prop · GT0345 · 2006-03-02 00:00:00 — Vid valet av begrepp är det också mindre lämpligt att använda begreppet intresseföretag i någon annan betydelse än det som används i årsredovisningslagstiftningen eller annan lagstiftning. Mot bakgrund av vad nu sagts bör därför termen ägarintresse i den nya lagen omfatta en juridisk person som är intresseföretag till ett företag enligt 1 kap. 5 § årsredovisningslagen, ett företag som, direkt eller indirekt, äger av kapi- talet eller samtliga röster i ett annat företag. På motsvarande sätt som i fråga om koncerndefinitionen bör vid be- dömningen av om ett ägarintresse föreligger hänsyn tas även till vissa aktier som innehas av en mellanman eller av företaget eller dotterföreta- get självt (se 1 kap. 6 § årsredovisningslagen och 1 kap. 3 § kapitaltäck- ningslagen). Med grupp avses enligt artikel 2.12 i konglomeratdirektivet en grupp av företag som består av ett moderföretag, dess dotterföretag och enheter i vilka moderföretaget och dess dotterföretag har ägarintressen samt före- tag som är knutna till varandra genom ett sådant förhållande som avses i artikel 12.1 i direktiv /349/EEG. En motsvarande definition bör tas in i den nya lagen. Definitionen av grupp träffar alla företag oavsett om de tillhör den finansiella sektorn eller driver icke-finansiell verksamhet. I artikel 2.13 i konglomeratdirektivet finns det en definition av nära för- bindelser. Den definitionen är densamma som den som finns i bl.a. kre- ditinstitutsdirektivet. I den nya lagen bör nära förbindelser definieras på samma sätt som i annan finansiell lagstiftning. Begreppet behandlas bl.a. i prop. 2002/03:139 Reformerade regler för bank- och finansierings- rörelse (s. 515). Begreppet nära förbindelser behandlas också i avsnitt 12. Definitionen av ett finansiellt konglomerat (artikel 2.14 i konglomerat- direktivet) behandlas i avsnitt 8.1. I artikel 2.16 i konglomeratdirektivet definieras behöriga myndigheter som de nationella myndigheter i medlemsstaterna som enligt lag eller annan författning har behörighet att utöva tillsyn över kreditinstitut, för- säkringsföretag och/eller värdepappersföretag såväl enskilt som på gruppnivå. En definition liknande den i konglomeratdirektivet finns i bl.a. kredit- institutsdirektivet. I lagen om bank- och finansieringsrörelse definieras en behörig myndighet som en utländsk myndighet som har behörighet att utöva tillsyn över utländska kreditinstitut. Denna definition bör tas som utgångspunkt för en definition av behörig myndighet i den nya lagen. Den bör dock förses med det förklarande tillägget att till- synsmyndigheten kan utöva tillsyn över antingen det enskilda företaget eller en finansiell företagsgrupp eller en försäkringsgrupp i vilken det enskilda företaget ingår. Till skillnad från lagen om bank- och finansieringsrörelse bör definitionen omfatta såväl den svenska tillsyns- myndigheten (), som utländska tillsynsmyndigheter. De företag som skall vara föremål för tillsyn skall vara de reglerade företagen. I artikel 2.17 definieras relevanta behöriga myndigheter som a)de behöriga myndigheter i medlemsstaterna som har ansvar för den sektoriella tillsynen på gruppnivå över de reglerade företagen i ett finan- siellt konglomerat, b)samordnaren som utsetts i enlighet med artikel 10, om det är annan än de myndigheter som anges under a, c)andra berörda behöriga myndigheter, om de myndigheter som anges under a och b anser detta vara relevant. Vid en sådan bedömning skall särskilt beaktas den marknadsandel de reglerade företagen i konglome- ratet har i andra medlemsstater, i synnerhet om den överstiger fem pro- cent, och den betydelse varje reglerat företag som är etablerat i en annan medlemsstat har inom konglomeratet. En motsvarande definition bör tas in i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. Transaktioner inom ett finansiellt konglomerat/interna transaktioner I artikel 2.18 definieras transaktioner inom ett finansiellt konglomerat på följande sätt. Alla transaktioner genom vilka reglerade enheter inom ett finansiellt konglomerat direkt eller indirekt anlitar andra företag inom samma grupp eller en fysisk eller juridisk person som har "nära förbin- delser" med företagen i den gruppen, för att uppfylla en skyldighet, oav- sett om den är avtalsenlig eller inte och om den sker mot betalning eller inte. En motsvarande definition bör tas in i den nya lagen men under det mer rättvisande begreppet interna transaktioner. Definitionen behand- las även i avsnitt 9.3. I artikel 2.19 i konglomeratdirektivet definieras riskkoncentration som alla exponeringar med förlustpotential som bärs av enheter inom ett finansiellt konglomerat, vilka är tillräckligt stora för att hota dessa regle- rade enheters solvens eller deras finansiella ställning i allmänhet; sådana exponeringar kan orsakas av motpartsrisk/kreditrisk, investeringsrisk, försäkringsrisk, marknadsrisk eller andra risker, eller en kombination av eller samverkan mellan dessa risker. En jämförelse med den engelska språkversionen av samma bestämmelse lyder all exposures with a loss potential born by entities within a financial conglomerate, which are large enough to threaten the solvency or the financial position in general of the regulated entitites in the financial conglomerate. Av den lydelsen framgår tydligare än av den svenska språkversionen att förlustpotentialen kan vila på ett företag inom ett finansiellt konglomerat, dock inte nödvändigtvis ett reglerat företag, men att exponeringen skall vara tillräckligt stor för att hota solvensen eller den finansiella ställningen hos reglerade företag inom konglomeratet. Den engelska versionen bör tas som utgångspunkt för bestämmelsen i lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. Begreppet riskkoncentration behandlas även i avsnitt 9.2. Definition av finansiella konglomerat Regeringens förslag: En definition av begreppet finansiellt kon- glomerat tas in i den nya lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. Ett finansiellt konglomerat består av en grupp företag som driver betydande verksamhet inom såväl försäkringssektorn som bank- och värdepapperssektorn och där minst ett institut eller försäkringsföretag ingår. För att ett finansiellt konglomerat skall föreligga skall vidare moderföretaget eller ett annat av företagen i gruppen vara ett reglerat företag som är auktoriserat inom EES. Om moderföretaget inte är ett reglerat företag som är auktoriserat inom EES, skall gruppens verk- samhet drivas huvudsakligen inom den finansiella sektorn för att gruppen skall betraktas som ett finansiellt konglomerat. Verksamheten inom försäkringssektorn eller bank- och värdepap- perssektorn är betydande om för sektorn i fråga genomsnittet av vissa kvoter baserade på ba- lansomslutning och kapitalkrav överstiger , balansomslutningen för den minsta sektorn överstiger sex miljar- der euro. En grupp driver verksamhet huvudsakligen inom den finansiella sektorn om balansomslutningen för de företag som tillhör den finansi- ella sektorn överstiger av hela gruppens balansomslutning. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Konglomeratdirektivets innehåll: Begreppet finansiellt konglomerat definieras i artikel 2.14 i konglomeratdirektivet som en grupp företag i vilken ingår minst ett reglerat företag t.ex. ett kreditinstitut, ett värde- pappersföretag eller ett försäkringsföretag vilket auktoriserats inom EU. Direktivet definierar två olika kategorier av finansiella konglomerat, sådana som leds av ett reglerat företag auktoriserat inom EU och sådana som leds av ett blandat finansiellt holdingföretag. För respektive kategori gäller delvis olika regler. Finansiella konglomerat som har ett reglerat företag i toppen För att en grupp som i toppen har ett reglerat företag som auktoriserats (dvs. fått tillstånd) av en tillsynsmyndighet inom EU skall betraktas som ett finansiellt konglomerat skall det reglerade företaget vara ett moderföretag till ett företag i den finansiella sektorn, ha ägarintresse i ett företag i den finansiella sektorn eller ha en gemensam eller i huvudsak gemensam ledning med ett företag i den finansiella sektorn (artikel 2.14 b). Finansiella konglomerat som i toppen har ett annat företag än ett reglerat företag auktoriserat inom EU För att en grupp som i toppen har ett annat företag än ett reglerat företag som auktoriserats inom EU skall betraktas som ett finansiellt konglome- rat, skall det i gruppen ingå minst ett dotterföretag som är ett reglerat företag som auktoriserats inom EU. Dessutom skall gruppens samlade verksamhet drivas huvudsakligen inom den finansiella sektorn (artikel 2.14 c). Verksamheten drivs huvudsakligen inom den finansiella sektorn om balansomslutningen för de företag inom gruppen som driver verk- samhet inom försäkringssektorn, banksektorn och värdepapperssektorn överstiger av hela gruppens balansomslutning (artikel 3.1). Ett företag i toppen av ett konglomerat, som inte är ett reglerat företag som auktoriserats inom EU kan vara ett reglerat företag hemmahörande utanför EU eller ett blandat finansiellt holdingföretag (se avsnitt 7.1). Betydande verksamhet inom försäkringssektorn respektive bank- och värde- papperssektorn När en grupp har ett reglerat företag eller ett blandat finansiellt holding- företag i toppen är gruppen ett finansiellt konglomerat bara om det i gruppen ingår åtminstone ett företag som tillhör försäkringssektorn och ett företag som tillhör bank- eller värdepapperssektorn. Den verksamhet som drivs inom båda dessa sektorer skall dessutom vara betydande. Verksamheten i försäkringssektorn respektive bank- och värdepappers- sektorn är betydande om genomsnittet av kvoten av den enskilda sektorns balansomslutning och den totala balansomslutningen för gruppens företag inom den finansiella sektorn, och kvoten av kapitalkravet för den enskilda sektorn och det totala kapitalkravet för gruppens företag inom den finansiella sektorn, överstiger (artikel 3.2). Då gränsvärdena beräknas skall försäkringssektorn beaktas för sig, och banksektorn och värdepapperssektorn beaktas tillsammans. Enligt direk- tivet definieras den minsta finansiella sektorn som den sektor som har det lägsta genomsnittet och den mest betydande sektorn som den sektor som har det högsta genomsnittet (artiklarna 2.14 e och 3.2 andra stycket). Enligt artikel 3.3 skall verksamheten också anses betydande om balansomslutningen för den minsta sektorn i gruppen överstiger 6 mil- jarder euro. I detta fall får emellertid de relevanta behöriga myndigheterna i samförstånd besluta sig för att inte betrakta gruppen som ett finansiellt konglomerat, eller att inte tillämpa direktivets bestämmelser om riskkoncentration, interna transaktioner eller rutiner för intern kontroll och metoder för riskhantering (artiklarna 7, 8 eller 9), om de anser att det inte är nödvändigt eller att det vore olämpligt eller vilseledande med hänsyn till de mål som skall uppnås genom tillsynen. Vid den bedömningen kan exempelvis beaktas att den relativa storleken på den minsta sektorn inte överstiger mätt antingen i termer av det genomsnitt som anges i artikel 3.2 eller i termer av balans- omslutning eller kapitalkrav för en sådan sektor. En annan omständighet som kan beaktas vid den bedömningen är att marknadsandelen, (mätt i termer av balansomslutning för bank- och värdepapperssektorerna och i termer av tecknade bruttopremier för försäkringssektorn), inte överstiger i någon medlemsstat. Beräkningen av direktivets gränsvärden Direktivets artikel 3.7 anger utgångspunkterna för beräkningen av de gränsvärden som gäller för att bestämma om en grupp driver verksamhet huvudsakligen inom den finansiella sektorn eller om verksamheten inom olika sektorer är betydande. Gränsvärden som rör balansomslutningen skall beräknas med hjälp av de aggregerade (dvs. sammanlagda) balans- omslutningarna för gruppens företag enligt deras årsbokslut. Företag som är föremål för ägarintresse skall ingå till det belopp i deras balansomslut- ning som motsvarar den sammanlagda proportionella andelen som grup- pen innehar i företaget. Om en sammanställd redovisning (koncernredo- visning eller motsvarande) har upprättats, skall emellertid denna använ- das i stället för de sammanlagda balansomslutningarna. De gränsvärden som är uttryckta i termer av solvenskrav för försäkringssektorn respek- tive kapitalkrav för bank- och värdepapperssektorn skall beräknas enligt de särbestämmelser som gäller för respektive sektor. Skälen för regeringens förslag Allmänt om definitionen av finansiellt konglomerat Konglomeratdirektivet anger vilka förutsättningar som skall vara upp- fyllda för att en grupp skall vara ett finansiellt konglomerat. Bestämmel- sen är central i direktivet. I den nya lagen om särskild tillsyn över finan- siella konglomerat bör det därför tas in en motsvarande definition. För att svenska bestämmelser om finansiella konglomerat skall vara tillämpliga bör det emellertid i konglomeratet ingå ett svenskt företag som är ett institut eller ett försäkringsföretag. För att ett finansiellt konglomerat skall anses föreligga skall dessutom de förutsättningar som anges i direktivet vara uppfyllda. Direktivet innehåller bestämmelser om hur gränsvärden för identifiering av ett finansiellt konglomerat skall beräknas. Av direktivet framgår när verksamheten inom försäkringssektorn respektive bank- och värdepapperssektorn anses vara betydande samt när en grupp anses driva verksamhet huvudsakligen inom den finansiella sektorn. Samma gränsvärden som anges i konglomeratdirektivet bör för tydlighets skull tas in i den nya lagen. Enligt direktivet skall beräkningar av gränsvärden som rör balansomslut- ningen göras på grundval av uppgifter ur årsboksluten för gruppens Företag som är föremål för ägarintresse skall då räknas in med hänsyn till den proportionella andel som gruppen innehar. Direktivet an- ger inte direkt hur dotterföretag skall räknas in, men i enlighet med prin- ciperna för upprättande av koncernredovisning bör ett dotterföretag räk- nas in till enligt den s.k. förvärvsmetoden. Om en koncernredovisning finns att tillgå skall dock denna användas som underlag för beräkning av gränsvärdena. Det kan noteras att vid upprättandet av koncernredovisning görs vissa avdrag från balansräk- ningarna i de ingående företagen. I normalfallet torde därför resultatet skilja sig åt beroende på om beräkningen görs med utgångspunkt från koncernredovisningen eller med utgångspunkt från de ingående företa- gens individuella redovisningar. Det är inte nödvändigt att i lag i detalj ange vilken redovis- ningsinformation som skall användas vid beräkning av gränsvärdena. I stället bör regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, bemyndigas att meddela föreskrifter i frågan. En särskild fråga är hur man skall hantera en situation där en koncern- redovisning finns tillgänglig, men där vissa dotter- och intresseföretag inte räknats in i koncernredovisningen enligt principerna i redovisnings- lagstiftningen. Det rör sig exempelvis om livbolag som är aktiebolag, men som drivs enligt ömsesidiga principer. Denna typ av bolag är en specifik svensk konstruktion och kan närmast beskrivas som en hybrid mellan aktiebolag och ömsesidigt bolag. Eftersom ett försäkringsaktie- bolag som drivs enligt ömsesidiga principer är förhindrat att dela ut vinst till ägarna, konsolideras det i normalfallet inte heller i koncernredovis- ningen. I ett antal svenska finansiella koncerner drivs en betydande del av försäkringsverksamheten i denna typ av bolag. Trots vinstutdelnings- förbudet kan dessa bolag ha en betydelsefull inverkan på gruppens finan- siella ställning. Hänsyn bör därför tas till balansomslutningen också i ett försäkringsaktiebolag som drivs i enlighet med ömsesidiga principer vid identifieringen av ett finansiellt konglomerat, trots att bolaget inte är konsoliderat i gruppens sammanställda redovisning. Det bör emellertid ändå vara möjligt att utgå från en tillgänglig koncernredovisning vid be- räkningen av de gränsvärden som utgår ifrån balansomslutningen, genom att göra tillägg för försäkringsaktiebolaget. Detaljbestämmelser beträf- fande de tekniska principerna för hur denna beräkning skall göras bör, som nämnts ovan, anges i föreskrifter som kompletterar lagen. För beräkning av de gränsvärden som är formulerade i termer av sol- venskrav (för försäkringsföretag) och kapitalkrav (för kreditinstitut och värdepappersföretag), skall de sektorsspecifika bestämmelserna använ- das. Att de sektorsspecifika bestämmelserna skall tillämpas innebär att ett gruppbaserat kapitalkrav, enligt reglerna i 6 kap. kapitaltäcknings- lagen, skall användas i fråga om en i gruppen ingående finansiell före- tagsgrupp för vilken ett sådant kapitalkrav finns tillgängligt. För en i gruppen ingående försäkringsgrupp skall på motsvarande sätt ett grupp- baserat solvenskrav, beräknat enligt 7 a kap. försäkringsrörelselagen, användas. I de fall gruppbaserade kapital- och/eller solvenskrav saknas, eller inte är tillämpliga, skall de individuella kapital- och solvenskraven adderas för respektive sektor. Vid denna beräkning skall 3 och 4 kap. kapital- täckningslagen tillämpas för företag i bank- och värdepapperssektorn samt 7 kap. 23 och 25 §§ försäkringsrörelselagen för företag i försäk- Prop. 2005/06:45 ringssektorn. Det är inte nödvändigt att direktivets regler för hur gräns- värdena skall beräknas framgår av lag. I stället bör regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, bemyndigas att meddela före- skrifter angående detta. Enligt konglomeratdirektivets bestämmelser om kapitaltäckning skall ett teoretiskt kapitalkrav beräknas för företag inom den finansiella sek- torn i ett finansiellt konglomerat som inte omfattas av individuella kapi- talkrav (se bilaga 1). Vid beräkning av gränsvärden för identifiering av ett finansiellt konglomerat bör det ställas krav på att ett motsvarande teo- retiskt kapitalkrav beräknas för de företag som inte omfattas av något individuellt kapitalkrav (t.ex. finansiella institut). En sammanställning av sådana uppgifter kan vara betungande för ett företag som under normala omständigheter inte omfattas av kapitaltäckningskrav på individuell nivå. Uppgifter om teoretiska solvenskrav torde dock vara nödvändiga för att åstadkomma ett rättvisande gränsvärde enligt bestämmelserna i direkti- vet. Antalet svenska finansiella konglomerat har /2004 begärt in uppgifter från ett antal svenska företagsgrupper som, enligt uppfattning, kunde komma att falla in under definitionen i konglo- meratdirektivet. Vid en genomgång av de inkomna uppgifterna framkom att sju företagsgrupper uppfyllde definitionen av finansiellt konglomerat. Av dessa uppfyllde fem tröskelvärdestestet (artikel 3.2) och två hade en balansomslutning som översteg ett belopp motsvarande (artikel 3.3). Definitionen av finansiellt konglomerat i propositionen har samma innebörd som definitionen i direktivet och därför torde genomgång fortfarande vara relevant. Regeringens förslag: Även om det enligt definitionen finns ett finansiellt konglomerat skall i vissa fall och under vissa givna förutsättningar kunna besluta att bestämmelser om finansi- ella konglomerat inte skall tillämpas. Om det finns andra relevanta behöriga myndigheter än , förutsätter ett sådant be- slut att inspektionen kommer överens med dessa myndigheter om att ett undantag skall göras. beslut kan innebära att en grupp inte betraktas som ett finansiellt konglomerat trots att balansomslutningen för den minsta sektorn överstiger sex miljarder ett företag undantas från beräkningen av gränsvärdena för om det finns ett finansiellt konglomerat. kan efter överenskommelse med de övriga rele- vanta behöriga myndigheterna besluta om att en grupp fortsatt skall behandlas som ett finansiellt konglomerat till dess gruppen under tre års tid inte längre uppnått gränsvärdena eller att intäktsstrukturen eller posterna utanför balansräkningen skall användas i stället för eller i kombination med balansomslutningen vid bedömningen av om det finns ett finansiellt konglomerat. skall på begäran av ett företag som ingår i konglomeratet besluta om det finns förutsättningar att tillämpa någon av de särskilda beräkningsgrunderna. Om ett befintligt finansiellt konglomerat inte längre når upp till de gränsvärden som gäller enligt definitionen av finansiellt konglomerat, skall vissa angivna lägre gränsvärden tillämpas i stället. Finansinspek- tionen skall dock i egenskap av samordnare bestämma att dessa lägre gränsvärden inte skall gälla om det inte är nödvändigt att företagen i det finansiella konglomeratet skall stå under tillsyn enligt lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. En förutsättning för ett sådant beslut är dock att de övriga relevanta behöriga myndigheterna medger det. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att bestämmelserna från ett rättssäkerhetsperspektiv synes väl genomtänkta. ombudsmän (), och anser att det bör klargöras vad som gäller när en domstol ändrar ett beslut som grundas på en överenskommelse. JO påpekar vidare att prövningen inte bara skall ske med tillämpning av svensk rätt utan även med tillämpning av gemenskapsrätten. Länsrätten i anser att det av lag bör framgå att prövning av om det enligt svensk rätt finns förutsättningar för att tillämpa någon av de särskilda beräkningsgrunderna skall utmynna i ett överklagbart beslut. uppger att den önskar ingå sådana internationella överenskommelser som behandlas här, genom att vid möten eller via e-post komma överens med de utländska tillsynsmyndigheterna i sakfrågan. Inspektionen önskar vidare få bemyndigande att reglera vilka omständigheter som kan motivera att en grupp medges undantag från vissa eller samtliga bestämmelser, (se artikel 3.3 i konglomeratdirektivet). , och anser att en grupp inte skall betraktas som ett finansiellt konglomerat förrän gränsvärdena överskridits . Konglomeratdirektivets innehåll: De relevanta behöriga myndighe- terna får under vissa förutsättningar undanta en företagsgrupp från direk- tivets regler om finansiella konglomerat trots att balansomslutningen i den minsta finansiella sektorn i gruppen överstiger . Även i andra situationer kan omständigheter i det enskilda fallet påverka bedömningen av om en grupp skall behandlas som ett finansiellt kon- glomerat eller inte. För att undvika snabba byten av regelverk, får de relevanta behöriga myndigheterna i samförstånd besluta att ta hänsyn till att gränsvärdena uppnåtts i följd och bortse från att så har skett om det inträf- far väsentliga förändringar i gruppens struktur (artikel 3.4). Om ett konglomerat som redan står under tillsyn hamnar under de an- givna gränsvärdena under ett räkenskapsår, skall under de tre kommande åren gränsvärdet i stället för användas för att avgöra om verksamheten inom den finansiella sektorn är betydande. På motsva- rande sätt skall beloppsgränsen användas för konglome- rat som är föremål för tillsyn med anledning av att den samlade balans- omslutningen i den minsta sektorn i gruppen tidigare översteg . För ett konglomerat som i toppen har ett blandat finansiellt holdingföretag skall gränsvärdet i stället för användas för att bedöma om verksamheten huvudsakligen drivs inom den finansiella sektorn. Under de tre årens lopp får dock samordnaren, efter medgivande från övriga behöriga myndigheter, besluta om att de lägre gränsvärdena inte längre skall tillämpas (artikel 3.6). Under vissa omständigheter får de relevanta behöriga myndigheterna i samförstånd besluta att helt och hållet undanta ett företag från beräk- ningen av direktivets gränsvärden (artikel 3.4).