urf · GTA5URF1 · 2006-01-01 00:00:00 — Arbetet bör utgå från behovet av jämförbarhet med de villkor som gäller för myndigheter som omfattas av budgetlagens bestämmelser. Avvikelser bör förekomma endast i de fall där det är särskilt motiverat. Sådana motiv kan vara att organisationen är särreglerad på ett sådant sätt att bestämmelserna för myndigheterna under regeringen inte går att föra över till riksdagsområdet. Detta gäller t.ex. i fråga om prövningen av anslag till eller särställning enligt riksbankslagen. Arbetet ska i övrigt utgå från nuvarande konstitutionella ansvarsfördelning mellan och regering i budgetfrågor. Regeringen har, enligt budgetlagen, en stark och tydlig roll för hanteringen av anslagen till myndigheterna. Detta gäller t.ex. att fatta beslut om regleringsbrev, fastställa anslagsvillkor samt ett flertal olika roller när det gäller prövning av anslagssparande m.m. Denna roll uppfylls i vissa delar av riksdagsstyrelsen bl.a. genom de s.k. anslagsdirektiven. Det är dock tveksamt med hänsyn till riksdagsmyndigheternas särställning om bestämmelserna om regeringen med automatik kan överföras till riksdagsstyrelsen. Det finns fler likartade områden där det är tveksamt om regelverket direkt kan överföras till riksdagsområdet eller om det krävs särskild anpassning av lagstiftningen. Särskild uppmärksamhet ska därför riktas mot att analysera hur dessa frågor ska hanteras för riksdagsområdet. För och gäller budgetprocesser som styrs av särskilda regler. Dessa budgetprocesser ska inte ändras. Däremot bör utredningen så långt det är möjligt pröva om regler av förordningskaraktär, t.ex. rörande tjänsteexport, hantering av statlig egendom, redovisning eller betalnings- och räntefrågor också gälla för dessa myndigheter. För myndigheterna under finns regelverk där kommitténs förslag ska anpassas till de regelverk som gäller för dessa myndigheters finansiering och budgetteknik t.ex. riksbankslagen och lagen med instruktion för . Så långt det är möjligt bör dessa ses som styrande för kommitténs arbete. Förslag till förändringar i denna typ av lagar får enbart läggas när sådana är nödvändiga för att säkerställa stringens i budgethanteringen för riksdagsområdet. ska se riksdagsförvaltningen som en myndighet under , med visst beredningsansvar för frågor som också berör andra myndigheter inför riksdagsstyrelsens beslut. Ett särskilt problem för riksdagsförvaltningen är de investeringsvolymer och driftskostnader som följer av det egna ansvaret för fastigheterna. De myndigheter under regeringen som ansvarar för fastigheter har avsevärt större volymer och kan genom att reglera sina hyresintäkter hantera både ränte- och amorteringskostnader. fastighetskostnader orsakar stora belastningar på förvaltningens budget vilket gör att känsligheten för ränteförändringar framöver torde vara betydligt större än för de fastighetsförvaltande myndigheterna under regeringen. Särskild uppmärksamhet ska därför riktas mot hur indexuppräkningen (den s.k. PLO-omräkningen) av riksdagsförvaltningen anslag ska utformas. Det står kommittén fritt att i övrigt, i enlighet med riksdagskommitténs uppdrag, pröva andra frågor av vikt för hantering av anslags- och uppföljningsfrågor för myndigheter. Förslag till ändringar i bud- getlagen får dock endast läggas fram i den mån de är att se som en konsekvens av andra förslag. En promemoria (Ds 2003:49) Nya principer för utformning av statsbudgeten Konsekvenser för budgetlagen har remissbehandlats av . Utredningsarbetet ska så långt det är möjligt samordnas med det beredningsarbete som pågår i av nämnda PM. Arbetet ska bedrivas i en expertgrupp under kommittén. myndigheter bör genom expertförordnanden göras delaktiga i utredningsarbetet. beslutar om gruppens arbetsformer i övrigt. Kommitténs förslag bör lämnas i form av ett särskilt betänkande med lagförslag kompletterat med de föreskrifter som kommittén anser bör gälla. I den mån man finner andra former för reglering mer effektiva än ett samlat regelverk på riksdagsområdet bör detta särskilt motiveras. Samråd rörande utredningsarbetet ska ske med myndigheter, /budgetavdelningen samt . Betänkandet ska överlämnas till riksdagsstyrelsen . Expertgruppen har följande förslag till tillämpningsföreskrifter Förslag till tillämpningsföreskrifter till lagen med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och Härigenom föreskrivs följande. 1 § I dessa föreskrifter finns bestämmelser i anslutning till lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . 2 § Föreskrifterna skall tillämpas om inget annat följer av lag eller ett särskilt beslut av . 1 § I detta kapitel finns bestämmelser i anslutning till 410 §§ lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . 2 § I föreskrifterna avses med ett anslag ett av anvisat anslag med ett visst belopp för ett bestämt ändamål. 3 § I föreskrifterna avses med en inkomsttitel en post i statsbudgeten mot vilken statsinkomster som myndigheten inte får disponera skall redovisas. Bestämmelserna om inkomsttitlar gäller även för undertitlar. Riktlinjer till 3 § Med en undertitel eller delundertitel avses en underindelning av en inkomsttitel mot vilken en myndighet redovisar inkomster. Närmare information om vad som skall redovisas mot de olika inkomsttitlarna och vilka myndigheter som får verkställa redovisningen finns samman- ställda i ESV:s inkomstliggare för respektive budgetår, som publiceras på ESV:s webbplats . 4 § En myndighet som anvisats ett anslag har rätt att enligt gällande villkor och bestämmelser använda statens medel för de ändamål som anslaget avser och är skyldig att redovisa mot anslaget enligt 8 och 9 §§. Om inte har beslutat annat, skall en myndighets samtliga utgifter för verksamheten, inklusive utgifter för hantering av utbetalning av transfereringar, belasta myndighetens förvaltningsanslag. Riktlinjer till 4 § Med gällande villkor och bestämmelser avses bestämmelser i lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och , särskilda villkor beslutade av samt anslagsvillkor enligt 5 och 6 §§. Indragning av anslagsbelopp kan bli aktuell i följande fall: enligt beslut av myndigheten, eller enligt anslagsvillkoren i 4 § tredje stycket lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . I statsredovisningssystemet finns följande registrerat för de anslag som disponeras av myndigheten: anslag som finns uppfört på statsbudgeten inklusive tilläggsbudget, anslag som får disponeras men som inte finns uppfört på årets statsbudget inklusive tilläggsbudget, s.k. äldre anslag, I statsredovisningssystemet registrerade anslagsbelopp är registeruppgifter som inte innebär att redovisning sker mot anslaget. 5 § En myndighet får disponera ett anslag med högst summan av 1.ett anvisat belopp och ett överfört anslagssparande minskat med en eventuell indragning av anslagsbelopp, eller 2.ett anvisat belopp minskat med utnyttjad anslagskredit och en eventuell indragning av anslagsbelopp. 6 § Med ett anslagssparande avses vad en myndighet vid budgetårets slut inte utnyttjat av ett anslag sedan en eventuell indragning av anslagsbelopp räknats bort. Anslagssparande som inte får föras över skall föras bort som indragning av anslagsbelopp. Myndigheten får besluta att anslagsmedel skall föras bort som indragning av anslagsbelopp om medlen inte behövs för det av beslutade ändamålet. 7 § En myndighet skall löpande under budgetåret följa upp och prognostisera anlagsutnyttjandet. Uppföljning och prognos skall ske för samtliga anslag som en myndighet disponerar. Riktlinjer till 7 § Med löpande avses att myndigheten följer upp och prognostiserar sina anslag så att kravet på god utgiftskontroll tillgodoses. Detta bör göras minst en gång . Redovisning mot anslag och inkomsttitlar 8 § I 6 § lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och finns bestämmelser om redovisning mot anslag och inkomsttitlar. Inkomster som förekommer på ett anslag skall redovisas mot anslaget på motsvarande sätt som utgifterna. En utgift skall redovisas mot anslag den redovisningsperiod som utgiften avser. En utgift uppkommer ofta genom att en leverantör fakturerar för en levererad vara eller tjänst. Anslagsredovisningen skall då grundas på denna ekonomiska händelse. Om utgiften betalas kontant eller till följd av avtal och fakturering i egentlig mening inte sker, inträffar den ekonomiska händelsen den dag då betalningen sker eller enligt avtalet skall ske. I de fall betalning sker efter förfallodagen skall redovisning göras för förfallodagen. Förskott skall inte redovisas mot anslag. Redovisning skall ske först när den motprestation som förskottet avser har mottagits. Denna motprestation kan bestå av en leverans men också av fakturerade upparbetade kostnader hos leverantören. Det senare skall avse prestationer som i förväg har definierats och tydligt avgränsats i avtal eller dylikt. Ersättning för nyttjanderätter som betalas skall redovisas mot anslag efterföljande månad om nyttjanderättsperioden i sin helhet infaller under kommande redovisningsperioder. Utgifter för amortering av lån skall redovisas mot anslag när betalning sker. En inkomst uppkommer ofta när en myndighet fakturerar någon för en levererad vara eller tjänst. Redovisningen skall då grundas på denna ekonomiska händelse. Om inkomsten betalas kontant eller till följd av avtal och fakturering i egentlig mening inte sker, inträffar den ekonomiska händelsen den dag då betalningen mottas eller enligt avtalet skall mottas. I de fall betalning mottas efter förfallodagen skall redovisning göras för förfallodagen. Riktlinjer till 8 § Med nyttjanderätt avses hyra av lokaler, arrenden, tomträtter och servitut, liksom hyra eller leasing av kontorsmaskiner, transportmedel och liknande. Om en kund inte faktureras kan man inte alltid entydigt avgöra när inkomsten uppstår. Den får då antas uppstå när betalning mottas eller skulle ha mottagits enligt avtal eller dylikt. 9 § Redovisning mot anslag och inkomsttitlar skall göras minst en gång . Riktlinjer till 9 § Redovisning behöver inte göras för varje enskild utgift eller inkomst utan kan göras på grundval av summerade bokföringsrapporter. 10 § En myndighet får enligt 10 § lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och ingå ekonomiska förpliktelser i den löpande verksamheten. Myndigheten har därvid rätt att träffa avtal om anställning av personal, hyra av utrustning, leverans av tjänster och förbrukningsmateriel och liknande som medför utgifter än tilldelat anslag avser, om detta är nödvändigt för att myndighetens löpande verksamhet skall fungera tillfredsställande. Riktlinjer till 10 § De åtaganden som kan göras med stöd av det generella bemyndigandet avser framtida utgifter av driftkostnadskaraktär med den förutsättningen att myndigheten kommer att disponera i huvudsak oförändrade resurser då utgifterna uppkommer (fortlevnadsprincipen). Om utgifterna har annan karaktär eller myndigheten har kännedom om att resurserna kan komma att minska så att de inte täcker ett infriande av åtagandet bör myndigheten begära ett särskilt bemyndigande enligt 9 § lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . 11 § En myndighet som har tilldelats ett bemyndigande att beställa varor eller tjänster eller att besluta om bidrag, ersättning, lån eller liknande får utnyttja detta för det ändamål bemyndigandet avser och i enlighet med gällande villkor och bestämmelser. När ett bemyndigande utnyttjas skall redovisning ske mot det beslutade bemyndigandebeloppet. 12 § Om en myndighet har anvisats ett anslag och anslagsmedlen skall föras till myndighetens räntekonto i , skall dessa betalas från statsverkets checkräkning i till myndighetens räntekonto med en tolftedel . 13 § Anslagsmedel som skall tillgodoföras en myndighets räntekonto en viss månad skall vara insatta på kontot den 25 i den månaden. En betalning från en myndighets räntekonto till statsverkets checkräkning enligt 1416 §§ skall verkställas genom en betalning till . 14 § Har en myndighet under löpande budgetår anvisats ytterligare medel på ett anslag skall beloppet tillgodoföras myndighetens räntekonto jämnt fördelat på de betalningstillfällen som återstår under budgetåret. Har beslutat om en indragning av anslagsbelopp, skall det belopp som återstår att tillgodoföras myndighetens räntekonto under budgetåret reduceras på motsvarande sätt. Om en indragning av anslagsbelopp beslutats så sent på budgetåret att den inte kan regleras genom minskning av de anslagsmedel som överförs från statsverkets checkräkning, skall den myndighet som innehar räntekonto göra en betalning därifrån till . 15 § En myndighet som anvisats anslagsbelopp som inte får föras över till följande budgetår skall, om medlen tillgodoförts myndighetens räntekonto, betala tillbaka skillnaden mellan det mottagna beloppet och det belopp som redovisats mot anslaget. Mellanskillnaden och räntan på det beloppet för återbetalning, skall betalas till statsverkets checkräkning efter budgetårets utgång, dock senast när myndigheten upprättat årsredovisning. Motsvarande gäller om indragning av anslagsbelopp enligt 14 § överstiger de överföringar som återstår under budgetåret. Riktlinjer till 15 § Ränta på anslagsmedel som skall betalas till statsverkets checkräkning kan beräknas schablonmässigt. Ränteberäkningen grundas då på en uppskattning av den tid medlen varit räntebärande till den ränta som motsvarar genomsnittsräntan för räntekontot. 16 § En myndighet som tar emot statsinkomster som den inte får disponera, skall föra medlen direkt till statsverkets checkräkning och redovisa beloppet mot en inkomsttitel. Om inkomsterna är av mindre omfattning får medlen i stället sättas in på myndighetens räntekonto i för att senast vid budgetårets utgång betalas till statsverkets checkräkning. Även den myndighet som tillfälligt för inkomster till räntekontot skall minst en gång redovisa inkomsterna mot inkomsttitel. Inkomsterna är av mindre omfattning om summan av de sammanlagda inkomster som myndigheten redovisar mot olika inkomsttitlar bedöms vara högst under ett budgetår. Vid bedömningen beaktas bl.a. vad bokförts mot inkomsttitlar. Betalning till statsverkets checkräkning skall ske enligt föreskrifterna i 13 § andra stycket och , dock . 17 § I fråga om anslagsmedel som inte skall tillgodoföras en myndighets räntekonto får den myndighet som disponerar anslaget utnyttja statsverkets checkräkning för betalningarna. Om en myndighet har både räntebelagda och icke räntebelagda anslag skall de utgifter som redovisats mot ett räntebelagt anslag betalas från räntekontot. Utgifter som redovisats mot ett icke räntebelagt anslag skall betalas från statsverkets checkräkning. Om betalning har skett till eller från fel betalningsflöde skall rättelse ske genom betalning mellan betalningsflödena. Om en myndighet behöver göra en utbetalning som avser en utgift som till en viss del redovisats mot ett räntebelagt anslag och till en viss del ett icke räntebelagt anslag, skall betalningen ske från räntekontot. Därefter skall korrigering mellan betalningsflödena ske genom betalning från statsverkets checkräkning till räntekontot. I andra fall än de som nämns i första och andra styckena skall överföringar mellan en myndighets räntekonto och statsverkets checkräkning i göras via i enlighet med 13 §. 1 § I detta kapitel finns bestämmelser i anslutning till 1115 och 3133 §§ lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . 2 § I 1113 §§ lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och finns bestämmelser om finansiering av anläggningstillgångar. 3 § En myndighets samlade lån enligt 11 § lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och får inte väsentligt avvika från motsvarande tillgångars bokförda värden per och per . Riktlinjer till 3 § Tillgångarnas bokförda värde bör i bokslutet inte väsentligt avvika från summan av kvarstående lånebelopp och belastat avistakonto. Lån behöver dock inte tas upp förrän påföljande halvår för tillgångar anskaffade efter respektive . Amorteringarna bör i princip överensstämma med de sammanlagda årliga avskrivningarna på de tillgångar som lånefinansierats. Till den del en anläggningstillgång används i en anslagsfinansierad verksamhet belastas anslaget med utgifter för amortering och ränta. Som amortering betraktas också den del av anskaffningsutgiften som skrivs av före avstämningstidpunkten. Vid anskaffningstillfället anslagsavräknas således inte investeringsutgiften. 4 § Betalningar till och från myndighetens räntekonto skall göras via de betalningskonton som är anslutna till räntekontot. Likvida medel får inte betalas direkt till eller från statsverkets checkräkning i . Myndigheterna skall tillföra räntekontot alla inbetalningar avseende sådana avgifter, bidrag och andra likvida medel som myndigheten själv får disponera och som används för att finansiera den egna verksamheten. I samtliga fall skall utbetalningarna för motsvarande utgifter ske via räntekontot. Räntekontot får, inom ramen för gällande kreditram, tillfälligt användas för att finansiera anskaffning av anläggningstillgångar. Omvandling till lån skall dock ske under det halvår då en tillgång har anskaffats eller en anläggnings- tillgång under uppbyggnad har färdigställts. För tillgångar som har anskaffats eller färdigställts under halvårets sista månad får emellertid lån upptas under det följande halvåret. 5 § Bestämmelser om betalningar mellan statsverkets checkräkning i och en myndighets räntekonto finns i 2 kap. 1217 §§. Betalningar som hänför sig till sådana räntebelagda anslag som avses i 2 kap. 1213 §§ skall göras via räntekontot liksom betalningar i avgiftsbelagd verksamhet där myndigheten får disponera inkomsterna. 6 § Skall en försäljningsinkomst redovisas mot en inkomsttitel på statsbudgeten skall vederbörlig inkomsttitel inom inkomsthuvudgruppen Inkomster av försåld egendom användas och inkomsten betalas till statsverkets checkräkning i . Om en erhållen försäljningsinkomst understiger det bokförda värdet skall endast ett belopp som motsvarar inkomsten redovisas mot inkomsttitel och betalas till statsverkets checkräkning i . Utrangering jämställs med försäljning. Riktlinjer till 6 § Bestämmelserna om disposition av försäljningsinkomst i 3133 §§ lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och avser försäljningar som mer oregelbundet görs av egendom som ingår i eller används i myndighetens verksamhet. Sådan egendom kan utgöras av t.ex. mark, byggnader, utrustning, rättigheter, föremål, aktier och fordringar. Bestämmelserna avser inte inkomster i avgiftsbelagd verksamhet. Om det inte är fråga om försäljning av fastighet eller mark, kan redovisning normalt göras mot inkomsttitel Övriga inkomster av försåld egendom. 7 § I 33 § lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och finns bestämmelser om myndighetens rätt att disponera försäljningsinkomst vid försäljning av lös egendom. Har egendomen finansierats med lån och försäljningsinkomsten understiger det kvarstående lånebeloppet skall mellanskillnaden finansieras med medel som myndigheten disponerar i den verksamhet där tillgången använts. Är det lån som svarar mot den försålda egendomen slutamorterat får myndigheten disponera inkomsten i sin helhet. Om egendom har finansierats med avistakonto skall, om myndighetens samlade lån vid avstämningstidpunkten överstiger ett belopp motsvarande det bokförda värdet på de kvarstående tillgångar som lånen avser, myndigheten betala ett belopp till motsvarande mellanskillnaden. 1 § I detta kapitel finns bestämmelser i anslutning till 1721 §§ lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . 2 § Om full kostnadstäckning gäller som ekonomiskt mål för verksamheten skall myndigheten beräkna avgiftsnivån så att den långsiktiga självkostnaden täcks. Detta innebär att avgifterna skall sättas så att intäkterna täcker samtliga med verksamheten direkt eller indirekt förenade kostnader. 3 § Myndigheten skall på begäran av lämna uppgifter om de varor och tjänster som myndigheten tar ut avgifter för. Kompensation för ingående mervärdesskatt 1 § I detta kapitel finns bestämmelser i anslutning till 16 § lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . 2 § Myndigheten har rätt till kompensation för belopp motsvarande ingående mervärdesskatt hänförlig till hela den verksamhet som myndigheten bedriver, oavsett hur verksamheten är finansierad eller redovisas. Kompensationsrätt föreligger endast för belopp motsvarande ingående mervärdesskatt som har debiterats eller vid omvänd skattskyldighet beräknats enligt den svenska mervärdesskattelagen. Riktlinjer till 2 § ger ut Momsbroschyren och andra handledningar som ger information om avdragsrätten för ingående mervärdesskatt enligt mervärdesskattereglerna. Statliga myndigheter som inte är affärsverk räknas i mervärdesskattehänseende som ett enda skattesubjekt. Mervärdesskatt skall därför inte faktureras andra statliga myndigheter än affärsverken. Därmed kan ingen kompensationsrätt bli aktuell vid inköp från en annan myndighet. Om flera myndigheter går ihop och gör gemensamma inköp, s.k. samköp, är det den myndighet som betalar skatten till leverantören (eller motsvarande) som har rätt till kompensation för belopp motsvarande ingående mervärdesskatt. 3 § En myndighet som en viss månad har bokfört belopp som anges i 2 § får påföljande månad rekvirera motsvarande belopp från . Myndigheten får rekvirera ett belopp motsvarande ingående mervärdesskatt den månad då det ackumulerade bokförda beloppet uppgår till . Rekvisition av belopp motsvarande ingående mervärdesskatt skall dock göras minst en gång . 4 § En myndighet som senast den tionde dagen lämnar en rekvisition till skall få det rekvirerade beloppet senast den tjugonde dagen i samma månad. Riktlinjer till 4 § Vid rekvisition av belopp motsvarande ingående mervärdesskatt används den blankett som tillhandahålls av . Anvisningar för hur blanketten skall fyllas i och andra anvisningar som rör betalning av belopp motsvarande ingående mervärdesskatt utfärdas av . 5 § Har en myndighet tillgodoförts ränta till följd av att myndigheten rekvirerat ett för högt belopp vid tillämpningen av 2 § skall myndigheten betala ett belopp motsvarande räntan till , om den tillgodoförda räntan inte är obetydlig. Vid återbetalning av ett för högt rekvirerat belopp beräknas räntan från den dag då myndigheten fick beloppet utbetalt till räntekontot t.o.m. den dag då återbetalningen görs. Ränteberäkningen grundas på den ränta som motsvarar genomsnittsräntan på räntekontot . En myndighet behöver endast beakta sådan ränta som vid återbetalningstillfället respektive inbetalningstillfället överstiger . Riktlinjer till 5 § Vid återbetalning av ett för högt rekvirerat belopp enligt 2 § minskar myndigheten månadens rekvisition av belopp motsvarande ingående mervärdesskatt i rekvisitionsblanketten med återbetalningsbeloppet inklusive eventuell ränta. Nettobeloppet betalar ut till myndighetens bankkonto. 1 § I detta kapitel finns bestämmelser i anslutning till 34 och 35 §§ lagen (2006:000) med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . 2 § Med en donation avses i dessa föreskrifter varje slag av överlåtelse av egendom till en myndighet genom gåva eller testamentariskt förordnande som sker utan krav på motprestation eller särskild förmånsställning och där egendomen inte bildar en stiftelse.