prop · GT0385 · 2006-03-09 00:00:00 — Ett exempel är den situationen att gemenskapen beslutar om ekonomiska sanktioner mot tredjeland på grund av att staten bryter mot något av de grundläggande värden som framgår av artikel 11 EU, t.ex. mänskliga rättigheter. Ett tredjeland som bryter mot sådana fundamentala principer kan inte åberopa bestämmelser i ett bilateralt investerings- skyddsavtal. Orsaken till att de restriktiva åtgärderna vidtas är i det fallet ett folkrättsbrott från avtalspartens sida. Förutom att det kan vara fråga om att tillämpa principen om clausula rebus sic stantibus, kan det också innebära en folkrättsligt legitim repressalie att suspendera förpliktelser enligt ett bilateralt avtal när en annan stat har handlat folkrättsstridigt. har slutligen framhållit att gemenskapen har gjort samma typ av åtagande mot tredjeland i Engergistadgefördraget och att kommissionens påstående att gemenskapen, men inte medlemsstaterna, kan avtala bort fördragsbestämmelser i förhållande till tredjeland inte rimligen kan vara korrekt. Som förklarade i svaret på den formella underrättelsen står det i stället klart att gemenskapens utgångspunkt, när det gäller den folkrättsliga innebörden av ett åtagande som det i Energistadgefördraget och i artikel 5 i investeringsskyddsavtalet mellan och , är densamma som . Även gemenskapen utgår således från att ett sådant åtagande inte innebär att gemenskapen är förhindrad att vidta åtgärder under sådana exceptionella omständigheter som krävs för att de aktuella fördragsbestämmelserna skall kunna tillämpas. stadgefördraget inte gav detta handlingsutrymme hade, som anges i artikel 300.5 EG, fördragsändring krävts innan avtalet ingicks. Uppehållstillstånd för familjemedlemmar (ärendenummer /2235) Kommissionen har anfört att den svenska lagstiftningen och förfarandet i , när det gäller utfärdande av uppehållstillstånd till medborgare i tredjeland som är familjemedlemmar till medborgare i Europeiska unionen och som vill utnyttja bestämmelserna i direktiv /148/EEG om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medborgare i medlemsstaterna i fråga om etablering och tillhandahållande av tjänster, är oförenliga med artikel 18 EG och direktiv /148/EEG, eftersom det ställs krav på att personen först vistas lagligt i gemenskapen, att ekonomiskt oberoende i ursprungslandet kan bevisas och att det finns ett åtagande från gemenskapsmedborgaren som garanterar en viss levnadsnivå. har anfört följande. Kommissionens påståenden återspeglar varken innehållet i svensk lagstiftning eller svenska myndigheters praxis. Några krav på bevis om ekonomiskt oberoende eller åtagande från gemenskapsmedborgaren som garanterar en viss levnadsnivå finns inte. Vad som däremot följer av den svenska lagstiftningen är att det skall finnas ett beroendeförhållande mellan unionsmedborgaren och den anhöriga tredjelandsmedborgaren. Det skall vara fråga om ett faktiskt beroendeförhållande som uppstått i hemlandet. Medlemsstaten behöver därför inte nöja sig med en åtagandeförklaring från den anhörige unions- medborgarens sida. Något krav på att personen ska vistas lagligen i gemenskapen för att uppehållstillstånd ska kunna utfärdas ställs inte upp. Vad gäller rätten till skydd för familjeliv enligt artikel 8 i Europa- konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna måste en bedömning göras utifrån omständlig- heterna i det enskilda fallet. Det kan noteras att den formella underrättelsen har sin grund i ett enskilt ärende som handläggs i . har i det ärendet beslutat inhämta förhandsavgörande från EG- domstolen enligt artikel 234 EG (mål C-1/05). Bristande genomförande av direktiv /86/EG (ärendenummer /1046) Kommissionen har anfört att , genom att inte genomföra och rapportera till kommissionen om genomförandet av direktiv /86/EG om rätt till familjeåterförening, har brutit mot direktivet. Underrättelsen skall besvaras . Privat införsel av alkohol (ärendenummer /2267, mål C-186/05) Kommissionen har yrkat att domstolen skall fastställa att har brutit mot artikel 28 EG genom att hindra så kallad privatinförsel av alkoholhaltiga drycker genom oberoende mellanhand eller yrkesmässig befordran, vilket inte kan anses rättfärdigat enligt artikel 30 EG. Målet rör samma fråga som mål C-170/04 m.fl. mot Riksåklagaren, begäran om förhandsavgörande från . har bestritt talan i enlighet med vad som framhållits av regering- en i det skriftliga yttrandet i mål C-170/04 m.fl. Till detta kommer att dom i mål C-438/02 (apoteksmålet) nu har givit klart stöd för regeringens inställning att den princip som framgår av domen i mål C-189/95 (1997 I-5909) nämligen att bestämmelser som rör handelsmonopols omfattning och funktionssätt inte skall bedömas enligt artiklarna 28 och 30 EG utan enligt artikel 31 EG alltjämt gäller. har därför bestritt talan redan på den grunden att fastställelseyrkandet endast avser överträdelse av artiklarna 28 och 30 EG. har dock sakfram- ställningsvis framhållit att bestämmelserna är förenliga med artikel Under alla omständigheter har gjort gällande att de svenska bestämmelserna är berättigade enligt artikel 30 EG, eftersom de är ägnade att uppnå målet att motverka alkoholens skadeverkningar genom att hålla konsumtionen nere och då de inte är mer ingripande än vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. har ansökt om intervention till stöd för . Svensk lagstiftning om föräldraförsäkring (ärendenummer /4075) Kommissionen har gjort gällande att kravet i svensk lag om erhållande av föräldraförmåner, att en förälder skall ha varit försäkrad före barnets födelse, i praktiken innebär att migrerande arbetstagare behandlas på ett mindre gynnsamt sätt. Kommissionen anser att bestämmelsen, som den tillämpas i , är indirekt diskriminerande och står i strid med artikel 3 i förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen och artikel 7 i förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen. har anfört att för att sammanläggning skall kunna ske krävs att det finns någon period att sammanlägga med i . I annat fall följer av regeln om sammanläggning att sammanläggning inte kan ske, vilket innebär att villkoren för att utge en förmån i det enskilda fallet inte är uppfyllda. Sådan sammanläggning behöver emellertid göras endast om föräldrapenning skall utges på sjukpenningnivån. 240-dagarsvillkoret är ett försäkringsvillkor för att föräldrapenning skall kunna utges med belopp motsvarande sjukpenning. Förmånen är avgiftsfinansierad. Prin- cipen om likabehandling kan således inte åberopas i denna situation, eftersom den skall bedömas utifrån sammanläggningsprincipen. Om man lägger likabehandlingsprincipen till grund för att åsidosätta regler om sammanläggning, kan detta leda till att sammanläggningsprincipen urholkas på ett sådant sätt att det till slut kan framstå som meningslöst att ha en reglering om sammanläggning. Bristande genomförande av direktiv /94/EG (ärendenummer /1342) Kommissionen har anfört att , genom att inte genomföra och rapportera till kommissionen om genomförandet av direktiv /94/EG om ändring av direktiv /768/EEG om tillnärmning av medlems- staternas lagstiftning om kosmetiska produkter avseende bilaga IX, har brutit mot direktivet. Det faktum att bilaga IX inte innehåller några alternativa metoder ger inte en medlemsstat rätt att avstå från att uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet. har anfört att även om man kan ifrågasätta lämpligheten av att implementera bilagan trots att den inte innehåller några alternativa metoder så kommer att tillmötesgå kommissionens Anmälan av genomförandet gjordes . Svenska medborgares tillgång till sjukvård i andra medlemsstater och kravet på förhandstillstånd (ärendenummer /4859, 2002/4274 och 2003/4985) Kommissionen har gjort gällande att det svenska systemet för patienters tillgång till sjukvård i andra medlemsstater och reglerna för ersättning av kostnader för sjukvård i andra medlemsstater strider mot artikel 49 EG. Kommissionen menar att inte uppfyller sina skyldigheter enligt artikel 49 EG för det första eftersom tillämpar ett system enligt vilket det krävs förhandstillstånd för ersättning av kostnader för öppen vård i andra medlemsstater när kostnaden skulle ha täckts av det svenska hälso- och sjukvårdsystemet om behandlingen hade tillhandahållits i . För det andra menar kommissionen att det svenska systemet inte är förenligt med artikel 49 EG eftersom tillämpar ett system enligt vilket det krävs förhandstillstånd för ersättning av kostnader för sluten vård i andra medlemsstater, och lagstiftningen inte innehåller några bestämmelser om kriterierna för att få förhandstillstånd som uppfyller kraven på öppenhet och rättssäkerhet. har anfört att det i svensk rätt inte finns något krav på förhandstillstånd för den som önskar utnyttja sin rätt enligt artiklarna 49 och 50 EG att ta emot medicinska tjänster på sjukhus i en annan medlemsstat och begära ersättning för kostnaderna härför. Enligt regeringens uppfattning står det också klart att EG-rätten inte kräver att upprätthåller ett krav på förhandstillstånd. meddelade Regeringsrätten en dom som med utgångspunkt i EG- domstolens praxis klargjorde rättsläget beträffande den svenska regleringen. Sedan Regeringsrättens dom meddelats står det klart för den och de svenska myndigheterna att avsaknaden av ett generellt krav på förhandstillstånd för sjukhusvård i andra medlemsstater inte medför att ansökningar om ersättning för vård kan avslås på den grunden att förhandstillstånd inte beviljats. De klagomål som kommissionen mottagit torde härröra från tiden före Regeringsrättens dom då svenska myndigheter och regeringen uppfattat rättsläget på ett annat sätt. Om ansökan om förhandstillstånd enligt förordning 1408/71 avslås, eller om patienten överhuvudtaget inte önskar använda sig av ett 1408/71-förfarande står det patienten fritt att ändå motta vården i den andra medlemsstaten. Patienten får då lägga ut kostnaden för vården, men kan sedan vården mottagits begära ersättning hos Försäkrings- kassan. betalar då ut ersättning för vården med avdrag endast för svenska patientavgifter. Den enda situation när ersättning nekas är om den vård som mottagits inte skulle ha täckts av det svenska hälso- och sjukvårdssystemet om behandlingen hade getts i eller om behandlingen som mottagits inte är internationellt accepterad. Inom pågår ett arbete med att se över den svenska lagstiftningen om rätten till vård och ersättning härför i andra EU/EES- länder. Avsikten är att överväga om ett generellt förhandstillståndssystem skall inrättas för planerad sjukhusvård. Avsikten är att ett förslag skall kunna remitteras /2005. Kommissionen har begärt komplettering med information om vilka åtgärder som vidtagits för att garantera att patienter får den ersättning de har rätt till. har svarat att målsättningen är att ett förslag till system med förhandsbesked skall remitteras . Det innebär att någon förändring av svensk nationell rätt inte har skett sedan det tidigare svaret avgavs . Av från framgår bl.a. att när det gäller ersättning med stöd av artiklar- na 49 och 50 EG för vårdkostnader som har uppkommit i ett annat EU- eller EES-land har, till och med , totalt 243 personer ansökt om ersättning i efterhand. 216 personer, vilket motsvarar av de sökande, blev beviljade ersättning. De vanligaste orsakerna till avslag var att ansökan om ersättning inkommit , dvs. att det gått mer än två kalenderår från det att betalning för vården erlades samt att vården inte bedömdes vara vetenskaplig. Uppgifterna i delrapporten ger stöd för uppfattningen att personer som omfattas av det svenska sjukvårdssystemet och söker ersättning med stöd av EG-fördraget ges ersättning för hälso- och sjukvård i ett annat EU- eller EES-land utan förhandstillstånd. Handikappersättning och vårdbidrag (ärendenummer /2159) Kommissionen anser att dessa två förmåner utgör klassiska social- försäkringsförmåner, och inte särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner i artiklarna 4.2 a och 10 a i förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egen- företagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen. upp- fyller därför inte sina skyldigheter enligt artiklarna 39 och 34 EG genom att kräva bosättning i landet för tillerkännande av förmånerna. har anfört att det kan konstateras att de särskilda avgifts- finansierade förmåner som avses i artikel 4.2 a i förordning 1408/71 omfattas av samordningsreglerna vilket bl.a. innebär att personer skall likabehandlas. Principen om likabehandling medför att vid bosättning i en medlemsstat finns en rätt till alla de särskilda förmåner som det landets medborgare har tillgång till. Förmånerna utges enligt reglerna i denna stats lagstiftning och på bekostnad av denna stat. Denna princip är grundläggande för att befrämja rörligheten. När det gäller förmåner som inte har en tydlig koppling till arbete eller avgifter är det emellertid också en rimlig utgångspunkt att den fria rörligheten inte behöver innebära att migrerande arbetstagare helt och hållet undantas från konsekvenserna av att det finns olika nationella trygghetssystem. Man bör i detta Skr. 2005/06:85 sammanhang särskilt konstatera att typen särskilda icke avgifts- Bilaga 4 finansierade förmåner har en stark koppling till de ekonomiska och sociala förhållandena i ett land och att detta i sig utgör ett starkt vägande skäl till att undanta dem från regeln om exportabilitet. hävdar att det inte är relevant att med utgångspunkt i domen i målet C-215/99 Jauch generellt konstatera att vissa förmåner, som den svenska handikapp- ersättningen, skall anses vara kontantförmåner vid sjukdom och på den grunden avföras från bilaga IIa. Den förmån som var aktuell i Jauch- målet utgavs som ett schablonbidrag. Kopplingen till en pension gav bidraget drag av klassisk socialförsäkringsförmån och den var indirekt avgiftsfinansierad. En förmån som den svenska handikappersättningen är emellertid en särskild förmån som beviljas individuellt i förhållande till den försäkrades situation som handikappad. Den kan inte på något sätt anses vara en förmån som utbetalas med schablonbelopp som det österrikiska vårdbidraget i Jauch-målet. Handikappersättningen utges inte som tillägg till någon förmån enligt artikel 4.1 och den är inte heller avgiftsfinansierad, varken direkt eller indirekt. Denna bedömning gäller för övrigt även det svenska vårdbidraget. Det svenska vårdbidraget som utges för handikappade barn är inte generellt utan utges efter individuell prövning. Vårdbidraget är inte kopplat till avgifter utan är skattefinansierat. Det svenska vårdbidraget bör därför inte kunna jämställas med förmån av den typ som domen i målet C-43/99 Leclere behandlar. Domstolen har vid ett flertal tillfällen medgivit att förmåner som är nära knutna till sociala förhållanden kan beviljas med ett förbehåll för ett villkor om bosättning i den stat där den behöriga myndigheten finns. Den svenska handikappersättning och det svenska vårdbidraget tillhör en kategori förmåner vars villkor för beviljande är nära knutna till ett särskilt ekonomiskt och socialt sammanhang. När det gäller den nationella rätten avseende den svenska handikappersättningen och det svenska vårdbidraget kan konstateras att bestämmelserna om beviljande av förmånerna inte ger mottagaren en i lag definierad rättighet och att förmånerna inte automatiskt beviljas personer som uppfyller vissa objektiva kriterier. I stället sker en noggrann individuell bedömning i varje enskilt fall av de personliga behoven. Bristande genomförande av direktiv /98/EG (ärendenummer /0866) Kommissionen har anfört att , genom att inte genomföra och rapportera till kommissionen om genomförandet av direktiv /98/EG om fastställande av kvalitets- och säkerhetsnormer för insamling, kontroll, framställning, förvaring och distribution av humanblod och blodkomponenter och om ändring av direktiv /83/EG, har brutit mot direktivet. har anfört att de bestämmelser i direktivet som ännu inte är genomförda kräver vissa lagändringar. En lagrådsremiss är under utarbetande och en proposition kommer att lämnas till . Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft . Bristande genomförande av direktiv /33/EG (ärendenummer /0870) Kommissionen har anfört att , genom att inte genomföra och rapportera till kommissionen om genomförandet av direktiv /33/EG om genomförande av direktiv /98/EG i fråga om vissa tekniska krav på blod och blodkomponenter, har brutit mot direktivet. har anfört följande. Direktivet föranleder lagändringar och en promemoria med förslag till genomförandeåtgärder håller på att tas fram för att därefter remitteras. En proposition beräknas kunna lämnas till . Lagändringarna beräknas kunna träda i kraft . Bristande genomförande av direktiv /24/EG (ärendenummer /1047) Kommissionen har anfört att , genom att inte genomföra och rapportera till kommissionen om genomförandet av direktiv /24/EG om ändring, avseende traditionella växtbaserade läkemedel, av direktiv /83/EG om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel, har brutit mot direktivet. Underrättelsen skall besvaras . Bristande genomförande av direktiv /27/EG (ärendenummer /1048) Kommissionen har anfört att , genom att inte genomföra och rapportera till kommissionen om genomförandet av direktiv /27/EG om ändring av direktiv /83/EG om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel, har brutit mot direktivet. Underrättelsen skall besvaras . Bristande genomförande av direktiv /28/EG (ärendenummer /1049) Kommissionen har anfört att , genom att inte genomföra och rapportera till kommissionen om genomförandet av direktiv /28/EG om ändring av direktiv /82/EG om upprättande av gemenskapsregler för veterinärmedicinska läkemedel, har brutit mot direktivet. Underrättelsen skall besvaras . Punktskatter på öl och vin (ärendenummer /4452, mål C-167/05) Kommissionen har yrkat att domstolen skall fastställa att , genom att tillämpa interna skatter som är av sådan art att de indirekt skyddar handeln med öl som är en produkt som huvudsakligen tillverkas i från handeln med vin som är en produkt som huvudsakligen importeras från andra medlemsstater, har åsidosatt sina skyldigheter enligt artikel 90 andra stycket EG. har bestritt talan och anfört följande. Det är visserligen riktigt att det svenska skatteuttaget på öl respektive vin inte är identiskt. Enligt fast praxis avseende artikel 90 andra stycket EG åligger det emellertid kommissionen att visa att den prisskillnad som uppkommer på grund av att olika beskattning tillämpas är av sådan art att den kan påverka konsu- menternas val mellan öl och vin. Vin är en väsentligen dyrare vara än öl. I är det genomsnittliga slutligt försäljningspriset /l för vin och /l för öl. Om vinet skulle beskattas enligt punkt- skattesatsen för öl skulle det genomsnittliga slutliga försäljningspriset för vin bli /l. Ställt i relation till den skillnad som finns vad gäller försäljningspriset för öl respektive vin är den prisskillnad som upp- kommer på grund av skillnaden i skattepåslag därmed inte sådan att den kan antas påverka konsumenternas val mellan öl och vin. Den till- gängliga statistiken över utvecklingen av konsumtionsmönstren talar inte emot denna slutsats. Kommissionen har därför inte visat att konsumtions- mönstren har påverkats på ett sådant sätt att de nu gällande beskattnings- reglerna har en skyddande effekt för handeln med den inhemska varan öl. har ansökt om intervention till stöd för . Importtull för krigsmateriel (ärendenummer /2143 och 2003/2185, mål C-294/05) Kommissionen har yrkat att domstolen skall fastställa att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artiklarna 2, 9, 10 och 11 i förordning (EEG) nr 1552/89 om genomförande av beslut 88/376/EEG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel i dess lydelse före och för tiden därefter i enlighet med förordning (EEG) nr 1150/2000 om genomförande av beslut 94/728/EG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel, genom att för tiden till och med underlåta att fastställa och kreditera egna medel i samband med import av krigsmateriel och varor med civil och militär användning samt genom att underlåta att betala dröjsmålsränta på beloppen. har bestritt talan och anfört att möjligheten att befria denna import från tullavgift framgår av artikel 296 EG. Av artikel 296 1 (b) framgår funktionsfördelningen mellan gemenskapen och medlems- staterna liksom att gemenskapen inte har behörighet inom det område som rör en medlemsstats försvarsmakts försörjning av krigsmateriel. Denna ordning syftar till att bevara medlemsstaternas handlingsfrihet på vissa områden som rör nationellt försvar och nationell säkerhet. placering bland fördragets allmänna bestämmelser och slutbestämmelser bekräftar att den har, i fråga om de verksamheter som den avser och på de villkor som ställs däri, en allmän räckvidd. påverka alla allmänt tillämpliga bestämmelser i fördraget, däribland de som avser tullreglerna. Det är upp till varje medlemsstat, beroende på förhållandena just i den medlemsstaten, att avgöra om det föreligger en rätt att göra undantag. Av artikel 296 EG följer att hänsyn skall tas till medlemsstatens specifika situation och villkor. och har ansökt om intervention till stöd för . Beskattning av utländska pensionsförsäkringar (ärendenummer /4538) Kommissionen har ifrågasatt om den svenska skattelagstiftningen rörande pensionsförsäkringar står i överensstämmelse med gemenskaps- rätten. Kommissionen har anfört att den svenska skattelagstiftningen innehåller olika bestämmelser för försäkringar som meddelas av en för- säkringsgivare som är etablerad i och för försäkringar som meddelas av en försäkringsgivare som är etablerad i ett annat land inom EES. Olikheten rör enligt kommissionen dels beskattningen av kapital- vinster på en försäkring som meddelas av en utländsk försäkringsgivare, dels arbetsgivarens rätt att göra avdrag för som betalas för sådana försäkringar. Kommissionen anser att dessa olikheter är oförenliga med det fria tillhandahållandet av tjänster enligt artikel 49 EG respektive artikel 36 EES och den fria rörligheten för kapital enligt artikel 56 EG respektive artiklarna 40 och 41 EES samt att olikheterna i behandling dessutom kan äventyra livförsäkringsföretags rättigheter enligt direktiv /83/EG om livförsäkring. I fråga om arbetsgivarens rätt till avdrag för avseende utländska försäkringar har kommissionen främst hänvisat till avgörande i mål C- 422/01 . har för det första anfört att det, enligt fast praxis, i ett fall som detta saknas anledning att bedöma frågan om den nationella lagstiftning- ens förenlighet med gemenskapsrätten annat än med hänsyn till den fria rörligheten för tjänster. har för det andra anfört att de svenska reglerna om avkastningsskatt, i den lydelse som gäller , inte strider mot gemenskapsrätten. Genom de nu gällande reglerna om beskattningen av avkastningen på pensionsmedel tillämpas samma skattesats () för en försäkring som meddelas av en försäkringsgivare som är etablerad i som för en försäkring som meddelas av en försäkringsgivare som är etablerad i en annan stat inom EES. Inget särskilt förfarande tillämpas för redovisning och uppbörd av avkastningsskatten utan den gällande rutinen för årlig självdeklaration gäller också för denna skatt. Den omständligheten att arbetsgivaren är betalningsansvarig för avkastnings- skatten avseende en utländsk försäkring innebär i sig ingen överträdelse av gemenskapsrätten och är för övrigt att beteckna som en likviditetsmässig fördel för arbetsgivaren. Vad gäller den fråga som direkt behandlades av i mål C-422/01 , dvs. arbetsgivarens avdragsrätt för en utländsk försäkring, har slutligen förklarat att det genom dom och Regerings- rättens avgörande i det målet står klart att arbetsgivarens rätt till avdrag uppkommer då premien betalas in.