prop · GT0377 · 2006-02-09 00:00:00 — När det rör sig om ekonomisk verksamhet som anställd eller egenföretagare får medlemsstaterna granska situationen på sina respektive arbetsmarknader och tillämpa sina nationella förfaranden när det gäller kraven för att tillträda en ledig plats respektive bedriva så- dan verksamhet. Av arbetsmarknadspolitiska skäl får medlemsstaterna ge företräde åt unionsmedborgare, tredjelandsmedborgare om detta före- skrivs i gemenskapslagstiftningen, samt till tredjelandsmedborgare som är lagligt bosatta och som får arbetslöshetsunderstöd i den berörda staten. Medlemsstaterna får också begränsa det totala antalet personer som skall ha rätt till bosättning, under förutsättning att sådana begränsningar redan fastställts för tredjelandsmedborgarnas tillträde i den befintliga lagstift- ningen för antagandet av direktivet. Enligt artikel 14.5 i direktivet gäller bestämmelserna om uppehålls- tillstånd för personer med ställning som varaktigt bosatta i en annan med- lemsstat inte bosättning i egenskap av anställda som utstationeras av en tjänsteleverantör inom ramen för tillhandahållande av tjänster över grän- serna eller i egenskap av leverantör av tjänster över gränserna. länderna får, enligt samma artikel, i enlighet med nationell lagstiftning besluta på vilka villkor varaktigt bosatta som önskar flytta till en andra medlemsstat och vara ekonomiskt verksamma som säsongsanställda, får vistas i medlemsstaten. Gränsarbetare får också omfattas av särskilda bestämmelser i den nationella lagstiftningen. Om en person med ställning som varaktigt bosatt utövar sin rätt till bo- sättning i en andra medlemsstat skall anhöriga som ingår i kärnfamiljen också ha rätt att bosätta sig i den andra medlemsstaten under förutsätt- ning att familjen redan var bildad i den första medlemsstaten (artikel 16.1). Övriga familjemedlemmar, i en familj som redan var bildad i den första medlemsstaten, får tillåtas att bosätta sig i den andra medlemssta- ten (artikel 16.2). Enligt artikel 15.2 i direktivet får en medlemsstat, som villkor för att bevilja uppehållstillstånd för en tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat, kräva att tredjelands- medborgaren visar upp bevis på stabila och regelbundna försörjnings- medel som är tillräckliga för att han eller hon skall kunna försörja sig själv och sina familjemedlemmar utan hjälp från systemet för socialt bi- stånd. Vidare får villkor uppställas om att det finns en sjukförsäkring avseende alla risker i det andra landet som medborgarna där normalt om- fattas av. Enligt artikel 15.3 får medlemsstaterna kräva att tredjelands- medborgare som krav för uppehållstillstånd följer villkoren för inte- gration i enlighet med nationell lagstiftning. Enligt artikel 16.4 c i direktivet får ett försörjningskrav även ställas på familjemedlemmar till en person med ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat. Familjemedlemmarna får också anmodas att visa upp bevis om en sjukförsäkring som omfattar alla risker i den andra med- lemsstaten. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare anförts är ett huvudsyf- te med direktivet om varaktigt bosatta att ge tredjelandsmedborgare som är etablerade i unionen möjlighet att utöva fri rörlighet inom unionen på ett sätt liknande vad som gäller för unionsmedborgare. Mot den bakgrun- den och med tanke på att bestämmelserna om uppehållstillstånd såväl av praktiska som andra skäl bör vara så få och likartade som möjligt, bör personer med ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat kun- na få uppehållstillstånd i enligt de villkor som gällt för unionsmedborgare. Bestämmelser om uppehållstillstånd för dessa perso- ner skall tas in på förordningsnivå. Anhöriga till en person med ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat bör beviljas uppehållstill- stånd på samma villkor som gällt för unionsmedborgares anhöri- ga. Bestämmelser om uppehållstillstånd för dessa personer skall tas in på förordningsnivå. Det krävs ett bemyndigande i utlänningslagen för att regeringen skall kunna ändra föreskrifterna i utlänningsförordningen så att dessa omfattar även denna kategori utlänningar. Direktivet om varaktigt bosatta innehåller inga bestämmelser avseende anhöriga till en person som fått ställning som varaktigt bosatt så länge personen fortsätter att vara bosatt i den stat som han eller hon har fått ställningen i. Även i dessa fall blir utlänningslagens bestämmelser om uppehållstillstånd på grund av anknytning tillämpliga. De fakultativa bestämmelserna i artiklarna 14.3-6, 15.2-3 och 16.4 c föranleder inte några författningsändringar. Skäl mot att bevilja uppehållstillstånd Regeringens förslag: Uppehållstillstånd skall inte beviljas en person med ställning som varaktigt bosatt i annan EU-stat, eller dennes famil- jemedlem, om personen utgör ett hot mot allmän ordning och säker- het. Utredningens förslag: Utredningen har inte lämnat något förslag. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 17.1 får medlemssta- terna vägra ansökningar om uppehållstillstånd från varaktigt bosatta eller deras familjemedlemmar om personen utgör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet. När beslutet fattas skall medlemsstaterna beakta hur grovt brottet är eller vilken typ av brott mot allmän ordning och allmän säker- het som har begåtts av den varaktigt bosatta personen, eller personens familjemedlem eller familjemedlemmar eller den fara som personen ut- gör. Denna kategori tredjelandsmedborgare bör inte behandlas mer förmån- ligt än EES-medborgare när det gäller att beviljas uppehållstillstånd. Re- geringen anser därför att en bestämmelse bör införas som gör det möjligt att vägra en person med ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat eller dennes familjemedlem uppehållstillstånd om personen utgör ett hot mot allmän ordning och säkerhet. Regeringens bedömning: En bestämmelse om att ställning som var- aktigt bosatt får vägras av hänsyn till folkhälsan bör inte införas. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 18 får medlemssta- terna vägra ansökningar om uppehållstillstånd från varaktigt bosatta eller deras familjemedlemmar om personen utgör ett hot mot folkhälsan. Nå- gon svensk reglering, förutom ett undantagsfall som rör arbetstagare och som tagits in i utlänningsförordningen, som innebär hinder mot inresa och vistelse enbart med hänsyn till allmän hälsa förekommer inte. Det finns inte skäl att nu göra en förändring. Regeringens förslag: Regeringen skall få meddela föreskrifter om att uppehållstillstånd för varaktigt bosatta i en annan EU-stat skall kunna återkallas enligt samma grunder som gäller för återkallelse av uppe- hållstillstånd för EES-medborgare. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: vid påpekar att de som berörs av förslaget har kommit till som anhö- riga till en anknytningsperson i och att effekten kan bli att den anhörige sänds tillbaka till det EU-land där han eller hon har ett tillstånd för varaktig bosättning och därigenom påtvingas en skilsmässa, alterna- tivt en framtvingad utflyttning av en hel familj till annat EU-land. Fakul- teten ifrågasätter om detta är en rimlig konsekvens av en förordning och om inte bestämmelsen i stället hör hemma i lag. De berörda kan visserli- gen undgå flytt om de ansöker om medborgarskap men det finns inga garantier att en sådan ansökan beviljas. Bakgrund: En person med ställning som varaktigt bosatt i en EU-stat skall enligt direktivets huvudregel ha rätt att bosätta sig i en annan med- lemsstat (artikel 14). Om förutsättningarna för det är uppfyllda skall en sådan tredjelandsmedborgare få ett förnybart uppehållstillstånd (artikel 19.2). Den andra medlemsstaten får vägra att förnya eller återkalla sådant uppehållstillstånd samt, i enlighet med förfarandena i den nationella lag- stiftningen, inklusive förfaranden för utvisning, ålägga varaktigt bosatta och familjemedlemmar att lämna landets territorium av hänsyn till all- män ordning och säkerhet, om villkoren för bosättningen (enligt artiklar- na 14, 15 och 16) inte längre uppfylls eller när tredjelandsmedborgaren inte är lagligen bosatt i landet. Enligt 7 kap. 1 § NUtlL kan ett uppehållstillstånd återkallas för en ut- länning som medvetet har lämnat oriktiga uppgifter eller medvetet har förtigit omständigheter som varit av betydelse för att få tillståndet. Enligt 7 kap. 3 § UtlL får ett uppehållstillstånd återkallas om utlänningen utan arbetstillstånd bedriver verksamhet som kräver ett sådant tillstånd, eller det på grund av tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att utlänning- en kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverk- samhet i eller i något annat nordiskt land. Återkallelse enligt denna bestämmelse får dock ske endast om frågan har väckts innan ut- länningen varit bosatt här med uppehållstillstånd. Uppehålls- tillstånd får vidare återkallas om utlänningen registrerats på spärrlistan i Schengens informationssystem, SIS (7 kap. 5 § NUtlL). En 7 kap. 6 § NutlL får uppehållstillstånd återkallas om ett beslut om avvisning eller utvisning av utlänningen har meddelats i en stat tillhörande den Europe- iska unionen eller i eller . En förutsättning är att beslutet är grundat på att det föreligger ett allvarligt hot mot den allmänna ordning- en eller den inre säkerheten och på att utlänningen i den beslutande staten har dömts för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse , eller att utlänningen är skäligen misstänkt för att ha begått ett grovt brott eller att det finns starka skäl som tyder på att han avser att begå ett sådant brott. Om tredjelandsmedborgarens bosättning i upphör skall ett permanent uppehållstillstånd återkallas 7 kap. 7 § första stycket NUtlL. När det gäller en utlänning som grundar sin rätt till vistelse i på får uppehållstillstånd återkallas om utlänningen inte för- sörjer sig eller annars saknar egna medel för sitt uppehälle här (3 kap. 5 c § UtlF). Detta gäller utöver vad som föreskrivs i utlänningslagen. Uppe- hållstillstånd för sådan utlännings anhöriga får återkallas om anknytning- en till EES-medborgaren bryts och den anhörige inte har rätt att stanna i på någon annan grund (3 kap. 5 c § UtlF). En utlänning med ställning som varaktigt bosatt i annan EU-stat kan på samma sätt som övriga tredjelandsmedborgare och unionsmedborgare utvisas på grund av brott i enlighet med förutsättningarna i 8 kap. 8 § NUtlL. I lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll finns det bestäm- melser om utvisning av hänsyn till rikets säkerhet och på grund av befa- rad brottslighet enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Skälen för regeringens förslag: Vid en jämförelse med utlänningsla- gens bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd synes direktivet medge större möjligheter att återkalla ett uppehållstillstånd för en tredje- landsmedborgare som har ställning som varaktigt bosatt i annat land. En grund för återkallelse är att villkoren för att erhålla uppehållstillstånd, så som de anges i artiklarna 14, 15 och 16, är uppfyllda. Villko- ren för att erhålla uppehållstillstånd för en tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat har redovisats i avsnitt 8.5.1. Där föreslås att tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatta i en annan EU-stat skall behandlas på samma sätt som gällt för EES-medborgare avseende villkor för uppehållstillstånd. Det framstår därför som konsekvent att jämföra varaktigt bosatta i en annan EU-stat med EES-medborgare även när det gäller återkallelse av uppehållstillstånd. Det krävs ett bemyndigande i utlänningslagen för att regeringen skall kunna ändra föreskrifterna i utlänningsförordningen så att dessa omfattar även denna kategori utlänningar. 7.5.5Utvisning från Europeiska unionens medlemsstaters terri- torier Regeringens bedömning: En bestämmelse om att en person med ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat skall kunna utvisas från Europeiska unionens medlemsstaters territorier bör inte införas. Utredningens förslag: Överensstämmer inte med regeringens förslag. Enligt utredningens förslag skall en bestämmelse införas i utlänningsla- gen om att en person med ställning som varaktigt bosatt i en annan EU- stat får utvisas från Europeiska unionens medlemsstaters territorier. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Om en tredjelandsmedborgare med ställning som varaktigt bosatt i en medlemsstat har fått uppehållstill- stånd i en annan medlemsstat och där utgör ett allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet får den andra medlemsstaten utvisa honom eller henne från Europeiska unionens medlemsstaters territorier (artikel 22.3). Enligt nuvarande svenska bestämmelser finns ingen möjlighet att utvisa en tredjelandsmedborgare från Europeiska unionens medlemsstaters ter- ritorier. Eftersom direktivets bestämmelse om utvisning från Europeiska unio- nens medlemsstaters territorier är fakultativ behöver inte införa en sådan bestämmelse. Mot bakgrund av att samarbetet inom Schengen innebär att en utvisning från i praktiken utgör ett förbud att resa in i Schengenområdet finns det enligt regeringens bedömning för närva- rande inte anledning att införa bestämmelser om utvisning från Europeis- ka unionens medlemsstaters territorier. Regeringens bedömning: Direktivets artikel om bosättningsförbud föranleder ingen författningsändring. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens bedömning: I de fall då utvisning skett på grund av att villkoren för uppehållstillstånd inte längre föreligger eller på grund av att tredjelandsmedborgaren inte lagligen är bosatt i landet får utvisningsbeslutet inte kombineras med permanent bosättningsförbud (artikel 22.4). Härav följer att om utvisningen sker av hänsyn till allmän ordning och säkerhet får beslutet förenas med ett permanent bosättnings- förbud. Enligt 8 kap. 13 och 19 §§ NUtlL får ett beslut om avvisning eller ut- visning förenas med ett förbud för utlänningen att återvän- da till utan tillstånd av . En dom eller ett beslut om utvisning på grund av brott skall innehålla förbud för utlänningen att återvända till eller utan tidsbegränsning. Någon förändring av konstruktionen i svensk rätt är således inte nödvändig. 7.6Förhållandet mellan ställning som varaktigt bosatt och permanent uppehållstillstånd Regeringens förslag: En tredjelandsmedborgare som beviljas ställning som varaktigt bosatt utan att ha ett permanent uppehållstillstånd skall beviljas ett sådant. Regeringens bedömning: Permanent uppehållstillstånd och ställning som varaktigt bosatt bör ses som två olika former av tillstånd. Utredningens förslag och bedömning: Överensstämmer i båda fallen med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag och bedömning: En person som är kvalificerad för ställning som varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare i har i allmänhet redan ett permanent uppehållstillstånd. Är det fråga om en person som har ställning som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat och som uppehållit sig i med ett tidsbegränsat up- pehållstillstånd är det lämpligt att i samband med att personen får ställning som varaktigt bosatt i också bevilja denne perma- nent uppehållstillstånd. Detsamma gäller anhörig som fått ett tidsbegrän- sat uppehållstillstånd . En särskild fråga i detta sammanhang är förhållandet mellan permanent uppehållstillstånd och den nya ställningen som varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare. Ställningen som varaktigt bosatt och permanent uppehållstillstånd bör ses som två olika tillstånd som kommer att existera parallellt. En ordning som innebär att perma- nent uppehållstillstånd skulle upphävas om en utlänning skulle få ställ- ning som varaktigt bosatt tredjelandsmedborgare är inte rimlig. Frågan om de två parallella systemen får betydelse i de fall då det permanenta uppehållstillståndet skulle återkallas på grund av frånvaro men frånvaron inte utgör grund för återkallande av ställningen som varaktigt bosatt. 2005/06:77 Omvänt har frågan också betydelse i de fall då ställningen som varaktigt bosatt går förlorad av skäl som inte utgör grund för återkallande av ett permanent uppehållstillstånd. Vid längre frånvaro kan ett permanent up- pehållstillstånd förloras men det bör enkelt kunna återfås om utlänningen återvänder inom den tidsfrist som gäller för att behålla sin ställning som varaktigt bosatt. Om ställningen som varaktigt bosatt skulle förloras åter- går personen till att vara bosatt i med enbart sitt permanenta up- pehållstillstånd. Detta gäller givetvis under förutsättning att de skäl som utgör grund för återkallelse av ställningen som varaktigt bosatt inte också utgör skäl för återkallande av det permanenta uppehållstillståndet. Enligt artikel 13 i direktivet om varaktigt bosatta får medlemsstaterna utfärda uppehållstillstånd som gäller permanent eller tills vidare på för- månligare villkor än de som anges i detta direktiv. Sådana uppehållstill- stånd skall inte ge rätt till bosättning i andra medlemsstater. Artikel 13 föranleder inte några författningsändringar. Av artikel 9.7. följer att om återkallandet eller förlusten av ställning som varaktigt bosatt inte leder till återsändande skall medlemsstaten tillå- ta den berörda personen att stanna på dess territorium om han eller hon uppfyller villkoren enligt den nationella lagstiftningen och/eller inte ut- gör ett hot mot allmän ordning eller säkerhet. Eftersom den varaktigt bo- satta har kvar sitt permanenta uppehållstillstånd föranleder artikel 9.7 inte några författningsändringar. Regeringens bedömning: Personer med ställning som varaktigt bo- satt i en annan EU-stat och deras familjemedlemmar bör kunna undan- tas från kravet på att ha arbetstillstånd. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig överbedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 11.1.a skall varak- tigt bosatta åtnjuta den behandling som en medlemsstats egna medborga- re får (likabehandling) i fråga om tillträde till arbetsmarknaden och verk- samhet som egenföretagare, under förutsättning att dessa verksamheter inte medför någon offentlig myndighetsutövning. Likabehandling skall även omfatta anställnings- och arbetsvillkor inklusive uppsägnings- och lönevillkor. När det gäller tillträde till arbetsmarknaden, dvs. frågan om arbetstill- stånd, gör regeringen följande bedömning. Eftersom personer med ställ- ning som varaktigt bosatta i har permanent uppehållstillstånd är de enligt 2 kap. 8 § NUtlL undantagna från kravet på arbetstillstånd. Därmed är kravet på likabehandling avseende tillträde till arbetsmarkna- den uppfyllt för dessa personer och någon författningsändring är inte nödvändig. När det gäller personer med ställning som varaktigt bosatt i en annan EU-stat skall, enligt regeringens förslag, en regel införas i ut- länningsförordningen som undantar dessa personer från kravet på arbets- Bemyndigande för regeringen att meddela ett sådant undantag Prop. 2005/06:77 finns i 2 kap 9 § NutlL. Undantaget skall även avse deras familjemed- De kommer därmed att behandlas på samma sätt som EES- medborgare. Kravet på likabehandling av varaktigt bosatta i fråga om verksamhet som egenföretagare samt anställnings- och arbetsvillkor är enligt regeringens bedömning uppfyllt genom nuvarande lagstiftning och någon författningsändring är inte nödvändig i den delen. Regeringens bedömning: Det krävs inte någon författningsändring för att direktivets bestämmelser om likabehandling vad gäller tillgång till utbildning och yrkesutbildning skall vara uppfyllda. För att uppfyl- la direktivets bestämmelser om likabehandling vad gäller rätt till stu- diestöd bör vissa författningsändringar göras. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig i denna fråga. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 11.1.b skall varak- tigt bosatta tredjelandsmedborgare åtnjuta likabehandling i fråga om ut- bildning och yrkesutbildning, inklusive möjligheterna att få bidrag och stipendier för studier i enlighet med nationell lagstiftning. Varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare åtnjuter samma tillgång till utbildning och yrkesutbildning som svenska medborgare och någon för- fattningsändring är därför enligt regeringens bedömning inte nödvändig. I studiestödslagstiftningen görs det emellertid skillnad mellan svenska och utländska medborgare. Det kan därför bli aktuellt med författnings- ändringar beträffande varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare vad gäller studiestödet. Frågan om likabehandling vad gäller studiestöd bereds i . 7.7.3Erkännande av yrkesutbildningsbevis m.m. Regeringens bedömning: Det krävs inte någon författningsändring för att direktivets bestämmelser om likabehandling i fråga om erkän- nande av yrkesutbildningsbevis m.m. skall vara uppfyllda. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 11.1.c skall varak- tigt bosatta åtnjuta likabehandling i fråga om erkännande av yrkesutbild- ningsbevis, utbildningsbevis för teoretiska utbildningar och andra kvali- fikationer i enlighet med relevanta nationella förfaranden. I är ett drygt trettiotal yrken reglerade i den meningen att det krävs ett visst utbildningsbevis eller examensbevis för att få tillträde till yrket eller få rätt att benämna sig med en viss yrkestitel. De lagar och förordningar som reglerar dessa yrken innefattar också regler om hur personer med utbildning från tredje land skall bedömas. som är reglerade i finns inom hälso- och sjukvården. (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område finns Prop. 2005/06:77 behörighets- och legitimationsregler. I lagen ges regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bemyndigande att meddela föreskrifter om att den som utomlands genomgått utbildning skall få legitimation, rätt att använda skyddad yrkestitel eller särskilt förordnande att utöva yrke (3 kap. 12 §). I förordning (1998:1513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens områden finns bestämmelser dels om utbildning som omfattas av , dels om nordisk eller annan utländsk utbildning. Av bestämmelserna följer att apotekare, barnmorskor, läkare sjuksköt- erskor och tandläkare som har sin utbildning från ett annat EES-land än skall på ansökan få legitimation för sitt yrke här i landet om de har ett sådant utbildnings- examens- eller annat behörighetsbevis som anges i . Detsamma gäller den som har utbildning som ar- betsterapeut, audionom, biomedicinsk analytiker, dietist, kiropraktor, logoped, optiker, ortopedingenjör, psykolog, psykoterapeut, receptarie, röntgensjuksköterska, sjukgymnast, sjukhusfysiker eller tandhygienist. Den som genomgått annan utbildning utomlands skall på ansökan få kompetensbevis för ett yrke inom hälso- och sjukvården, tandvården eller detaljhandeln med läkemedel för vilket det finns bestämmelser om legi- timation, skyddad yrkestitel eller behörighet här i landet om den sökande 1. har genomgått den kompletterande utbildning och fullgjort den prak- tiska tjänstgöringen som behövs för att kunskaperna och färdigheterna skall motsvara de svenska kraven, 2. har för yrket nödvändiga kunskaper i svenska författningar, och 3. har för yrket nödvändiga kunskaper i svenska, danska eller norska språket. Ansökan om kompetensbevis görs hos , som i varje enskilt fall prövar om den sökande upp- fyller förutsättningarna för kompetensbevis. Även revisorslagen (2001:883) innehåller bestämmelser om vilka krav som uppställs för revisorsexamen (godkännande av revisor) och högre revisorsexamen (auktorisation av revisor).