eunbil · GT0N1271 · 2006-05-19 00:00:00 — Medlemsstaterna bör inte fastställa mer detaljerade regler om försäkringsskyddet och fastställa till exempel miniminivåer för försäkringsbeloppet eller begränsningar när det gäller undantag från försäkringsskyddet. Tjänsteleverantörer och försäkringsbolag bör även fortsättningsvis ha tillräcklig flexibilitet för att förhandla fram försäkringsavtal som är exakt avpassade efter riskens art och omfattning. Dessutom är det inte nödvändigt att genom lag fastställa en skyldighet i fråga om skäligt försäkringsskydd. Det är tillräckligt om en försäkringsskyldighet ingår i de yrkesetiska regler som fastställs av yrkesorganisationer. Försäkringsbolagen bör heller inte vara skyldiga att tillhandahålla försäkringsskydd. (64)Det är nödvändigt att slopa totalförbudet mot marknadskommunikation från reglerade yrken, inte genom att slopa förbud mot innehållet i marknadskommunikationen utan snarare sådana förbud som innebär att ett visst yrke generellt sett inte får sända ut marknadskommunikation av ett visst eller av vissa slag, såsom all form av reklam via ett visst medium eller vissa medier. I fråga om marknadskommunikationens innehåll och utformning måste tjänsteleverantörerna uppmanas att på gemenskapsnivå utarbeta uppförandekoder som är förenliga med gemenskapsrätten. (64a) Det är nödvändigt och i mottagarnas, särskilt konsumenternas, intresse att se till att tjänsteleverantörerna har möjlighet att erbjuda tjänster på flera olika områden parallellt och att begränsningar i detta hänseende inskränks till vad som är nödvändigt för att garantera opartiskheten, oberoendet och integriteten hos de reglerade yrkena. Detta påverkar inte sådana begränsningar och förbud mot att utföra viss verksamhet som syftar till att garantera oberoende om en medlemsstat anförtror en tjänsteleverantör en särskild uppgift, i synnerhet när det gäller stadsutveckling. (65)För att förbättra öppenheten och verka för att de bedömningar av kvaliteten på de tjänster som erbjuds och utförs för tjänstemottagarens räkning görs utifrån jämförbara kriterier, är det viktigt att upplysningar om innebörden av kvalitetsmärkning och andra kvalitetstecken för dessa tjänster är lättillgängliga. Denna skyldighet att visa öppenhet är särskilt viktig inom exempelvis turism, i synnerhet hotellnäringen, där bruket av klassificeringssystem är mycket utbrett. Vidare bör man undersöka i vilken utsträckning den europeiska standardiseringen kan användas för att förbättra överensstämmelsen och kvaliteten på tjänsterna. De europeiska normerna utarbetas av de europeiska standardiseringsorganen , CENELEC och ETSI. Om så är lämpligt kan kommissionen i enlighet med de förfaranden som föreskrivs i och rådets direktiv /34/EG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjänster22 ge ett mandat för utarbetandet av särskilda europeiska standarder. (65a) För att lösa eventuella problem med att följa ett domstolsbeslut bör det föreskrivas att medlemsstaterna skall erkänna likvärdiga garantier som ställts av institut eller organ som banker, försäkringsgivare eller andra leverantörer av finansiella tjänster som är etablerade i en annan medlemsstat. (66)Inrättandet av ett nätverk av medlemsstaternas konsumentskyddsmyndigheter, som behandlas i och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen23, kompletterar det samarbete som föreskrivs i detta direktiv. Tillämpningen av konsumentskyddslagstiftningen i gränsöverskridande fall, särskilt när det gäller utvecklingen av nya marknadsförings- och försäljningsmetoder, liksom behovet av att undanröja vissa specifika hinder för samarbetet på detta område, nödvändiggör en högre grad av samarbete mellan medlemsstaterna. Framför allt är det nödvändigt att på detta område se till att medlemsstaterna kräver att ekonomiska operatörer på deras territorium vilka riktar sig till konsumenter i en annan medlemsstat upphör med olagliga metoder. (66a) Administrativt samarbete är väsentligt för att den inre marknaden för tjänster skall fungera väl. Brist på samarbete mellan medlemsstaterna resulterar i en ökning av antalet regler som är tillämpliga på tjänsteleverantörer eller dubbelarbete när det gäller kontroller av verksamhet över gränserna, och kan även utnyttjas av mindre seriösa ekonomiska operatörer som vill komma undan kontroller eller kringgå 22EGT L 204, 21.7.1998, s. 37. Direktivet senast ändrat genom och rådets direktiv /48/EG av (EGT L 217, , s. 18). 23EUT L 364, 9.12.2004, s. 1. gällande nationella regler om tjänster. Det är därför väsentligt att föreskriva tydliga rättsligt bindande skyldigheter för medlemsstaterna att samarbeta effektivt. (66b) I kapitlet om administrativt samarbete avses med tillsyn sådan verksamhet som övervakning och undersökning, problemlösning, verkställighet och införande av påföljder samt därpå följande uppföljningsverksamhet. (66c) Under normala förhållanden bör det ömsesidiga biståndet ske genom direktkontakt mellan de behöriga myndigheterna. De kontaktpunkter som har utsetts av medlemsstaterna skall ges i uppdrag att underlätta förfarandet endast då det uppstår svårigheter, t.ex. om det behövs hjälp för att klargöra vilken myndighet som är behörig. (66d) Vissa skyldigheter i fråga om ömsesidigt bistånd gäller alla frågor som omfattas av detta direktiv, inklusive då en tjänsteleverantör etablerar sig i en annan medlemsstat. Andra skyldigheter i fråga om ömsesidigt bistånd gäller endast när tjänster tillhandahålls över gränserna, då bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster är tillämplig. Ett antal ytterligare skyldigheter gäller i samtliga fall då tjänster tillhandahålls över gränserna, även inom områden som inte omfattas av bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster. Med tjänster som tillhandahålls över gränserna avses även sådana fall då tjänster tillhandahålls på distans och då mottagaren reser till den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad för att motta tjänsten. (66e) Om en tjänsteleverantör förflyttar sig till en annan medlemsstat än etableringsmedlemsstaten bör dessa båda stater inleda ett samarbete, så att den förra kan genomföra kontroller, inspektioner och utredningar på etableringsmedlemsstatens begäran, eller kontroller på eget initiativ om det enbart rör sig om konstaterande av fakta. (66ea) Medlemsstaterna bör inte kunna kringgå bestämmelserna i detta direktiv, däribland bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster, genom diskriminerande eller orimliga kontroller, inspektioner eller utredningar. (66f) Bestämmelserna i detta direktiv om utbyte av information om tjänsteleverantörens anseende ersätter inte initiativ inom polissamarbete och straffrättsligt samarbete, särskilt sådana som rör utbyte av information mellan de brottsbekämpande myndigheterna och kriminalregistren i medlemsstaterna. () Samarbete mellan medlemsstaterna kräver ett väl fungerande elektroniskt informationssystem så att behöriga myndigheter lätt kan identifiera sina relevanta samarbetspartner i andra medlemsstater och kommunicera på ett effektivt sätt. (67)Det är nödvändigt att föreskriva att medlemsstaterna i samarbete med kommissionen har skyldighet att uppmana berörda parter att utarbeta uppförandekoder på gemenskapsnivå, som särskilt syftar till att främja kvaliteten på tjänsterna med beaktande av de enskilda yrkenas särdrag. Dessa uppförandekoder bör vara förenliga med gemenskapsrätten, särskilt konkurrensreglerna. De får inte vara oförenliga med rättsligt bindande bestämmelser om yrkesetik och uppförande i medlemsstaterna. (67a) Medlemsstaterna bör uppmuntra främst yrkesförbund eller liknande sammanslutningar eller organisationer på gemenskapsnivå att utarbeta uppförandekoder. Dessa uppförandekoder bör innehålla bestämmelser för marknadskommunikation för reglerade yrken utifrån de enskilda yrkenas särdrag, samt yrkesetiska bestämmelser och förhållningsregler för reglerade yrken med syfte att garantera oberoende, opartiskhet och tystnadsplikt. Dessutom bör de villkor som gäller för fastighetsmäklares verksamhet ingå i uppförandekoderna. Medlemsstaterna bör vidta stödåtgärder för att uppmuntra yrkes- och branschorganisationer att i sina respektive länder tillämpa uppförandekoder som antagits på gemenskapsnivå. (67b) Syftet med uppförandekoder på gemenskapsnivå är att fastställa miniminormer för uppförande vilka utgör ett komplement till medlemsstaternas lagstadgade krav. De hindrar inte medlemsstaterna från att i enlighet med gemenskapslagstiftningen införa strängare rättsliga regler eller nationella yrkesorganisationer från att föreskriva mer omfattande skydd i sina nationella uppförandekoder. [Skäl 68 utgår] [Skäl 69 utgår] [Skäl 70 flyttat] [Skäl 71 flyttat] [Skäl 72 utgår] (73)De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut /468/EG om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter24. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.I detta direktiv fastställs de allmänna bestämmelser som skall underlätta utövandet av etableringsfriheten för tjänsteleverantörer och den fria rörligheten för tjänster, som tjänsternas höga kvalitetsnivå bibehålls. 2.I detta direktiv behandlas inte liberaliseringen av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse som är förbehållna offentliga eller privata enheter, och inte heller privatiseringen av offentliga enheter som tillhandahåller tjänster. EGT L 184, , s. 23. I detta direktiv behandlas inte avskaffandet av tjänstemonopol och inte heller statligt stöd från medlemsstater vilket omfattas av gemenskapens konkurrensregler. Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas frihet att i enlighet med gemenskapsrätten definiera vad de anser vara tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, hur dessa tjänster bör organiseras och finansieras i enlighet med bestämmelser om statligt stöd och vilka särskilda krav de bör underställas. 4.Detta direktiv påverkar inte de åtgärder som vidtas enligt gemenskapsrätten på gemenskapsnivå eller nationell nivå för att skydda eller främja den kulturella eller språkliga mångfalden eller mångfalden i medierna. 5.Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas straffrättsliga bestämmelser. 6.Detta direktiv påverkar inte den arbetslagstiftning, dvs. rättsliga eller avtalsreglerade bestämmelser om anställningsvillkor, arbetsförhållanden, inbegripet hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, samt förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, som medlemsstaterna tillämpar i enlighet med gemenskapsrätten. Detta direktiv påverkar inte heller medlemsstaternas lagstiftning om social trygghet, i enlighet med artikel 4 i förordning (EEG) nr 1408/7125 om samordning av de sociala trygghetssystemen. 7.Detta direktiv påverkar inte det utövande av grundläggande rättigheter som erkänns i medlemsstaterna och i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, däribland rätten att sluta och tillämpa kollektivavtal samt att vidta stridsåtgärder. 1.Detta direktiv skall tillämpas på tjänster som tillhandahålls av tjänsteleverantörer som är etablerade i en medlemsstat. 2.Detta direktiv skall inte tillämpas på följande verksamheter: -a) Tjänster av allmänt intresse. a)Finansiella tjänster såsom banktjänster och tjänster som avser krediter, försäkringar och återförsäkringar, tjänstepensioner och individuellt pensionssparande, värdepapper, investeringar, fonder, betalningar, investeringsrådgivning och de övriga tjänster som anges i bilaga I till och rådets direktiv /12/EG om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut26. b)Elektroniska kommunikationstjänster och kommunikationsnät och därmed förbundna resurser och tjänster när det gäller frågor som omfattas av EGT L 149, , s. 2. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 647/2005 (EUT L 117, , s. 1). 26EGT L 126, 26.5.2000, s. 1, senast ändrat genom kommissionens direktiv /69/EG (EUT L 125, 28.4.2004, s. 44). och rådets direktiv /19/EG27, 2002/20/EG28, 2002/21/EG29, 2002/22/EG30 och 2002/58/EG31. c)Transporttjänster och de transportrelaterade tjänster som omfattas av avdelning V i EG-fördraget. ca) Hamntjänster. cb) Tjänster som tillhandahålls av bemanningsföretag. cc)Vårdtjänster, oavsett om de tillhandahålls via sjukvårdsinrättningar eller inte, och oavsett hur de är organiserade och finansierade på nationell nivå eller om de är offentliga eller privata. sändningsmetoder, däribland radiosändningar och film. Spelverksamhet som innebär att insatser med penningvärde görs i hasardspel, t.ex. lotterier, kasinospel och vadslagningar. Verksamhet som är knuten till utövandet av offentlig makt enligt artikel 45 i Sociala tjänster som rör subventionerat boende, barnomsorg och stöd till behövande familjer och enskilda. 3.Detta direktiv skall inte tillämpas på beskattning. Förhållande till andra bestämmelser i gemenskapsrätten Om bestämmelserna i detta direktiv stridet mot en bestämmelse i en annan gemenskapsrättsakt som reglerar specifika frågor rörande start och utövande av en tjänsteverksamhet inom särskilda områden eller för särskilda yrken, skall bestämmelsen i den andra gemenskapsrättsakten ges företräde och tillämpas på dessa särskilda områden eller yrken. Detta gäller följande rättsakter: a)och rådets direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster32. b)Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen33. EGT L 108, 24.4.2002, s. 7. EGT L 108, 24.4.2002, s. 21. EGT L 108, 24.4.2002, s. 33. EGT L 108, 24.4.2002, s. 51. EGT L 201, 31.7.2002, s. 37. EGT L 18, 21.1.1997, s. 1. c)Rådets direktiv /552/EEG om utförandet av sändningsverksamhet för television34. d)och rådets direktiv /36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer35. 2.Detta direktiv påverkar inte den internationella privaträtten, särskilt inte de regler som styr lagar med tillämpning på avtalsförpliktelser och förpliktelser utanför avtalsförhållanden. Följaktligen kommer konsumenter i princip att omfattas av det konsumentskydd som fastställs i gällande konsumentskyddslag i deras medlemsstater. 3.Medlemsstaterna skall tillämpa bestämmelserna i detta direktiv i enlighet med bestämmelserna i fördraget om etableringsrätt och fri rörlighet för tjänster. I detta direktiv används följande definitioner: 1)Tjänst: all förvärvsverksamhet som egenföretagare utövar, i regel mot ekonomisk ersättning, enligt artikel 50 i fördraget. 2)Tjänsteleverantör: en fysisk person som är medborgare i en medlemsstat eller en juridisk person enligt artikel 48 i fördraget som är etablerad i en medlemsstat och som erbjuder eller tillhandahåller en tjänst. 3)Tjänstemottagare: en fysisk person som är medborgare i en medlemsstat eller som har rättigheter i kraft av gemenskapsrättsakter eller en juridisk person enligt artikel 48 i fördraget som är etablerad i en medlemsstat och som av yrkesskäl eller andra skäl använder eller vill använda sig av en tjänst. 4)Etableringsmedlemsstat: den medlemsstat på vars territorium den berörda tjänsteleverantören är etablerad. 5)Etablering: tjänsteleverantörens faktiska utövande av en ekonomisk verksamhet enligt artikel 43 i fördraget och genom en stabil infrastruktur varifrån näringsverksamhet för att tillhandahålla tjänster faktiskt bedrivs. 6)Tillståndsförfarande: förfarande som innebär att en leverantör eller mottagare av en tjänst måste vända sig till en behörig myndighet för att erhålla ett formellt eller ett indirekt beslut om att få starta eller utöva en tjänsteverksamhet. 7)Krav: skyldighet, förbud, villkor eller begränsning som föreskrivs i medlemsstaternas lagar eller andra författningar eller som följer av rättspraxis, administrativ praxis, regler från yrkesförbund och därtill kollektiva regler som yrkes- eller branschorganisationer har antagit som ett led i utövandet av sitt rättsliga oberoende; 33EGT L 149, , s. 2, senast ändrad genom förordning (EG) nr 647/2005 (EUT L 117, , s. 1). 34EGT L 298, 17.10.1989, s. 23, senast ändrat genom direktiv /36/EG (EGT L 202, 30.7.1997, s. 60). 35EUT L 255, 30.9.2005, s. 22. regler som fastställts i kollektivavtal som arbetsmarknadens parter förhandlat fram skall inte uppfattas som krav i den mening som avses i detta direktiv. 7a) Tvingande hänsyn till allmänintresset: hänsyn som domstolen i sin rättspraxis bedömt som tvingande, t.ex. följande: allmän ordning, allmän säkerhet, skydd för människors liv och hälsa, folkhälsa, bibehållen ekonomisk jämvikt i det sociala trygghetssystemet, konsumentskydd och skydd av tjänstemottagare såväl som arbetstagare, rättvisa handelstransaktioner, kamp mot bedrägerier, skydd av miljö och stadsmiljö, djurhälsa, immaterialrättigheter, bevarande av det nationella historiska och konstnärliga kulturarvet, socialpolitiska och kulturpolitiska mål. 8)Behörig myndighet: alla organ eller instanser som i en medlemsstat har till uppgift att kontrollera eller reglera tjänsteverksamheter, särskilt administrativa myndigheter, yrkesförbund eller de yrkesorganisationer eller andra branschorganisationer som inom ramen för sitt rättsliga oberoende kollektivt reglerar möjligheten att starta och utöva tjänsteverksamhet. 9)Utgår. 10)Utgår. 11)Medlemsstat där tjänsten tillhandahålls: den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls av en tjänsteleverantör som är etablerad i en annan medlemsstat. 12)Utgår. 13)Reglerat yrke: en yrkesverksamhet eller flera yrkesverksamheter enligt artikel 3.1 a i och rådets direktiv /36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer36. 14)Marknadskommunikation: varje form av meddelande som syftar till att direkt eller indirekt främja varor eller tjänster från ett företag, en organisation eller en person som bedriver handels-, industri- eller hantverksverksamhet, eller utövar reglerad yrkesverksamhet, eller till att direkt eller indirekt främja ovan nämnda företags, organisations eller persons image. Följande utgör i sig inte marknadskommunikation: a)Information som gör att man direkt kan nå företaget, organisationen eller personen, exempelvis domännamn eller en e-postadress. b)Meddelanden som rör företagets, organisationens eller personens varor, tjänster eller image och som utarbetats på ett oberoende sätt, i synnerhet när det inte gjorts i utbyte mot ekonomisk ersättning. EUT L 255, 30.9.2005, s. 22. Medlemsstaterna skall granska och, om så krävs, förenkla de förfaranden och formaliteter som omgärdar start och utövande av en tjänsteverksamhet. Kommissionen kan införa harmoniserade blanketter på gemenskapsnivå i enlighet med det förfarande som avses i artikel 42.2. Dessa blanketter skall vara likvärdiga med certifikat, intyg eller andra dokument som krävs av en tjänsteleverantör. Om medlemsstaterna begär att leverantörer eller mottagare av tjänster skall tillhandahålla ett certifikat, ett intyg eller något annat dokument som visar att de uppfyller ett visst krav, skall de godta alla dokument från en annan medlemsstat som tjänar ett likvärdigt syfte eller av vilka det framgår att det berörda kravet är uppfyllt. De kan inte kräva att dokument från en annan medlemsstat skall vara i form av ett original, en bestyrkt kopia eller en auktoriserad översättning, förutom i sådana fall där det föreskrivs i andra gemenskapsinstrument eller då ett sådant krav är motiverat av tvingande hänsyn till allmänintresset, såsom allmän ordning och säkerhet. Det första stycket skall inte påverka medlemsstaternas rätt att kräva att handlingar skall översättas till något av deras egna officiella språk, utan krav på att översättaren skall vara auktoriserad. Punkt 2 skall inte tillämpas på de dokument som avses i artikel 50 i och rådets direktiv /36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer37, i artikel 45.3 samt artiklarna 46, 49 och 50 i och rådets direktiv /18/EG om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster38, i artikel 3.2 i och rådets direktiv /5/EG om underlättande av stadigvarande utövande av advokatyrket i en annan medlemsstat än den i vilken auktorisationen erhölls39, i rådets direktiv /151/EEG40, ändrat genom och rådets direktiv /58/EG41 om krav på offentlighet i vissa typer av bolag, och i rådets elfte direktiv /666/EEG om krav på offentlighet i filialer som har öppnats i en medlemsstat av vissa typer av bolag som lyder under lagstiftningen i en annan stat42. EUT L 255, 30.9.2005, s. 22. EUT L 134, 30.4.2004, s. 114. EGT L 77, , s. 36. EGT L 65, , s. 8. EUT L 221, , s. 13. EGT L 395, 30.12.1989, s. 36. 1.Medlemsstaterna skall se till att en tjänsteleverantör senast efter det att detta direktiv trätt i kraft kan fullgöra följande förfaranden och formaliteter i enlighet med bestämmelserna i detta kapitel och kapitel IIa via så kallade gemensamma kontaktpunkter: a)Alla de förfaranden och formaliteter som är nödvändiga vid start av en tjänsteverksamhet, särskilt deklarationer, anmälningar och tillståndsansökningar hos behöriga myndigheter, inklusive ansökningar om upptagning i register, matrikel eller databas eller om registrering hos ett yrkesförbund eller en branschorganisation. b)Alla ansökningar om tillstånd som är nödvändiga för utövandet av tjänsteverksamheten. 2.Inrättandet av gemensamma kontaktpunkter skall inte påverka funktions- och behörighetsfördelningen mellan myndigheterna inom de nationella systemen. 1.Medlemsstaterna skall se till att följande uppgifter finns lätt tillgängliga för leverantörer och mottagare av tjänster via de gemensamma kontaktpunkterna: a)De krav som gäller för tjänsteleverantörer som är etablerade på deras territorium, särskilt sådana som rör förfaranden och formaliteter som tjänsteleverantörer skall fullgöra för att få starta och utöva tjänsteverksamhet. b)Kontaktuppgifter till behöriga myndigheter så att tjänsteleverantörer kan kontakta dessa direkt, däribland uppgifter om myndigheter som ansvarar för frågor om utövande av tjänsteverksamhet. c)Information om hur och på vilka villkor man kan få tillgång till offentliga register och databaser som rör leverantörer och tjänster. d)Information om vilka möjligheter till överklagande som i allmänhet står till förfogande vid tvister mellan de behöriga myndigheterna och leverantörer eller mottagare av tjänster, eller mellan en tjänsteleverantör och en tjänstemottagare, eller mellan olika leverantörer. e)Kontaktuppgifter till andra sammanslutningar och organisationer än de behöriga myndigheterna, där leverantören eller mottagaren av tjänster kan få praktisk hjälp. 2.Medlemsstaterna skall se till att leverantörer och mottagare av tjänster på begäran kan få stöd från de behöriga myndigheterna i form av information om hur kraven i punkt 1 a brukar tolkas och tillämpas. Dessa råd skall vid behov innehålla en enkel vägledning i olika steg. Informationen skall ges på ett klart och begripligt språk. Medlemsstaterna skall se till att de uppgifter och det stöd som avses i punkterna 1 och 2 tillhandahålls på ett tydligt och entydigt vis, att de är lätt tillgängliga även på distans och på elektronisk väg, samt att de hålls aktuella. 4.Medlemsstaterna skall se till att de gemensamma kontaktpunkterna och de behöriga myndigheterna besvarar varje begäran om sådan information eller sådan hjälp som avses i punkterna 1 och 2, och att de i sådana fall då begäran är felaktig eller ogrundad utan dröjsmål underrättar frågeställaren om detta. 5.Medlemsstaterna skall genomföra punkterna 14 senast efter det att detta direktiv trätt i kraft. 6.Medlemsstaterna och kommissionen skall vidta kompletterande åtgärder för att uppmuntra de gemensamma kontaktpunkterna att göra den information som avses i denna artikel tillgänglig på andra gemenskapsspråk i den mån det är förenligt med deras lagstiftning om språkanvändning.