prop · GT0377 · 2006-02-09 00:00:00 — Att använda utvisning i stället för avvisning är dessutom lämpligare mot bakgrund av att det kan förekomma att utlänningen har vistats i innan uppehållsrätten upphört. Regering- en anser därför att avvisning inte skall få ske på den grunden att utlän- ningen saknar uppehållstillstånd, om han eller hon har haft men inte längre har uppehållsrätt. I sådant fall skall utlänningen istället utvisas. Eftersom uppehållstillstånd inte krävs för någon utlänning under vistel- sen tre första månader, bör dock uppehållsrätt som både erhållits och gått förlorad inte ha någon betydelse i sammanhanget. För att utvisning, i stället för avvisning, skall ske måste utlänningen således ha haft uppehållsrätt under tid då uppehållstillstånd annars hade krävts för vistelse i . Regeringens förslag: En EES-medborgare skall ha permanent uppe- hållsrätt om han eller hon har vistats lagligt i utan avbrott under Detsamma skall gälla för familjemedlemmar som inte själ- va är EES-medborgare, om de har vistats lagligt i landet tillsammans med den person från vilken de har härlett sin uppe- Tillfälliga vistelser utanför som inte överstiger sammanlagt eller en längre vistelse på grund av obligatorisk mili- tärtjänstgöring, skall inte påverka vistelsens kontinuitet. gälla vid vistelse utanför landet under högst tolv på varandra följande månader på grund av graviditet och förlossning, allvarlig sjukdom, studi- er eller yrkesutbildning, utstationering på grund av arbete i ett annat land eller särskilda skäl. När utlänningen en gång har fått permanent uppehållsrätt skall han eller hon inte längre behöva uppfylla några villkor för att behålla denna Permanent uppehållsrätt skall endast kunna gå förlorad vid vistelse utanför landet i mer än två på varandra följande år. Regeringen skall bemyndigas att meddela föreskrifter om undantag från villkoren för att erhålla permanent uppehållsrätt. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att frågan om per- manent uppehållsrätt reglas i utlänningsförordningen. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vilka villkor som skall vara uppfyll- da för att permanent uppehållsrätt skall erhållas framgår av artiklarna 16- 18 i rörlighetsdirektivet. Innehållet i dessa artiklar har närmare redogjorts för i avsnitt 5.11 och 5.12. Det bör dock särskilt betonas att den perma- nenta uppehållsrätten, när denna en gång erhållits, inte skall omfattas av Detta framgår av skäl 18 i rörlighetsdirektivet. är de villkor som härvid avses de villkor som anges i kapitel III. 14.2 i nämnda kapitel anges att unionsmedborgare och deras familjemed- lemmar skall ha uppehållsrätt enligt artiklarna 7, 12 och 13 så länge de uppfyller villkoren i dessa artiklar. Detta gäller således inte om utlän- ningen en gång har fått permanent uppehållsrätt. Eftersom kravet på fem års fortlöpande vistelse i landet är ett centralt inslag i fråga om den per- manenta uppehållsrätten anser regeringen att detta skall framgå i lag. Likaså bör i lag anges i vilka fall vistelse utanför landet skall inverka på erhållande och bibehållande av permanent uppehållsrätt. I artikel 16.3 i rörlighetsdirektivet anges i vilka fall vistelse utanför den mottagande medlemsstaten som inte skall påverka bedömningen av om utlänningen fortlöpande vistas här i landet. Vidare anges i artikel 16.4 att permanent uppehållsrätt, när den väl har förvärvats, skall kunna gå förlorad endast genom bortavaro från den mottagande medlemsstaten i mer än två på varandra följande år. Reglerna i rörlighetsdirektivet om undantag från kraven vistelse i landet för att erhålla permanent uppe- hållsrätt är dock relativt invecklade (se avsnitt 5.12). Eftersom det är an- geläget att själva lagen inte tyngs med alltför mycket detaljbestämmelser bör regeringen ges möjlighet att meddela närmare föreskrifter i detta 5.8Begränsningar i rätten till inresa och uppehåll Vad som behandlas i artiklarna 27-29 i rörlighetsdirektivet är i vilka fall det är möjligt för medlemsstaterna att begränsa rätten till inresa och up- pehåll för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar. Sådan be- gränsning av den fria rörligheten får ske av hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa. Det bör betonas att det här är fråga om att begränsa rätten till inresa och uppehåll. Om en familjemedlem från tredje land t.ex. saknar pass och dessutom inte på något annat sätt kan styrka sin identitet, föreligger inte någon rätt till inresa i (jfr artikel 5). På motsvarande sätt föreligger ingen rätt att uppehålla sig i , om utlänningen inte uppfyller de villkor som anges i rörlighetsdirektivet (jfr artikel 14). Det som anges i artiklarna 27-29 är således i vilka fall en ut- länning som uppfyller de i rörlighetsdirektivet uppställda villkoren för rätt till inresa och/eller uppehåll i en annan medlemsstat, ändå kan för- vägras inresa eller avlägsnas från denna medlemsstats territorium. Det bör i sammanhanget konstateras att den svenska språkversionen av rörlighetsdirektivet genomgående använder begreppet utvisning som benämning på åtgärder som på något sätt innebär ett avlägsnande av en person från den mottagande medlemsstaten. I den engelska språkversio- nen används begreppet expulsion, dock inte i artikel 5.4 där istället uttrycket turn back förekommer. Enligt svensk terminologi är avvis- ning ett avlägsnande som beslutas av en administrativ myndighet och där utlänningen inte har och inte heller, när avlägsnandefrågan aktualiseras, har haft uppehållstillstånd i efter ankomsten här. Utvisning avser avlägsnanden i andra fall, t.ex. som en följd av att utlänning dömts för ett brott av viss svårighetsgrad eller då utlänningen har stannat kvar i Sveri- ge sedan uppehållstillståndet har upphört att gälla. Mot bakgrund av de sammanhang i vilka rörlighetsdirektivet använder begreppet utvisning kan det förutsättas att begreppet inte är begränsat till den svenska inne- börden utan även kan avse en del av de svenska avvisningsfallen. 5.8.2Beslut om avlägsnande på grund av hänsyn till allmän ordning eller säkerhet Regeringens förslag: En särskild bestämmelse om utvisning av utlän- ningar med uppehållsrätt på grund av hänsyn till allmän ordning och sä- kerhet, utöver nu gällande möjligheter till utvisning på grund av brott eller med stöd av lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, LSU, skall införas. Några andra författningsändringar bedöms i detta avseende inte nödvändiga. En utlänning som har uppehållsrätt och som kan styrka sin identitet och sitt medborgarskap, samt i förekommande fall att han eller hon är familjemedlem till en EES-medborgare, får inte avvisas. I stället skall avlägsnandet i sådant fall ske genom utvisning. Utredningens förslag: Utredningen har bedömt att rörlighetsdirekti- vets bestämmelser om de grundläggande förutsättningarna för avvisning eller utvisning på grund av hänsyn till allmän ordning och säkerhet inte föranleder några författningsändringar. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig i frågan. Skälen för regeringens förslag: I svensk rätt finns flera bestämmelser om avvisning och utvisning som kan sägas utgå från hänsynen till allmän ordning och säkerhet. Av 8 kap. 1 § 5 NUtlL framgår att en utlänning får avvisas om han el- ler hon inte uppfyller de krav för inresa som föreskrivs i artikel 5 i . Ett av kraven i artikel 5 i konventionen är att utlänningen inte är registrerad på s.k. spärrlista i Schengens informa- tionssystem. En utlänning får registreras på spärrlista om det finns beslut om det av en nationell myndighet eller domstol enligt landets lagstiftning och beslutet är grundat på att utlänningen utgör ett hot mot allmän ord- ning och säkerhet eller på att han har avvisats eller utvisats. Av 8 kap. 1 § 6 NUtlL framgår vidare att en utlänning som under vissa förutsättningar har avvisats eller utvisats från en annan EES-stat även får avvisas från . För att bestämmelsen skall vara tillämplig skall det utländska beslutet vara grundat på att utlänningen underlåtit att följa gäl- lande bestämmelser om utlänningars inresa eller vistelse i den andra sta- ten eller, genom hänvisningen till 7 kap. 6 § NUtlL, på att det bl.a. före- ligger ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säker- heten. Bestämmelsen är, i den del den hänvisar till 7 kap. 6 § NUtlL, inte tillämplig på bl.a. EES-medborgare och vissa av dessas familjemedlem- mar från tredje land. Begreppet familjemedlem är dock i detta avseende inte lika omfattande som enligt rörlighetsdirektivet. Bestämmelsen byg- ger på direktivet 2001/40/EG om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land. Avvisning kan därtill ske med stöd av 8 kap. 2 § första stycket NUtlL. I detta sammanhang är följande grunder för avvisning av intresse: -Det kan antas att utlänningen under vistelsen i eller i något annat nordiskt land inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt (punkt 2). -Det kan antas att utlänningen pga. tidigare frihetsstraff eller någon annan särskild omständighet kan antas komma att begå brott i eller något annat land (punkt 3). -Utlänningen kan pga. tidigare verksamhet eller i övrigt komma att an- tas bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverksamhet i eller i något annat nordiskt land (punkt 4). -Det har med stöd av lagen (1996:95) om vissa internationella sank- tioner föreskrivits att utlänningen får avvisas (punkt 5). Av 8 kap. 8 § NUtlL följer vidare att en utlänning får utvisas ur Sveri- ge, om han eller hon döms till svårare påföljd än böter och om gärningen är av sådant slag och övriga omständigheter är sådana att det kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet, eller om brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar. Fråga här är således om utvis- ning pga. brott. Slutligen föreskrivs i 1 § lagen (1991:572) om särskild utlänningskon- troll, LSU, att en utlänning får utvisas om det behövs av hänsyn till rikets säkerhet, eller om det med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att han kom- mer att begå eller medverka till terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott. En förutsättning för sådan utvisning är att utlänningen inte avvisas eller utvisas med stöd av utlänningslagen. Även om bestämmelserna om återkallelse av uppehållstillstånd i 7 kap. NUtlL inte kommer att ha någon praktisk betydelse för utlänningar med uppehållsrätt, bör något även sägas om dessa bestämmelser. I likhet med de nämnda avvisnings- och utvisningsbestämmelserna omfattar även vissa av återkallelsebestämmelserna fall då en utlänning pga. hän- syn till allmän ordning och säkerhet inte längre bör ha rätt att uppehålla sig här. Själva utvisningen sker dock på den grunden att utlänningen efter återkallelsen saknar tillstånd att vistas i landet. Enligt 7 kap. 3 § NUtlL får uppehållstillstånd återkallas för en utlänning som rest in i landet bl.a. om det pga. tidigare verksamhet eller i övrigt kan antas att utlänningen kommer att bedriva sabotage, spioneri eller olovlig underrättelseverk- samhet i eller i något annat nordiskt land. Enligt 7 kap. 5 § NUtlL får uppehållstillstånd återkallas för en utlänning som har registre- rats på den spärrlista som avses i 3 § 2 lagen (2000:344) om Schengens informationssystem, om det finns särskilda skäl för en återkallelse. Enligt regeringens bedömning är de nu nämnda avvisnings- och utvis- ningsmöjligheterna i NUtlL och LSU förenliga med artikel 27 i rörlig- hetsdirektivet. Vid beslut om avvisning med stöd av 8 kap. 2 § första stycket 2, 3 och 4 NUtlL och beslut om utvisning med stöd 8 kap. 8 § Prop. 2005/06:77 samma lag eller enligt LSU, är det utlänningens eget beteende och inte allmänpreventiva hänsyn som ligger till grund för beslutet. Detta är ett krav enligt artikel 27.2 i rörlighetsdirektivet. Eftersom det i samtliga av- visnings- och utvisningsbestämmelser anges att avvisning eller utvisning får ske, bör den beslutande myndigheten eller domstolen alltid ha möj- lighet att ta detta i beaktande. Några författningsändringar är i detta avse- ende inte nödvändiga. Eftersom avvisning inte skall kunna ske av en ut- länning med uppehållsrätt bör dock i 8 kap. NUtlL införas en ny utvis- ningsgrund för dessa personer. En sådan grund för utvisning är dessutom nödvändig mot bakgrund av att utlänningar med uppehållsrätt inte behö- ver ha uppehållstillstånd för att få vistas i . Det stärkta skydd mot avvisning och utvisning pga. hänsyn till allmän ordning och säkerhet som enligt rörlighetsdirektivet skall tillkomma vissa kategorier av utlänning- ar, behandlas närmare i avsnitt 6.9. I alla fall av avlägsnande av en utlänning som har uppehållsrätt i Sve- rige bör lämpligen utvisning användas. Eftersom det får krävas att EES- medborgare och deras familjemedlemmar vid inresa i vart fall skall kun- na styrka sin identitet och att de omfattas av rätten till fri rörlighet, kan det dock inte föreligga hinder mot att avvisa en sådan utlänning som inte på något sätt kan styrka detta, även om denne faktiskt uppfyller villkoren för att ha uppehållsrätt. Avvisning skall således kunna ske i sådana fall. 5.8.3Beslut om avlägsnande på grund av hänsyn till folkhälsan Regeringens bedömning: Vad som anges i artikel 29 i rörlighetsdirekti- vet om utvisning på grund av hänsyn till folkhälsan föranleder inga för- fattningsändringar. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens bedömning: I svensk rätt saknas i allt väsent- ligt bestämmelser om utvisning pga. hänsyn till folkhälsa. Enligt utlän- ningsförordningen finns dock en möjlighet att på grund av hänsynen till bl.a. hälsa vägra att ge uppehållstillstånd till en utlänning som är bosatt men inte medborgare i en EES-stat eller i och som under vissa förutsättningar skall arbeta tillfälligt i . Därutöver finns inga för- fattningsbestämmelser som på grund av hänsynen till folkhälsan kan be- gränsa en utlännings rätt att vistas i landet. Enligt regeringens bedömning saknas anledning att införa sådana bestämmelser. Vad som anges i artikel 29 föranleder således inga författningsändringar. 5.8.4Beslut om avlägsnande på annan grund än hänsynen till allmän ordning och säkerhet Regeringens bedömning: De grunder för avvisning som anges i 8 kap. 1 § 3 och 2 § andra stycket NUtlL saknar praktisk betydelse för EES- medborgare och deras familjemedlemmar. Någon ändring av dessa be- stämmelser är inte nödvändiga. Regeringens bemyndigande i 7 kap. 9 § NUtlL att meddela föreskrifter om återkallelse av uppehållstillstånd kommer, i fråga om EES-medborgare och deras familjemedlemmar, att sakna praktisk betydelse. Det saknas dock anledning att upphä- va bemyndigandet. Utredningens bedömning: Utredningen har föreslagit att den be- stämmelse i utlänningsförordningen, som avser återkallande av uppe- hållstillstånd och som kommer att sakna tillämpningsområde, bör upphä- vas. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: utlänningslag finns flera bestämmelser som på något sätt avser avlägsnanden på andra grun- der än hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa. I avsnitt 6.3 har behandlats på vilket sätt möjligheterna till avvisning med stöd av 8 kap. 1 och 2 §§ NUtlL bör begränsas. Som tidigare nämnts i avsnitt 5.8.1.2 kan dock utvisning ske med stöd av 8 kap. 7 § NUtlL av en utlänning som har fått sitt uppehållstillstånd återkallat. Återkallelse kan härvid ske med stöd av bestämmelserna i 7 kap. NUtlL. Av 7 kap. 9 § NUtlL följer att regeringen får meddela föreskrifter om att uppehållstillstånd får återkal- las i andra fall än som anges i detta kapitel för de utlänningar som omfat- tas av eller avtalet mellan EU och dess medlemsstater å ena sidan och å andra sidan om fri rörlighet för personer. Regering- en har meddelat sådana föreskrifter med stöd av motsvarande bemyndi- gande utlänningslag. Med stöd av 3 kap. 5 c § UtlF uppehålls- tillståndet återkallas för utlänningar som grundar sin vistelserätt på ge- menskapsrätten och som inte försörjer sig eller annars saknar medel för sitt uppehälle. Dessutom kan återkallelse av uppehållstillstånd beslutas för de familjemedlemmar som anges i 3 kap. 5 b UtlF och som inte läng- re har anknytning till en EES-medborgare eller en schweizisk medborga- re. Nämnda bestämmelser kommer, vad gäller EES-medborgare och de- ras familjemedlemmar, inte längre att fylla någon funktion, eftersom de inte kommer att vara skyldiga att inneha uppehållstillstånd i . Motsvarande bestämmelser kommer dock att behövas i fråga om schwei- ziska medborgare och deras familjemedlemmar. Regeringen bedömer därför att bemyndigandet i 7 kap. 9 § NUtlL bör finnas kvar. Enligt 8 kap. 1 § 3 NUtlL får en utlänning avvisas om det vid ankoms- ten till framkommer att han eller hon tänker besöka något annat nordiskt land men saknar erforderligt tillstånd att resa dit. Bestämmelsen har sin grund i den ännu gällande nordiska passöverenskommelsen. Ge- nom överenskommelsen är varje nordiskt land skyldigt bl.a. att avvisa utlänningar som saknar inresetillstånd till ett annat nordiskt land som utlänningen tänker besöka. Enligt sin ordalydelse är bestämmelsen inte begränsad till att avse endast de utlänningar som kommer till för omedelbar genomresa till ett annat nordiskt land, utan gäller även gent- emot sådana utlänningar som avser att vistas i innan de Prop. 2005/06:77 fortsätter till det andra nordiska landet. Även 8 kap. 2 § andra stycket NUtlL har sin grund i den nordiska passöverenskommelsen. Enligt denna bestämmelse kan en utlänning avvisas, om det har begärts av den centra- la utlänningsmyndigheten i ett annat nordiskt land och det kan antas att utlänningen annars beger sig till det landet. Bestämmelsen torde ha liten praktisk betydelse. Någon egentlig materiell grund för avvisning anges inte i bestämmelsen, som således kan bli tillämplig på vilken utlänning som helst som enligt en annan nordisk myndighet bör avvisas från Sveri- ge. Enligt regeringens bedömning är det inte påkallat med någon ändring av de nu nämnda bestämmelserna, som dock bör tillämpas med beaktan- de av rörlighetsdirektivets föreskrifter om tillåtna grunder för avlägsnan- de. Det är tveksamt om en utlänning som enligt gemenskapsrätten har rätt att vistas i kan avvisas endast på den grunden att han eller hon saknar rätt att vistas i ett annat nordiskt land, som han eller hon tän- ker besöka. Om utlänningens vistelse i endast avser genomresa till det andra nordiska landet ligger det dock närmast till hands att avvisa honom eller henne. Det bör i sammanhanget nämnas, att om ett annat nordiskt lands centrala utlänningsmyndighet begär att en utlänning avvi- sas ur , måste denna myndighet iaktta gemenskapsrättens regler om fri rörlighet innan en sådan begäran överhuvudtaget framförs. 5.8.5Skyldigheten att återta en person som utvisats från en annan medlemsstat Regeringens bedömning: Vad som i artikel 27.4 i rörlighetsdirektivet anges om skyldigheten för en medlemsstat att ta emot en person, vars pass eller identitetskort har utfärdats av den medlemsstaten, som pga. hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa har utvisats från en annan medlemsstat, föranleder inga författningsändringar. Utredningens bedömning: I denna del föranleder rörlighetsdirektivet ingen ändring i svensk rätt. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Den som är svensk medborgare har en ovillkorlig rätt att resa in i . Såvitt gäller utlänningar som har fått s.k. främlingspass innebär artikeln att inte kan vägra en myndighet i ett annat EES-land att verkställa ett utvisningsbeslut till Sve- rige. I svensk rätt finns emellertid inte någon författningsbestämmelse som anger att får vägra att ta emot en utlänning med främlings- pass utfärdat i som har utvisats från ett annat land. Enligt reger- ingens bedömning föranleder således artikel 27.4 inga författningsänd- ringar. Återreseförbud i vissa fall Regeringens förslag: möjligheter att förena ett beslut om avvisning eller utvisning med ett förbud för utlänningen att återvända till , skall i fråga om EES-medborgare och de- ras familjemedlemmar begränsas till sådana beslut om avvisning eller utvisning som grundar sig på hänsynen till allmän ordning eller säkerhet. Detsamma skall gälla beslut om avvisning eller utvisning som prövas av en migrationsdomstol, Migrationsöverdomstolen eller regeringen. Utredningens förslag: Utredningen har föreslagit att det i utlännings- lagen införs en begränsning av möjlighet att förena vissa beslut om avlägsnande med förbud för utlänningen att återvända till . Såvitt gäller regeringens möjlighet att meddela sådana förbud lämnas inget författningsförslag men utredningens bedömning är att frå- gan bör uppmärksammas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Remissinstanserna: Har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag: Artikel 15.3 i rörlighetsdirektivet fö- reskriver att den som avlägsnats från en medlemsstat på andra grunder än hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa, inte får förbjudas att återvända. Enligt regeringens bedömning utgör denna bestämmelse hin- der mot en del av de återreseförbud som kan meddela med stöd av utlänningslag. möjligheter att meddela sådana förbud i fråga om EES-medborgare och deras familje- medlemmar bör därför begränsas till att avse fall i vilka beslut om av- lägsnande grundats på allmän ordning eller säkerhet. Av 8 kap. 21 § and- ra stycket NUtlL framgår att en migrationsdomstol, Migrationsöver- domstolen eller regeringen vid prövning av ett beslut om avvisning eller utvisning får besluta om återreseförbud, även om ingen lägre instans har meddelat ett sådant förbud. Den nämnda inskränkningen av Migra- tionsverkets möjligheter att meddela återreseförbud bör på motsvarande sätt gälla även i dessa fall. 5.9Skydd mot avvisning och utvisning på grund av hän- syn till allmän ordning eller säkerhet 5.9.1Beaktande av personliga förhållanden Regeringens förslag: Sådana hänsyn som enligt 8 kap. 11 § första styck- et NUtlL skall tas till utlänningens anknytning till det svenska samhället, skall tas inför alla utvisningsbeslut enligt utlänningslag och la- gen om särskild utlänningskontroll, om besluten grundar sig på hänsynen till allmän ordning och säkerhet. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock föreslagit att hänsyn skall tas till utlänningens an- knytning till det svenska samhället även inför vissa avvisningsbeslut. Remissinstanserna: i delar utred- ningens bedömning att 4 kap. 10 § första stycket UtlL, som gäller utvis- ning på grund av brott, måste anses uppfylla de krav som artikel 28.1 ställer och det framstår därför som ändamålsenligt att låta innehållet i Prop. 2005/06:77 nämnda bestämmelse i UtlL gälla även säkerhetsärendena. LSU föreslås ändringen ske genom en hänvisning i 5 § till den föreslagna 4 kap. 2 a § UtlL. Eftersom 5 § redan nu innehåller hänvisningar till vissa regler i UtlL kan en sådan lösning i och för sig anses smidig. Den före- slagna bestämmelsen innebär emellertid att nya omständigheter måste beaktas vid utvisning avseende de personer som omfattas av direktivet (vilket blir än tydligare när det gäller bestämmelserna om stärkt skydd och mycket starkt skydd mot utvisning). Det bör därför övervägas om inte dessa nya omständigheter, som är av central betydelse vid prövning- en av utvisningsfrågan, bör framgå direkt av LSU. Det kan t.ex. ske ge- nom att vad som föreskrivs i den föreslagna 4 kap. 2 a § UtlL i tillämpli- ga delar förs in i 1 § LSU.