet bedöma vilka ekono- miska eller andra konsekvenser de föreslagna bestämmelserna får. Efter- som hamnskyddet är avsett att komplettera det s.k. sjöfartsskyddet med en i många avseenden likalydande reglering, dock inom ett annat geografiskt område, kan en jämförelse med de konsekvenser som sjö- fartsskyddet medfört vara av värde. I rapporten upp- följning av genomförandet av systemet för skydd mot grova våldsbrott gentemot sjöfarten (Rapporter från 2005/06:RFR7) har utretts bl.a. vilka kostnader och konsekvenser som de nya reglerna om sjöfarts- skydd medfört. I den mån de uppgifterna är relevanta hänvisas därför till dessa uppgifter i vissa av nedanstående avsnitt. kommer att få huvudansvaret för hamnskyddet och där- med få en rad nya uppgifter. kommer att föreslås vara den myndighet som skall granska och godkänna hamnskyddsutredningar och hamnskyddsplaner. Det rör sig inledningsvis om cirka 150 hamnars hamnskyddsutredningar, varav dock inte alla kan förmodas falla under lagens hela tillämpning och därmed behöva gå vidare med hamnskydds- planerna. I den föreslagna lagen har föreslagits bemyndiganden till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. Det kan förutses att det framför allt är som kommer att meddela dessa föreskrifter. kommer vidare att föreslås vara ansvarigt för tillsynen över efterlevnaden av lagens bestämmelser. Tillsynen skall i möjligaste mån ske i samband med eller på annat sätt samordnas med den tillsyn som sker av bl.a. sjöfartsskyddets bestämmelser, vilket något minskar effekterna av de ökade uppgifterna för verket. Det är emellertid inte ute- slutet att kan komma att behöva anställa ytterligare personer för att utföra de nya uppgifterna. Genom den föreslagna regle- ringen har dock en möjlighet att ta ut avgifter för att täcka de kostnader som uppstår till följd av genomförande av hamnskyddet. Polisen har föreslagits få uppgiften att besluta om skyddsnivåer i hamnarna. Samma uppgift har polisen när det gäller beslut om skyddsnivåer inom sjöfartsskyddet. Upparbetade kanaler för inhämtande av information och spridning av sådan samt för meddelande av beslut bör således finnas, vilket innebär att merarbetet för denna upp- gift torde bli begränsat. Ett beslut om skyddsnivå aktualiseras dessutom först när den normala situationen, skyddsnivå 1, ändras. Mot bakgrund av erfarenheten sjöfartsskyddet varit i kraft kan man anta att beslut om höjning av skyddsnivån i hamnarna inte kommer att aktuali- seras särskilt ofta.2 När skyddsnivån väl höjs torde detta innebära att polisiära insatser erfordras. Sådana hade dock krävts även utan hamn- skyddet, varför det nya regelverket inte kan anses medföra ytterligare belastning för polisen i det sammanhanget. Det kan vidare inte uteslutas att polisen kan få en skyldighet att biträda tillsynsmyndigheten vid tillsynen om den myndigheten begär det. I vilken omfattning sådant biträde kan komma att behövas är omöjligt att förutse. Huruvida detta kommer att realiseras är osäkert, men en tänkbar uppgift som lämpligen skulle kunna tillkomma polisen är utförande av övningar i enlighet med bilaga III till direktivet. För det fall någon till- 2 Enligt uppgift i /06:RFR7 s. 78 har någon större incident som föranlett ett beslut om förhöjd skyddsnivå på central nivå ännu inte inträffat i . Endast en gång har det från funnits anledning att överväga en ändring av skyddsnivån (a.a. s. 25). synsuppgift kommer att läggas på polisen kommer det föreslagna avgifts- systemet även den myndigheten tillgodo. Vidare har föreslagits att polisen skall ha möjlighet att utföra under- sökningar av bagage och gods samt identitetskontroller. I praktiken kommer sannolikt dessa uppgifter att till allra största delen skötas av hamnens egen personal, alternativt inhyrd sådan. Undersökningar och kontroller kommer vidare normalt att aktualiseras först vid en förhöjd skyddsnivå, vilket, som ovan beskrivits, ändå skulle generera polisiära insatser. Arbete med att förordna särskilt utsedda personer liksom att leda dessa i deras arbetsuppgifter sker inom såväl sjöfartsskyddet som luftfarten, varför etablerade rutiner redan finns inom polisens organisation. För att finansiera arbetet med att förordna särskilt utsedda personer föreslås en möjlighet för polisen att ta ut en avgift. Polisens befintliga anslagsbehov påverkas därför inte av förslaget, vare sig när det gäller denna del eller i sin helhet. Även för kan det bli aktuellt att biträda tillsynsmyndigheten vid tillsyn. En likadan biträdesskyldighet finns redan när det gäller tillsyn enligt fartygssäkerhetslagen (2003:364) och lagen (2004:487) om sjö- fartsskydd, men har inte blivit aktuell under i vart fall det (avseende fartygssäkerhetslagen). Mot bakgrund av att biträde avseende hamnskyddet inte kan antas aktualiseras i större omfattning än avseende de nämnda regelverken är en sannolik uppskattning därför att biträde avseende hamnskyddet inte kommer att begäras annat än ytterst sällan. Det har även föreslagits att när det gäller kontroll av gods som står under tullövervakning, kontrollen skall ske i samråd med . Inte heller detta samråd kan förutses generera märkbara merkostnader eller merarbete. Några särskilda kostnader torde således inte komma att uppstå för . Det befintliga anslagsbehovet påverkas därmed inte. Regeringen har bland annat föreslagit att även skall ha en möjlighet att utföra undersökning av bagage och gods samt identitets- kontroller. I praktiken kommer dessa undersökningar i huvudsak att skötas av hamnens egen personal eller för ändamålet särskilt inhyrd personal. Vidare kommer undersökningar och kontroller av någon nämn- värd omfattning framförallt att aktualiseras först vid en förhöjd skydds- nivå och därigenom förväntas inga beaktansvärda kostnader för Kustbe- vakningen att uppkomma i normalfallet. I de fall där kostnader kan förväntas uppstå, t.ex. om skall medverka vid tillsyn, kommer det föreslagna avgiftssystemet även myndigheten tillgodo. befintliga anslagsbehov påver- kas därför inte av förslaget. 6.1.5.1Allmänna domstolar och åklagare Vid en bedömning av den nya lagens påverkan på allmänna domstolar och åklagare kan det, trots den relativt korta tid som lagen om sjöfarts- skydd varit i kraft, vara av värde att peka på att enligt Brottsföre- byggande rådets (BRÅ) statistikuppgifter avseende och de sju sjörättsdomstolarnas egna uppgifter avseende har inga brottmål enligt den lagen registrerats. Mot bakgrund härav och med tanke på det stora antal fartyg och hamnanläggningar som den lagen trots allt omfattar är det en rimlig bedömning att om arbetsbelastningen för de allmänna domstolarna och åklagarna med anledning av den nu föreslagna lagen om hamnskydd alls skulle öka, detta endast torde ske ytterst marginellt. I den bedömningen har även beaktats det förhållandet att den föreslagna lagen om hamnskydd innehåller endast en bråkdel straffbestämmelser jämfört med lagen om sjöfartsskydd.