prop · GT03128 · 2006-03-20 00:00:00 — Begreppen foder och utsläppande på marknaden definieras i artikel 3 i och rådets förord- ning (EG) nr 178/2002, begreppet primärproduktion av foder definieras i artikel 3 i och rådets förordning (EG) nr 183/2005 av om fastställande av krav för foderhygien och begreppen animaliska biprodukter och därav framställda produkter samt utsläppande på marknaden av dessa produkter definieras i artiklarna 1.1 b och 2 i och rådets förordning (EG) nr 1774/2002. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.2.1, anger tillsammans med 4 § och, i viss utsträckning, 2 § lagens tillämpningsområde. Den har ingen direkt motsvarighet i den nuvarande lagen. I paragrafen anges att lagen gäller i alla led fr.o.m. primärproduktionen av foder t.o.m. utsläppande av foder på marknaden eller utfodring av djur samt befattning med animaliska biprodukter och därav framställda produkter. EG:s definition av begreppet foder omfattar alla ämnen eller produkter, inbegripet tillsatser, och oberoende av om de är bearbetade, delvis bearbetade eller obearbetade, som är avsedda för utfordring av djur. Begreppet primärproduktion av foder används bl.a. i och rådets förordning (EG) nr 183/2005 för att bl.a. avgränsa EG- förordningens tillämpningsområde. I och med att den nya lagen gäller i alla led fr.o.m. primärproduktionen av foder t.o.m. utsläppande av foder på marknaden eller utfodring av djur begränsas tillämpningsområdet inte till foder i olika led i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan av foder. Lagen täcker i stället all verksamhet från odling av växter till utfodringen av djur om avsikten är att slutprodukten skall blir foder. I paragrafen anges vidare att lagen gäller för befattning med ani- maliska biprodukter och därav framställda produkter. Animaliska bipro- dukter definieras i artikel 2 i och rådets förordning (EG) nr 1774/2002 som biprodukter, hela kroppar eller delar från djur eller animaliska produkter som avses i artiklarna 46 som inte är avsedda att användas som livsmedel, inbegripet ägg, embryon och sperma. Med därav framställda produkter avses sådana produkter som enligt artikel 1.1.b särskilt omfattas av förordningen. Begreppet befattning innebär en sammanfattande benämning för de olika moment beträffande animaliska biprodukter som täcks av lagens tillämpningsområde, dvs. transport, lagring, hantering, bearbetning och användning eller bort- skaffande av animaliska biprodukter. Paragrafen innebär att räckvidden för bestämmelserna om foder och animaliska biprodukter i lagen överensstämmer med tillämpnings- området för de centrala EG-förordningarna på området. I paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.2.2, föreskrivs en be- gränsning av lagens tillämpningsområde. Lagen skall inte tillämpas på privat enskild produktion av foder avsett för sällskapsdjur och utfodring av sådana djur i enskilda hem. Denna begränsning gäller dock inte i den mån lagen kompletterar EG-bestämmelser. Med EG-bestämmelser avses i lagen bestämmelser i , vilket också anges i paragrafen. Paragrafen överensstämmer i sak med den äldre foderlagens 2 § andra stycke. Innebörden av bestämmelsen i andra meningen har kommenterats i prop. 2002/03:39 s. 25. Följden av bestämmelsen i andra meningen är att de EG-bestämmelser som avses i 5 § kompletteras av lagen också i den utsträckning som EG-bestämmelserna ställer upp regler som är tillämpliga på utfodring av sällskapsdjur. EG-bestämmelser som kompletteras av lagen Paragrafen, som har kommenterats i avsnitten 8 och 12.1, överensstäm- mer i huvudsak med 2 a § äldre foderlagen. Av paragrafens första stycke framgår att lagens bestämmelser kom- pletterar sådana EG-bestämmelser som har samma syfte som lagen och som faller inom tillämpningsområdet för lagen. Vad som avses med EG- bestämmelser i lagen definieras i 4 §. Regeringen tillkännager vilka grundförordningar som avses i . Se även författningskommentaren till 1 §. Av paragrafens andra stycke, som har kommenterats särskilt i avsnitt 8.3, följer att regeringen på samma sätt som anges i första stycket tillkännager vilka av EG-bestämmelserna vars tillämpningsområde täcker flera lagars tillämpningsområde som skall kompletteras av denna lag. Bemyndigandet i tredje stycket, som har kommenterats särskilt i av- snitt 8.4, tar sikte på sådana kompletteringar som måste göras för att EG- förordningarna skall kunna verkställas i eller på nationella kom- pletteringar av materiell art som annars måste göras enligt förord- ningarna. Bemyndigandet innefattar däremot inte sådana frågor där det står som medlemsstat fritt att bestämma om nationella bestäm- melser skall utfärdas, se exempelvis artikel 2.3 i och rådets förordning (EG) nr 183/2005. I dessa situationer får de generella bemyndigandena som ges i 911 §§ användas. Användning av djur som foder Paragrafen, som har kommenterats i avsnitten 12.3.3 och 12.3.4, överensstämmer i huvudsak med 3 a § första stycket och 3 b § äldre foderlagen. Vilda djur som foder Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.3.3, överensstämmer i princip med 3 a § andra och tredje styckena i äldre foderlagen. Bemyndigandet i tredje stycket är nytt i förhållande till den äldre foder- lagen. Enligt bestämmelsen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om undantag från kraven i första och andra styckena om under vilka förutsättningar som vilda djur, delar av sådana djur och fodermjöl eller andra varor som har framställts av djuren eller delar av djuren får användas som foder. Ett exempel på när undantag från kraven kan komma i fråga är trafikdödat vilt som bör kunna användas som foder åt vissa rovfåglar. Förbud mot att släppa ut foder på marknaden I paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.5, regleras i vilka fall det är förbjudet att använda eller släppa ut foder på marknaden utöver vad som gäller enligt de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Med begreppet utsläppande på marknaden av foder i lagen avses det begrepp som definieras i och rådets förordning (EG) nr 178/2002. Se även författningskommentaren till 5 §. Enligt punkten 1 är det förbjudet att använda eller släppa ut foder på marknaden om det kan antas att fodret har en skadlig inverkan på miljön. Bestämmelsen motsvarar delvis 3 § 4 och 9 § 1 äldre foderlagen. I bestämmelsen i punkten 2 förbjuds användning och utsläppande på marknaden om fodret har en sådan beskaffenhet som inte är tillåten enligt 7 § första och andra stycket. Bestämmelsen motsvarar delvis 9 § 1 äldre foderlagen. Punkten 3 förbjuder användning och utsläppande på marknaden av foder som, utan att krav och villkor om upplysningsskyldighet som har föreskrivits av regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer fullgjorts, ändå fortsätter att hanteras på marknaden. Gemenskaps- begreppet utsläppande marknaden, i den betydelse det har i lagen, inne- bär enligt gemenskapsdefinitionen innehav av foder för försäljning, inbegripet utbjudande till försäljning eller varje annan form av över- låtelse, kostnadsfri eller inte samt försäljning, distribution och andra former av överlåtelse. Enligt bestämmelsen är det följaktligen förbjudet att vidareöverlåta ett foder som inte uppfyller föreskrivna krav på upplys- ningsskyldighet utan att upplysningsskyldigheten fullgörs. Bestämmelsen motsvarar i sak 11 § äldre foderlagen. Enligt punkten 4 är det förbjudet att använda eller på marknaden släppa ut foder som inte uppfyller de krav eller villkor om fodersäkerhet som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskrivit eller beslutat om. Föreskrifter och beslut om foder samt om laboratorier för foderanalyser Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.4, överensstämmer i princip med 8 § äldre foderlagen. Bemyndigandet är tillämpligt i de fall då de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen inte gäller eller då frågor har sin grund i EG-rätten men måste genomföras nationellt. Med stöd av bemyndigandet kan t.ex. föreskrivas vilka krav som skall ställas på foder till icke livsmedelsproducerande djur, exempelvis sådana krav på fodersäkerhet som anges i och rådets förordning (EG) nr 178/2002. För att lagens terminologi skall överensstämma med de centrala EG-förordningarna på området har begreppet hantering i övrigt i den äldre foderlagen ersatts med begreppet annan befattning med foder. Någon ändring i sak är inte avsedd. Se även författnings- kommentaren till 3 §. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.4, överensstämmer med 10 § äldre foderlagen. Bestämmelser om laboratorier för bl.a. foderana- lyser och metoder för sådana analyser finns numera i och rådets förordning (EG) nr 882/2004. I 4 § tredje stycket finns det allmänna bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela sådana föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om sådana föreskrifter som behövs som komplettering till EG-bestämmelserna. Bemyndigandet i förevarande paragraf är således endast tillämpligt när det gäller föreskrifter eller beslut om villkor för laboratorier för foderanalyser och metoder för sådana analyser som inte omfattas av de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Föreskrifter och beslut om animaliska biprodukter Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.6, överensstämmer i sak med 4 c § lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. Bestäm- melsen ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om villkor för eller förbud mot införsel, utförsel, tillverkning, utsläppande på marknaden, omhändertagande, bearbetning och bortskaffande av samt befattning med animaliska biprodukter. Med befattning med animaliska biprodukter avses exempelvis omvandling och kompostering m.m. Avsikten med bemyndigandet är att regeringen eller den aktuella myndigheten skall kunna meddela föreskrifter eller fatta beslut i frågor om animaliska biprodukter som inte omfattas av och rådets förordning (EG) nr 1774/2002, t.ex. befattning med animaliska biprodukter från vilda djur. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.8, överensstämmer i stora delar med 12 § äldre foderlagen. Begreppen tillsyn och tillsynsmyndighet ersätts med begreppen kontroll och kontrollmyndighet. Med offentlig kontroll avses i princip det som benämns operativ tillsyn. Detta innebär att begreppet kontroll är snävare än tillsynsbegreppet. I första stycket föreskrivs vilka myndigheter som utövar offentlig kon- troll. Nytt i förhållande till den äldre foderlagen är att förutom även kommunerna pekas ut som kontrollmyndigheter. Förutom de myndigheter som pekas ut direkt i lagen, dvs. Jordbruks- verket och kommunerna, öppnas i lagen till skillnad från en möjlighet för regeringen att föreskriva att även andra statliga myndig- heter skall utöva offentlig kontroll inom vissa särskilt utpekade områden. I andra stycket föreskrivs att en kommuns uppgift skall fullgöras av den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. Av bemyndigandet i paragrafens tredje stycke framgår att regeringen får föreskriva att kontrolluppgifter får överlämnas från en statlig myndig- het till en annan statlig myndighet. Bestämmelsen har sin motsvarighet i sak i 12 § första stycket äldre foderlagen. Enligt förarbetena till denna bestämmelse (prop. 1992/93:119 s. 40) avses med annan statlig myndig- het främst som utför analyser och konsulteras vid tillsyn. Även och Livsme- delsverket kan komma i fråga. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitten 9.4 och 12.9, har ingen motsvarighet i den äldre foderlagen. Av första stycket framgår att är den myndighet som normalt sett har till uppgift att samordna övriga kontrollmyndigheters kontroll och lämna råd och hjälp i denna kontrollverksamhet. Regeringen kan dock föreskriva att en annan statlig myndighet skall ansvara för samordningen i fråga om viss kontroll. Detta kan bli nödvändigt i de undantagsfall då det anses lämpligt att föreskriftsrätten rörande ett begränsat område ges till en annan myndighet än . Regeringen kan även föreskriva att det inom ett visst område inte skall finnas någon samordnande myndighet. Det kan bli aktuellt inom de områden där en central myndighet, t.ex. , bedriver kontroll. I andra stycket anges att den myndighet som utövar offentlig kontroll även skall genom rådgivning, information och på annat sätt underlätta för den enskilde att fullgöra sina skyldigheter. Bestämmelsen innebär inte att kontrollmyndigheterna ges några nya uppgifter utan de rådgivande upp- gifterna ingår i den verksamhet som benämns tillsyn. I konsekvens med att det nya kontrollbegreppet är snävare än begreppet tillsyn införs ett särskilt författningsstöd för de aktuella uppgifterna. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.10, har inte någon motsvarighet i den äldre foderlagen. Bestämmelsen anger att kontroll- myndigheten skall verka för att överträdelser av bestämmelser om foder och animaliska biprodukter beivras. samverkan i den offentliga kontrollen Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.11, har inte någon mot- svarighet i den äldre foderlagen. Den innebär att kommunerna får möjlighet att anlita en annan kommun för uppdrag inom kontroll- verksamheten eller uppdra åt en anställd i en annan kommun att fatta beslut i ett ärende. Överflyttning av offentlig kontroll Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.12.1, har inte någon motsvarighet i den äldre foderlagen. I paragrafen föreskrivs i vilka fall som eller en annan statlig kontrollmyndighet som rege- ringen bestämt enligt denna lag i samråd med en kommun kan ta över kommunens ansvar för den offentliga kontrollen av en viss verksamhet. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.12.1, har inte någon mot- svarighet i den äldre foderlagen. Av bestämmelsen framgår i vilka fall som ansvaret för en viss anläggning kan flyttas från , eller en annan statlig kontrollmyndighet som regeringen bestämt enligt denna lag, till en kommun. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.12.1, har inte någon mot- svarighet i den äldre foderlagen. I bestämmelsen i första stycket före- skrivs i vilka fall som en kommuns ansvar för offentlig kontroll av en viss verksamhet kan flyttas till , eller en annan statlig kontrollmyndighet som regeringen bestämt enligt denna lag, mot en kommuns vilja. För att ett sådant beslut skall kunna fattas krävs att kommunen grovt eller har åsidosatt sina skyldigheter att utöva offentlig kontroll beträffande aktuell verksamhet. Beslut om över- flyttning fattas av regeringen på ansökan av eller den statliga myndigheten. I paragrafens andra stycke föreskrivs att beslutet att flytta över kontrollansvaret får återkallas av regeringen. Om beslutet att flytta kontrollansvaret från en kommun har fattats av regeringen är det endast regeringen som kan besluta att den offentliga kontrollen skall lämnas tillbaka till kommunen. Detta gäller oavsett om kommunen och är överens om att kontrollansvaret kan återgå till kommunen. Föreläggande riktade till kommuner Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.12.2, har inte någon motsvarighet i den äldre foderlagen. Den innebär att , eller en annan statlig myndighet som regeringen bestämt enligt denna lag, får förelägga en kommun som inte fullgör sina kontrollskyldigheter att avhjälpa bristerna. Begreppet skyldigheter som följer av dess kontrolluppdrag avser en kommuns offentliga kontroll i vid bemärkelse. I begreppet innefattas således alla moment som ingår i en kommuns kontroll, alltså inte bara de faktiska inspektionerna utan även t.ex. administrativa åtgärder kring kontrollen såsom upprättande av kontrollplaner. Även andra skyldigheter som inte ingår i själva kontrollen men som har ett direkt samband med denna uppgift, t.ex. rapportering till centrala myndigheter, omfattas av begreppet. Av 11 kap. 7 § rege- ringsformen följer att ett föreläggande inte kan avse åtgärder som rör kommunens myndighetsutövning mot enskild. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitten 9.11 och 12.1312.15, har inte någon motsvarighet i den äldre foderlagen. I punkterna 1 och 2 bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hur den offentliga kontrollen skall bedrivas samt om skyldighet för en kontrollmyndighet eller ett kontrollorgan som anlitas i den offentliga kontrollen att lämna information till en sådan kontrollmyndighet som avses i 13 § första stycket. Bestämmelsen i punkten 2 tar främst sikte på föreskrifter om skyldighet för kommunerna att lämna sådana uppgifter till den myndighet som ansvarar för att underlag lämnas eller sammanställs för bl.a. den nationella kontrollplanen och den nationella beredskapsplanen. Enligt punkten 3 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva om foderföretagares egenkontrollprogram. Bemyn- digandet omfattar även egenkontrollprogram hos en annan företagare som befattar sig med animaliska biprodukter. Rätt till upplysningar och tillträde Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.16, reglerar tillträdes- rätten till områden, lokaler och andra utrymmen och rätten till upplys- ningar m.m. vid offentlig kontroll. Förutom kontrollmyndigheterna har även ett kontrollorgan som har fått uppgifter i denna kontroll delegerade till sig samt EG:s institutioner och dess inspektörer och experter rätt till tillträde och upplysningar. Innehållet i paragrafen motsvarar i princip 13 § första och andra styckena äldre foderlagen. I första stycket punkten 2 anges till skillnad från uttryckligen att tillträdesrätten är begränsad till sådana områden, lokaler och andra utrymmen som har anknytning till verksamheten. I punkten klargörs att kontrollmyndigheten eller kontrollorganet har rätt att göra undersök- ningar och ta prover. Paragrafens andra stycke överensstämmer med 13 § andra stycket äldre foderlagen. Paragrafen verkställer artiklarna 8.2 och 45.5 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 samt artikel 4 i och rådets förordning (EG) nr 854/2004. Skyldighet att tillhandahålla hjälp Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.16, har inte någon mot- svarighet i den äldre foderlagen. Bestämmelsen ger stöd för att kontroll- myndigheten skall kunna verkställa artikel i och rådets förordning (EG) nr 882/2004. Bestämmelsen innebär att den som är föremål för offentlig kontroll är skyldig att bistå kontrollmyndig- heten med hjälp, t.ex. vid provtagning av foder. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.16, överensstämmer i sak med 12 § och 14 § första stycket äldre foderlagen. I paragrafen ges kon- trollmyndigheten rätt att meddela förelägganden och förbud. En nyhet i förhållande till är att det klargörs att det i de EG-förordningar som kompletteras av lagen finns bestämmelser om åtgärder som kontroll- myndigheterna får vidta vid enskildas underlåtelse att följa lagstift- ningen. Kontrollmyndigheterna ges i paragrafen befogenhet att besluta om förelägganden och förbud utöver vad som följer av de EG-bestäm- melser som kompletteras av lagen eller vad som särskilt anges i 19 §. Paragrafen överensstämmer i sak med 14 § andra stycket äldre foder- lagen. I paragrafen föreskrivs att förelägganden och förbud som har med- delats enligt 23 § eller enligt de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen får förenas med vite. Med stöd av bestämmelsen är det således möjligt att koppla vite till de ingripanden som kontrollmyndigheten får vidta med stöd av artikel 54 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004. Paragrafen överensstämmer i huvudsak 15 § med äldre foderlagen. En nyhet i förhållande till äldre foderlagen är att det i första stycket klargörs att det i de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen, exempelvis artikel 54 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004, finns bestämmelser om vilka ingripanden som en kontrollmyndighet har rätt att göra. ges i paragrafen rätt att vidta åtgärder utöver vad som följer av de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Ytterligare en nyhet är att ingripandena i paragrafen kan vidtas även beträffande andra animaliska biprodukter som omfattas av lagens tillämpningsområde och som inte utgör foder. Med begreppet utsläppande på marknaden i punkten 1 avses när det gäller foder detsamma som i artikel 3.8 i och rådets förordning (EG) nr 178/2002, dvs. innehav av foder för försäljning, inbegripet utbjudande till försäljning eller varje annan form av över- låtelse, kostnadsfri eller inte samt försäljning, distribution och andra former av överlåtelse. Ett ingripande med stöd av bestämmelsen kan således även i fortsättningen vidtas vid spridning av sådant oönskat foder som har skett genom gåvor eller byteshandel. Med begreppet utsläppande på marknaden avses när det gäller animaliska biprodukter detsamma som artikel 2 j i och rådets förordning (EG) nr 1774/2002, dvs. all verksamhet som syftar till att sälja sådana animaliska biprodukter eller därav framställda produkter som omfattas av denna förordning till tredje man i gemenskapen eller varje annan form av överlåtelse mot betalning eller utan motprestation till sådan tredje man eller lagring för leverans till sådan tredje man. Enligt punkten 2 får myndigheten även ta hand om foder och animaliska biprodukter som avses med ett föreläggande eller förbud som har beslutats med stöd av 23 § om föreläggandet eller förbudet inte följs. Bestämmelsen i andra stycket överensstämmer i sak med 15 § första stycket andra meningen äldre foderlagen. Nytt i förhållande till äldre foderlagen är att ägaren till en vara som har omhändertagits enligt första stycket, men som är avsedd för annat än foderändamål, får göra varan duglig igen. Det kan exempelvis gälla en animalisk biprodukt som är avsedd att användas som gödningsmedel men som kontaminerats med t.ex. salmonella. Efter dekontaminering och under förutsättning att varan uppfyller de föreskrivna kraven i övrigt, får den således användas för avsett ändamål. Paragrafen överensstämmer i princip med 14 § tredje stycket äldre foder- lagen och 7 a § lagen (1992:1683) om provtagning på djur, m.m. Den har anpassats efter det förhållandet att bestämmelserna om animaliska biprodukter har förts över från provtagningslagen. En nyhet i förhållande till äldre foderlagen är att en kontrollmyndighet även får besluta om rättelse om någon inte rättar sig efter de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Paragrafen, som har kommenterats i avsnitt 12.17, överensstämmer i sak med 13 § tredje stycket äldre foderlagen. Av paragrafens första stycke framgår att polismyndigheten skall lämna den hjälp som behövs för utövande av offentlig kontroll eller verkställig- het av ett beslut som har meddelats med stöd av denna lag, föreskrift eller beslut som har meddelats med stöd av lagen eller EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Den nya lydelsen tydliggör sålunda att polismyndigheten även skall lämna den hjälp som behövs för att de EG- bestämmelser som kompletteras av lagen skall efterlevas. Paragrafens andra stycke har inte någon motsvarighet i den nuvarande lagen. I bestämmelsen klargörs att biträde av polismyndighet får begäras endast i sådana situationer där det finns ett verkligt behov av polisens särskilda befogenhet att använda våld. Det är den begärande myndig- heten som har att pröva om förutsättningar föreligger att begära biträde av polismyndigheten. Biträde av polismyndigheten får begäras endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att polisens särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver till- gripas. Av 10 § polislagen följer bl.a. att en polisman får, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd, om han möts med våld eller hot om våld (p. 1), det är fråga om att avvärja en straff- belagd handling eller en fara för liv, hälsa eller värdefull egendom eller för omfattande skada i miljön (p.