prop · GT03150 · 2006-03-21 00:00:00 — En sådan ombildning får ske tidigast efter europa- kooperativets registrering eller när de två första årsredovisningarna har godkänts. I fråga om förfarandet vid ombildningen gäller i allt väsentligt samma bestämmelser som när en nationell kooperativ förening ombildas till ett europakooperativ (se ovan). I förordningen åläggs medlemsstaterna att vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa en effektiv tillämpning av förordningen samt att utse sådana behöriga myndigheter som förutsätts finnas för vissa uppgifter (artikel 78). Vidare föreskrivs att kommissionen senast efter förordningens ikraftträdande skall avge en rapport om förordningens tillämpning. Kommissionen skall därvid också lämna förslag till sådana förändringar som bedöms erforderliga (artikel 79). 5 beslutanderätt i vissa frågor Som redan har nämnts har reglerna om europakooperativ bortsett från de som har med frågor om arbetstagarinflytande att göra meddelats i förordningsform. En EG-förordning är bindande i sin helhet och direkt tillämplig i varje medlemsstat (se artikel 249 i EG-fördraget). stolen har slagit fast att förordningar inte får införlivas i nationell rätt eftersom detta skulle kunna skapa tvivel om deras ursprung och rättsliga effekt (jfr prop. 1994/95:19 del 1 s. 524 f.). Om en viss fråga regleras i förordningen, skall och får således inte utfärda några bestäm- melser om samma fråga. Några nationella regler skall i princip inte heller införas när det gäller frågor som inte regleras direkt i förordningen. Förordningen innehåller nämligen bestämmelser (artikel 8) om vad som skall gälla i sådana fall. I första hand skall man då tillämpa den lag- stiftning som har antagits för att genomföra gemenskapsåtgärder som specifikt avser europakooperativ. Härmed torde förordningen avse sådana nationella regler som medlemsstaterna enligt EG-rätten är skyl- diga att införa i fråga om europakooperativ. I andra hand hänvisar förord- ningen till den lagstiftning som skulle gälla för ett kooperativ bildat i överensstämmelse med lagstiftningen i den medlemsstat där europa- kooperativet har sitt säte. I vissa fall hänvisar förordningen till nationell lagstiftning för publika aktiebolag. I sista hand skall bestämmelserna i föreningens stadgar tillämpas. Det sagda innebär att det inte är aktuellt att på något heltäckande sätt reglera frågor om europakooperativ i svensk lagstiftning. Förordningens regler gäller, utan omvandlingsåtgärder, såsom svensk rätt och i den mån någon fråga inte regleras direkt i SCE-förordningen eller i annan EG- lagstiftning följer det av förordningen att den svenska lagstiftning som är tillämplig på kooperativa föreningar eller i vissa fall publika aktie- bolag skall tillämpas på europakooperativ (jfr prop. 2003/04:112 s. 49). Av artikel 9 följer vidare att ett europakooperativ i varje medlemsstat skall behandlas som en nationell kooperativ förening i den medlemsstat där det har sitt säte. Detta innebär att det inte är möjligt för en medlems- stat att i andra fall än då detta följer av SCE-förordningen sär- behandla europakooperativen i förhållande till nationella kooperativ. De rättigheter och skyldigheter som kooperativa föreningar har enligt en medlemsstats nationella rättsordning skall alltså som regel gälla även för europakooperativ med säte i den staten. Trots vad som har anförts ovan finns det i vissa delar anledning att överväga om förordningen bör kompletteras med svensk lagstiftning. I förordningen föreskrivs nämligen att medlemsstaterna har rätt att själva besluta i vissa frågor som rör europakooperativen. I några avseenden är medlemsstaterna även skyldiga att införa lagregler eller vidta andra åtgärder vid sidan av förordningens reglering. Sålunda får eller skall komplettera förordningen med nationella bestämmelser när det gäller: möjligheten för en juridisk person som inte har sitt huvudkontor i gemenskapen att i vissa fall delta i bildandet av ett europakooperativ (artikel 2.2), skyldigheten för europakooperativ att förlägga sitt huvudkontor och sitt säte till samma plats (artikel 6), skyddet för borgenärer i samband med att ett europakooperativ flyttar sitt säte från en medlemsstat till en annan (artikel 7.7), möjligheten för en nationell myndighet att motsätta sig att ett europa- kooperativ flyttar sitt säte (artikel 7.14), möjligheten för lednings- eller förvaltningsorganet att i visst fall ändra stadgarna utan beslut från föreningsstämman (artikel 11.4), möjligheten att i vissa fall göra undantag från nationella bestäm- Prop. 2005/06:150 melser om krav på offentlighet i filialer till europakooperativ (artikel möjligheten att tillåta investerande medlemmar (stödmedlemmar) och möjligheten att i så fall fastställa miniminivån för särskilda beslut- förhetsvillkor (artiklarna 14.1 och 61.3), möjligheten för en nationell myndighet att motsätta sig att en förening deltar i bildandet av ett europakooperativ genom fusion (artikel 21), skyddet för medlemmar som motsätter sig bildandet av ett europa- kooperativ genom fusion (artikel 28.2), offentliggörande av förslag till ombildning av en nationell ekono- misk förening till ett europakooperativ (artikel 35.4), majoritetskraven för beslut om ombildning av en nationell ekono- misk förening till ett europakooperativ (artikel 35.7), en verkställande direktörs ansvar för europakooperativets löpande förvaltning (artiklarna 37.1 och 42.1), val av ledamöter i ledningsorganet (artikel 37.2), tidsgräns för uppdrag som ledamot i ledningsorganet i vissa fall (artikel 37.3), antalet ledamöter i föreningsorganen (artiklarna 37.4, 39.4 och 42.2), dualistiskt organiserade europakooperativ med säte i (artikel 37.5), tillsynsorganets rätt till information (artikel 40.3), monistiskt organiserade europakooperativ med säte i (artikel 42.4), befogenhet att företräda och binda ett europakooperativ (artiklarna 47.1, 47.2 och 47.4), angivande i stadgarna av vissa kategorier av transaktioner som krä- ver särskilt tillstånd och vilket organ som i dessa fall skall vara tillstånds- givande (artikel 48.3), beslutförhet och beslutsfattande för tillsynsorgan (artikel 50.3), tidpunkten för ett europakooperativs första föreningsstämma (artikel 54.1), möjligheten att fastställa miniminivån för särskilda beslutförhets- villkor när europakooperativ som deltar i finansiell verksamhet eller för- säkringsverksamhet tilldelat röster i förhållande till kapitalinsats (artikel 61.3), upprättande av årsredovisning m.m. (artikel 68.1), sanktioner för europakooperativ som inte uppfyller förordningens krav på sätets placering (artiklarna 73.2, 73.3 och 73.4), offentliggörande av förslag till ombildning av ett europakooperativ till nationell ekonomisk förening (artikel 76.4), samt föreningskapitals- och redovisningsvaluta (artikel 77). Därutöver är enligt artikel 78 skyldigt att vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa en effektiv tillämpning av denna förordning samt att utse de behöriga myndigheter som skall finnas enligt förord- ningen. Utöver de frågor som anges i förordningen finns det anledning att överväga hur förordningen förhåller sig till lagen om utländska filialer samt vad som skall gälla i fråga om firma, bokföringsskyldighet och reg- Prop. 2005/06:150 ler om straff och vite. De nämnda frågorna kommer att behandlas i avsnitt 5.35.35. Regeringens förslag: De svenska regler som kompletterar förord- ningen om europakooperativ tas in i en särskild lag om europakoope- För europakooperativ som driver bankrörelse eller försäkrings- rörelse placeras dock reglerna i lagen om medlemsbanker respektive lagen om understödsföreningar. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 132). Remissinstanserna: har tillstyrkt den i promemorian valda lagstiftningstekniken för europakooperativ som driver bank- eller försäkringsrörelse, dvs. att reglerna för sådana europakooperativ placeras i lagen om medlemsbanker respektive lagen om understödsföreningar. Föreningen i har anfört att den föreslagna lagstiftningstekniken uppvisar brister på tillgänglighet och ansett det önskvärt att alla bestämmelser avseende europakooperativ samlas i en Övriga remissinstanser har inte kommenterat saken. Skälen för regeringens förslag: Som redan har konstaterats är det inte möjligt att i den svenska lagstiftningen reglera europakooperativen på ett Förordningens bestämmelser är direkt tillämpliga i varje medlemsstat och får i princip inte upprepas i medlemsstatens nationella Det är inte heller tillåtet att i nationella bestämmelser klar- lägga innebörden av förordningens regler. Detta innebär att det inte är möjligt att, såsom Föreningen i har varit inne på, samla alla bestämmelser avseende europakooperativ i en enda När SE-förordningen hade antagits, hade regeringen att ta ställning till vilken lagstiftningsteknik som skulle användas för de kompletterande svenska reglerna om europabolag. Det konstaterades då att europabo- lagen kommer att regleras av en blandning av EG-regler och kom- pletterande nationella regler samt, på grund av hänvisningar i för- ordningen, även av nationell lagstiftning om publika aktiebolag. begränsa olägenheterna med detta förhållandevis svåröverskådliga regelsystem samlades de svenska reglerna om europabolag i så stor utsträckning som möjligt i en särskild lag om europabolag. togs också in ett antal hänvisningar till redan befintliga bestämmelser som är tillämpliga också på europabolag med säte i (se prop. 2003/04:112 s. 50 f.). Förordningarna om europabolag respektive europakooperativ är av- sedda att vara parallella för två olika europeiska associationsformer. Förordningarna är i stora delar utformade likadant. gen använda lagstiftningstekniken bör mot den bakgrunden lämpligen användas även när det gäller europakooperativ. Vi föreslår således att de svenska regler som kompletterar förordningen om europakooperativ tas in i en särskild lag utformad med lagen om europabolag som förebild. Liksom lagen om europabolag i åtskilliga avseenden hänvisar till aktiebolagslagen (2005:551) bör den nya lagen om europakooperativ an- knyta nära till föreningslagen. Såsom har konstaterats ovan är förordningens bestämmelser direkt tillämpliga i varje medlemsstat. I det här sammanhanget bör noteras att det i flera av artiklarna hänvisas till den nationella lagstiftning som är tillämplig på publika aktiebolag (jfr vad som anförs i punkt 18 i in- gressen till SCE-förordningen). Som exempel kan nämnas artiklarna 11.5 och 12.1 om offentliggörande av dokument och uppgifter samt flera av artiklarna om bildande av europakooperativ genom fusion. Den valda tekniken skall ses mot bakgrund av att lagstiftningen för publika aktie- bolag inom EU delvis är harmoniserad genom ett antal EG-rättsliga direktiv medan någon motsvarande harmonisering inte förekommer på föreningsrättens område. Det sagda innebär att det i viss utsträckning är de nationella bestäm- melser som gäller för publika aktiebolag som skall tillämpas på europa- kooperativ trots att det i och för sig finns nationella bestämmelser för ekonomiska föreningar. Denna ordning kan i vissa avseenden vara problematisk med hänsyn till att regelverket för publika aktiebolag inte är utformat utifrån de ekonomiska föreningarnas särskilda karakteristika. Eftersom SCE-förordningen inte erbjuder medlemsstaterna några valmöj- ligheter härvidlag, är detta emellertid en oundviklig konsekvens. Såsom vi har konstaterat bör den nya lagen om europakooperativ anknyta nära till föreningslagen. Flertalet typer av finansiella företag som kan driva verksamhet i föreningsform har att följa det associations- rättsliga regelverket i föreningslagen. Det gäller pengar, börser, auktoriserade marknadsplatser, clearingorganisationer, centrala värdepappersförvarare och kreditmarknadsföreningar. Det är därför naturligt att de bestämmelser som skall komplettera SCE-förord- ningen gäller också för europakooperativ som driver denna typ av verk- samhet genom att dessa tillämpar lagen om europakooperativ. För medlemsbanker och understödsföreningar finns det emellertid särskilda associationsrättsliga regelverk. En medlemsbank är en ekono- misk förening som driver bankrörelse. För medlemsbanker tillämpas det associationsrättsliga regelverket i lagen (1995:1570) om medlemsbanker, som i mångt och mycket utgör ett parallellt regelverk till föreningslagen. Vissa försäkringsgivare på det privata försäkringsområdet utgörs av understödsföreningar. Det är sådana föreningar som, utan att affärs- mässigt driva försäkringsrörelse, har till uppgift att lämna inbördes bi- stånd i form av t.ex. sjukhjälp, begravningshjälp eller pension till sina medlemmar eller deras anhöriga. Understödsföreningar regleras i lagen (1972:262) om understödsföreningar. Lagen innehåller i huvudsak bestämmelser om försäkringsrörelsen men också vissa associationsrätts- liga bestämmelser. I övrigt tillämpar föreningarna fortfarande lag om ekonomiska föreningar som associationsrättslig grund. Det är mot den bakgrunden inte självklart att europakooperativ som motsvarar de nu nämnda företagsformerna skall omfattas av den nya lagen om europa- kooperativ med de hänvisningar till föreningslag som den kommer att innehålla. Bland de finansiella företagen finns det också bolag som regleras sär- skilt ur ett associationsrättsligt perspektiv. De associationsrättsliga bestämmelserna för försäkringsaktiebolag finns inte i aktiebolagslagen utan i försäkringsrörelselagen (1982:713). I konsekvens med den valda lagstiftningstekniken på försäkringsområdet placerades därför som utgångspunkt de grundläggande reglerna för europabolag som driver försäkringsrörelse i försäkringsrörelselagen (prop. 2003/04:112 s. 51). I det lagstiftningsärendet invände Lagrådet mot den lagstiftningstekniken. Särskilda bestämmelser om försäkringseuropabolag hade enligt lagråds- remissens förslag fogats till försäkringsrörelselagen i ett nytt kapitel. I kapitlets inledande paragraf hänvisades till ett tjugotal paragrafer i lagen om europabolag, vilka skulle gälla även för försäkringseuropabolag. I flera av dessa paragrafer fanns i sin tur hänvisningar till bestämmelser i aktiebolagslagen, vilka dock inte skulle gälla för försäkringseuropabolag. I försäkringsrörelselagen hade hänvisningarna till lagen om europabolag därför i ett flertal fall måst kompletteras med bestämmelser om att hänvisningarna i den lagen till vissa lagrum i aktiebolagslagen i stället skulle avse vissa angivna lagrum i försäkringsrörelselagen. Resultatet av den valda tekniken hade blivit en lagstiftning som, enligt Lagrådets mening, inte motsvarade rimliga krav på tillgänglighet och överskåd- lighet. Eftersom en översyn av försäkringsrörelselagen hade inletts ansåg sig Lagrådet dock kunna acceptera det remitterade förslaget som en temporär lösning (a.a. s. 262). Regeringen höll med om att den före- slagna regleringen i försäkringsrörelselagen i vissa avseenden var svår- tillgänglig men hänvisade till den pågående översynen av associations- rätten för försäkringsföretag. I propositionen föreslogs därför inte några förändringar i förhållande till lagrådsremissen i detta avseende (a.a. Frågan är då vilken lagstiftningsteknik som bör väljas för europa- kooperativ som driver bank- respektive försäkringsrörelse. Utgångspunk- ten bör liksom för försäkringsbolagen i konsekvens med vad som gäller associationsrättsligt för medlemsbanker och understödsföreningar vara att bestämmelserna placeras i lagen om medlemsbanker respektive lagen om understödsföreningar. När det gäller konstruktionen mera i detalj är en i och för sig enkel och naturlig lösning att använda samma teknik som för europabolag som driver försäkringsrörelse, dvs. en lösning som innebär att dessa lagar hänvisar till lagen om europakooperativ i tillämpliga delar. Det skulle ligga i linje med regeringens strävan att finansiella företag bör regleras på samma sätt som andra typer av företag. Ett annat alternativ är att låta lagen om europakooperativ i grunden vara tillämplig även på samtliga europakooperativ som driver finansiell verksamhet och att i lagen om medlemsbanker respektive lagen om understödsföreningar ta in sådana särbestämmelser som är motiverade för europakooperativ som driver bank- respektive försäkringsrörelse. Ytterligare en variant är att samtliga bestämmelser som rör europakooperativ som driver bankrörelse och försäkringsrörelse tas in i ett nytt särskilt kapitel i lagen om medlems- banker respektive läggs till övriga bestämmelser i lagen om understöds- föreningar. Vid en samlad bedömning och med hänsyn till vad Lagrådet anförde i lagstiftningsärendet om europabolag bedömer vi att det sist- Prop. 2005/06:150 nämnda alternativet är mest lämpligt. 5.3Bör en juridisk person med huvudkontor utanför EES tillåtas att delta i bildandet av ett europakooperativ? Regeringens förslag: En juridisk person med huvudkontor i en stat utanför EES skall få delta i bildandet av ett europakooperativ i , om den juridiska personen är bildad i överensstämmelse med lagstiftningen i en medlemsstat, har sitt säte i den medlemsstaten samt har en faktisk och fortlöpande anknytning till ekonomin i en medlemsstat. Vid bildandet av ett europakooperativ genom fusion eller ombildning skall dock denna möjlighet vara begränsad till sådana juridiska personer som utgör ekonomiska föreningar eller mot- svarande utländska föreningar. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 137). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har tillstyrkt promemo- rians förslag eller inte haft några invändningar mot det. Kammarrätten i har efterfrågat anledningen till att bestämmelsen i fråga hänvisar till EES och inte till gemenskapen inom EU. Bakgrund: Artikel 2 i SCE-förordningen innehåller allmänna bestäm- melser om hur ett europakooperativ bildas. Som har framgått av avsnitt 4.3.2 kan detta ske bl.a. genom att minst två juridiska personer bildar ett europakooperativ, genom fusion mellan kooperativa föreningar eller genom ombildning av en nationell kooperativ förening. Gemensamt för dessa olika sätt är att de förutsätter att de juridiska personer som deltar i bildandet har sitt säte och huvudkontor i gemenskapen. I artikel 2.2 öppnas dock en möjlighet för medlemsstaterna att tillåta juridiska personer eller rättsliga enheter, vilket är den terminologi som an- vänds som inte har sitt huvudkontor i gemenskapen att delta i bildandet av ett europakooperativ. I sådana fall skall det krävas att den juridiska personen är bildad i överensstämmelse med lagstiftningen i en medlemsstat, har sitt säte i den medlemsstaten, samt har faktisk och fortlöpande anknytning till ekonomin i en medlems- Förordningens huvudregel att den juridiska personen skall ha sitt säte och huvudkontor i samma stat är ett uttryck för principen om det faktiska hemvistet. Denna huvudregel, som även återfinns i SE-förord- ningen, innebär att föreningen skall falla under de regler som gäller där den rent faktiskt är verksam och inte där den formellt har registrerats. Enligt principen om det faktiska hemvistet skall det sålunda inte vara möjligt för en juridisk person att välja de rättsregler som passar företaget bäst genom att registrera sig i ett annat land än det där det bedriver sin verksamhet (s.k. forum shopping). Följaktligen skall, enligt detta synsätt, ett företag som flyttar sitt huvudkontor till ett annat land också vara underkastat det nya landets regler. Principen om det faktiska hemvistet tillämpas i flera av EU:s med- lemsstater, t.ex. i och , medan det i råder ett annat synsätt (jfr prop. 2003/04:112 s. 52). Sålunda karakteriseras en svensk ekonomisk förening av att denna har bildats enligt svensk lag och har sitt registrerade säte inom . Enligt det svenska synsättet förblir föreningen svensk även om den flyttar sitt huvudkontor och hela sin verksamhet till ett annat land. Om en förening i samband med flytt- ning av huvudkontoret vill underkasta sig det nya landets lagstiftning, krävs att den svenska föreningen först upplöses genom likvidation varefter verksamheten överförs till en nybildad förening i det nya landet. För medlemsbanker och flera andra finansiella företag är förhållandena något annorlunda. Till följd av särskilda regler om tillstånd för att driva olika slags finansiell verksamhet gäller för sådana företag att de måste ha säte och huvudkontor i samma medlemsstat. Syftet med detta är att underlätta för tillsynsmyndigheten i det land som har auktoriserat det finansiella företaget att driva en effektiv tillsyn (se prop. s.92 f.). Skälen för regeringens förslag: Frågan om det bör vara möjligt för företag med huvudkontor utanför EES att delta i bildandet av europa- bolag var föremål för överväganden i lagstiftningsärendet om europa- bolag. Där konstaterades dels att ett svenskt aktiebolag kan flytta sitt huvudkontor till ett annat land och ändå förbli svenskt, dels att det inte gör någon skillnad om huvudkontoret förläggs inom eller utanför EES. Regeringen fann inte anledning att i det sammanhanget behandla bolag olika beroende på var huvudkontoret är beläget, utan föreslog att ett bolag som har sitt registrerade säte inom EES bör kunna delta i bildandet av ett europabolag i även om det har sitt huvudkontor utanför EES (prop. 2003/04:112 s. 53). Det saknas i nu aktuellt sammanhang anledning att bedöma den prin- cipiella frågan annorlunda. Vi anser således att en juridisk person som har sitt registrerade säte inom EES bör kunna delta i bildandet av europakooperativ i även om den har sitt huvudkontor utanför EES. För att detta skall vara möjligt krävs enligt artikel 2.2 i SCE- förordningen att särskilda bestämmelser tas in i svensk lag. Sådana särskilda bestämmelser bör därför införas. I enlighet med vad förord- ningen föreskriver måste det därvid uppställas krav på att den juridiska personen är bildad i överensstämmelse med lagstiftningen i en medlems- stat, har sitt säte i den medlemsstaten samt har faktisk och fortlöpande anknytning till ekonomin i en medlemsstat. Den föreslagna bestämmelsen hänför sig således, i likhet med vad som föreslogs i promemorian, till länder inom och utanför EES och inte till länder inom eller utanför EU:s gemenskap. Kammarrätten i har, mot bakgrund av att det i SCE-förordningen talas om EU:s gemenskap, efterfrågat en förklaring till varför bestämmelsen har avgränsats på det sättet. Vi kan konstatera att SCE-förordningen genom beslut (nr 15/2004) av blev del av . Det innebär att förordningen fr.o.m. kommer att gälla även för de stater som är medlemmar i . Det är därför enligt vår mening naturligt att EES utgör den relevanta gräns- dragningen även i de kompletterande svenska bestämmelserna. melserna i lagen om europabolag har, som redan nämnts, konstruerats på Prop. 2005/06:150 motsvarande sätt. Nästa fråga är vilka associationsformer som bör omfattas av bestäm- melsen. I artikel 2.1 anges i fem strecksatser de sätt på vilka ett europakooperativ kan bildas. Den första strecksatsen tar sikte på fysiska personer och saknar därför intresse i detta sammanhang. När det gäller bildande genom fusion och ombildning, vilka behandlas i den fjärde respektive den femte strecksatsen, följer det av förordningen att endast kooperativa föreningar får delta i bildandet. I de delarna bör därför den svenska bestämmelsen avse endast ekonomiska föreningar och deras utländska motsvarigheter. Bestämmelserna i andra och tredje strecksatserna i artikel 2.1 omfattar däremot alla typer av bolag som ryms inom EG-rättens bolagsbegrepp (se artikel 48 i EG-fördraget). När ett europakooperativ bildas av juri- diska personer enligt den definitionen eller av sådana juridiska personer tillsammans med fysiska personer, bör regleringen vara neutral i förhållande till olika associationsformer.