rfr · GT0WRFR9 · 2006-01-01 00:00:00 — Det finns ingen anledning att tro att svensk industri skulle vara mindre effektiv än företag på kontinenten, men vi har vant oss vid ett lågt elpris och det får konsekvenser. ser vi en mycket snabb effektivisering inom svensk industri. Det är utomordentligt hoppfullt. Det intressanta då är att elexporten faktiskt skulle vara av samma dignitet när det gäller exportvärde som exempelvis massaindustrin. Dessutom skulle vi då få en förskräcklig massa lönsamma investeringar gjorda med ökad sysselsättning som följd. Dessutom skulle den el som vi då skulle exportera onödiggöra dyr kolkondensproduktion i andra länder. Klimateffekten skulle kunna bli så pass stor att det svenska bidraget till klimatförändringarna faktiskt blir noll och intet som vi tjänar pengar. Jag har inte riktigt förstått varför vi skulle avstå från det. Konsult : Låt mig gå rakt på sak: Det är konsumenterna som har rätt. Hälften är nog. En villaägare från skriver : Den enskilde konsumenten kan inte värja sig. Detta är väldigt frustrerande. har jag inte råd att bo kvar i mitt hus. Elbolagen kommer med den ena ursäkten efter den andra för att höja priset på elen. Det är skamligt. är det att göra någonting, protestera, ett eluppror kanske. Hans bild, och så gott som alla andra konsumenters uppfattning om marknaden, är kristallklar. Den fungerar inte. Elmarknadsreformen har havererat. Jag tänker rekapitulera vad reformmakaren lovade och sedan också vad reformen levererade. Jag tänker berätta varför den havererade, och jag tänker avsluta med fem åtgärder som skulle kunna få reformen att fungera. Om jag börjar med vad reformmakarna lovade så var ineffektivitet och bristande kundorientering i elsektorn anledningen till reformeringen av elmarknaden. Det startade med bolagiseringen av . Där säger man: En ökad avkastningsförmåga inom ramen för oförändrade eller lägre reala elpriser och en fortsatt trygg elförsörjning. Konkurrens i produktion, handel och försäljning skulle leda till hög effektivitet och låga priser för privatpersoner, företag och samhället. Effektivare tillsyn av nätmonopolet skulle ge lägre nätavgifter. redovisade då uppgifter på lägre nätavgifter än i monopolet. Trots det här fanns det en utbredd skepsis mot reformen bland många grupper, speciellt de som värnade små konsumenters intressen. Reformmakaren fångade då upp det här punkt efter punkt och hanterade frågorna, till exempel prishöjning på grund av övervinster, prishöjning på grund av missbruk av dominerande ställning och på grund av ökad handel med kontinenten. STENOGRAFISK UTSKRIFT AV NÄRINGSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING OM ELMARKNADEN DEN 18 MAJ 2006 2005/06:RFR9 Under varje presentation förstärktes den här målsättningen för olika intressenter, till exempel av energiministern när han uppvaktades av LRF . Det ledde fram till att kunderna hade mindre motstånd mot reformen. Och det omvända inträffade förstås, att kraftbolagen och elverken satte sig emot reformen. Det råder inget tvivel om att målet för reformen var lägre elkostnader, och då vill jag betona att det var exklusive skatter och myndighetsavgifter, och ett större inflytande för kunderna på elmarknaden. Det är också mot det målet som reformen ska utvärderas. Vad fick då konsumenterna? Med allra största respekt för alla konsumenter som uttryckte sin besvikelse med ord som kanske inte lämpar sig för riksdagstrycket svarar jag på utredningssvenska och hoppas att styrkan i kritiken inte minskar: Vi fick inte mer inflytande på marknaden. Vi fick mindre. Vi ska nu inte bara stå med mössan i hand, utan nu ser vi hur monopolavgifter under används för tvivelaktiga investeringar i kol, kärnkraft, stora utdelningar till ägare, generösa löner och bonusar till företagsledarna. Få konsumenter har märkt en tryggare elförsörjning. Desto fler kan vittna om motsatsen. Abonnenter i , många boende i och är några exempel. Om vi tittar på de höjda vinsterna hos kraftproducenterna motsvarar det en ökad månadskostnad på för en elvärmekund. Det är en fördubbling sedan det så ineffektiva och i många kretsar förhatliga monopolet levererade. Höjda vinster hos nätägarna och utebliven rationalisering kostar konsumenterna ytterligare . Vi har hållit på . Mindre inflytande, sannolikt sämre leveranskvalitet, fördubblat elpris och höjda nätavgifter i stället för sänkta nätavgifter är vad reformen har levererat till konsumenterna. Så frågan är: Är det i själva verket så att hälften inte är nog? Varför havererade reformen? Idéerna bakom reformen är bra. Den är välmotiverad. Anledningen till varför den har havererat är att kraftproducenterna utnyttjar de initiala och strukturella bristerna i regelsystemet. Just att lagstiftaren var frånvarande bidrog till haveriet. Det fanns en övertro på marknadens magi. Det är därför glädjande att samhällsbyggnadsministern numera anser att det är något allvarligt fel på elmarknaden, trots massiva och skenbart vederhäftiga expertutlåtanden om motsatsen. Även näringsutskottets utfrågning vill jag tolka som att lagstiftaren är på väg att ta itu med allvarliga problem som drabbar konsumenterna och sätter stopp för den rovdrift på elkonsumenternas pengar som just nu pågår. Efter en trevande och fumlig inledning tog kraftproducenterna tillbaka initiativet genom att köpa upp presumtiva konkurrenter, inte minst goda föredömen som kunde vara vår måttstock när vi mäter effektivitet. Med elsäljande marionetter, tafatta myndigheter och underutvecklade administrativa rutiner är producenternas ställning långt mycket starkare än den någonsin var under monopolerans glansdagar. Kraftbolagens övertagande av makten blev möjlig efter en mycket skicklig affärsorientering av företagen, av organisation en och en smart rekrytering av företagsledare, värdepappershandlare och, inte minst viktigt, kommunikatörer. Just kommunikatörerna, både enskilda och branschorganisationen , har varit oerhört skickliga på att nå ut med sitt budskap. Allt är skatternas fel. Det är ett budskap som för debatten ned på sandlådenivå. Staten höjer skatten. Därför får vi höja vinsten. När till exempel gång efter annan just anger skatterna som skäl till att det har gått illa på elmarknaden kan framgångarna knappast bli större för branschens kommunikatörer. Men även och bidrar till att producenterna nu också kontrollerar kommunikationerna med konsumenterna. Fast här handlar det kanske mindre om det som sägs till enskilda konsumenter och mer om det som inte sägs. Oavsett hur mycket stryk vi som konsumenter får på elmarknaden kommer aldrig branschfinansierade Konsumenternas elrådgivningsbyrå att ta verklig strid för konsumenternas rätt på elmarknaden. Inte heller reformens löfte om effektivare tillsyn av nätmonopolet verkar inge respekt hos större nätägare. De kan till exempel svara då släcker vi när de får en fråga om vad som händer om myndigheten skulle kräva sänkta nätavgifter. Reformen havererade för att kraftproducenterna tilläts ta över makten. Lagstiftarna fanns inte där. Myndigheterna gjorde nästan ingenting. I praktiken finns konsumenterna knappt ens med på spelplanen. Marknaden har blivit en tummelplats för smarta affärsmän och värdepappershandlare som är ute efter snabba klipp. Låt mig gå över till fem åtgärder som skulle göra att vi kan nå den ursprungliga målsättningen med reformen. 1.Först när energieffektivisering blir grundbulten i en nationell energipolicy kan vi få balans mellan köpare och säljare. När konsumenten får alternativ till att köpa el den potentialen är enorm uppstår ett rättvist förhandlingsläge. som var chef för i när härjade som värst uttryckte det så här: När vi sänkte förbrukningen var festen över. De kunde inte fortsätta. 2.Ett förhandlingsläge måste både förvaltas och utvecklas. Konsumenterna saknar en obrottsligt lojal företrädare för att driva sina partsintressen. Det behövs ett kommersiellt agerande och resursstarkt ombud för kunderna, en konstruktion närmast att jämföra med en energistab på ett större bolag. Vi kan säkert lära en del av det danska exemplet med elsparfonden, men det kommer också att vara en fråga om att bryta helt ny mark för att öka miljontals konsumenters kommersiella styrka utan att dra på sig en besvärlig organisation och byråkrati. Risken är annars att lagstiftarens korrigerande åtgärder kommer att begränsa och hämma även sund kreativitet hos kraftbolagen. Det är inte svagare kraftproducenter som vi behöver. Vi behöver starkare kunder. 3.Konsumenterna kan av tekniska skäl inte delta i prisbildningen på marknaden. Det är till och med så illa att på Nordpol finns det en enda aktör i eget namn som har ett äkta intresse av lägre pri- STENOGRAFISK UTSKRIFT AV NÄRINGSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING OM ELMARKNADEN DEN 18 MAJ 2006 2005/06:RFR9 Alla övriga aktörer tjänar mer pengar på att priset är högre. Först när konsumenterna har tillgång till priset online kan kraftproduktionens kortsiktiga marginalkostnad tävla med till exempel bortkoppling av hundratusentals varmvattenberedare runtom i landet. Elmätarna måste alltså förses med teknik för prisinformation timme för timme för att kunderna ska kunna optimera sin användning av el. 4.Konsumenterna skadas av en uppsjö av elsäljare på marknaden som i själva verket inte är annat än kraftbolagens marionetter. Det är ödets ironi att flertalet elverk som bildades för att just skydda små lokala elabonnenter nu har blivit kraftbolagens effektivaste verktyg. Marionetterna möjliggör den stora bilaterala handeln. Producenterna slipper öka utbudet på handelsplatser med risk för prisfall som följd. Dessutom misstänker nya aktörer, ofta på goda grunder, att marionetterna inte agerar affärsmässigt i upphandlingssituationer. När stora lokala kunder infordrar anbud betraktar man det som en nyckelkund och lägger icke affärsmässiga anbud, vilket får till följd att nya aktörer avstår helt från att lämna vassa anbud. Så elsäljarna måste certifieras med högt ställda krav på solvens, organisation och kompetens. Kvar blir då fler kvalificerade elsäljare det är det som är det viktiga, inte numerären som sådan som kunderna kan välja mellan. 5.All drift, underhåll och nyanläggning i nätverksamheten bör handlas upp enligt lagen om offentlig upphandling. Nätbolagens roll ska renodlas till att enbart äga nätet och all förvaltning ske genom konkurrensutsatt upphandling. Lagstiftarens uppslutning kring dessa åtgärder och en ny konstruktion för systemet med utsläppshandel kan göra 2006 till det år då elmarknadsreformen bärgas och sätter segel. Direktör : Jag har en lite annan synpunkt på elmarknaden och menar att den faktiskt är extremt enkel. Den har blivit väldigt komplicerad i och med att man har skapat den typ av marknad som man har skapat. Vad som egentligen förekommer när vi handlar el är att vi bara kopplar in apparater och kraftverk på nätet. Det är så enkelt det är egentligen. Det är så enkelt elmarknaden fungerar. Nätet är ju en marknad. Det är den sammanlagda förbrukningen för alla apparater som styr priset. Om man slår på flera apparater, om förbrukningen ökar, måste man starta fler kraftverk. De är dyrare, och priset stiger. Om man stänger av en del förbrukning kan man stoppa en del dyra kraftverk, och då sjunker priset. Så konsumenterna kan styra priset genom att helt enkelt använda mer eller mindre el. Då behöver man inte göra saker och ting så väldigt komplicerade. Konkurrensen fungerar om alla handlar till samma aktuella pris. Eftersom konsumenterna faktiskt styr priset och det är den sammanlagda efterfrågan som bestämmer detta, och man då handlar till det pris man ska sänka, kan man alltså sänka priset. En annan förutsättning för att få konkurrens på marknaden är att kraftverken körs i kostnadsordning. Kraftverken ska helt enkelt startas sammantaget i Det har egentligen ingen betydelse vem som äger de olika kraftverken. Det är fullständigt betydelselöst. Det innebär att man måste föra ett resonemang där man inser att det är en marknad där det egentligen inte finns några elhandlande aktörer. Man handlar med apparater och kraftverk. Man handlar på nätet. Man behöver inte gå utanför nätet för att handla sin el. En annan poäng om man ska få marknaden att fungera är att hantera prisrisker med hjälp av prisförsäkringar på effekt. Apparaterna och kraftverken slås på inte beroende på vilken tidpunkt man är i tillvaron, utan när det gäller kraftanläggningar beroende på vilket pris det är på marknaden. Då måste man ha kontrakt där risker sprids. De kontrakten relaterar inkoppling av effekt till det aktuella priset. Annars klarar man inte av att balansera långsiktigt utbud och efterfrågan i form av investeringar på marknaden. Grundfelet från början är att vi har utgått från att el handlas av aktörer. Det var en illusion som skapades . Illusionen av handel mellan producenter skapades genom att de regionala producenterna fick i uppgift att prognostisera den regionala förbrukningen. Då kunde producenterna köpa och sälja . Det såg ut som om de var aktörer. De kunde handla med varandra. Det fanns något som kallades produktionsoptimering. I optimeringen körde man helt enkelt kraftverken i kostnadsordning till ett aktuellt pris. Marknaden fungerade redan då på det sätt som jag menar att den faktiskt fungerar . På nätet fanns det ett aktuellt pris. Utåt mot konsumenten var det en monopolreglering med monopoltariffer. Den monopolregleringen skapade också en illusion av att de som ägde nätbolag sålde el. Det gjorde de egentligen inte. Det var konsumenterna som köpte el genom att koppla in apparater. Vid avregleringen utgick man från att de fiktiva aktörer som fanns i monopolregleringen skulle konkurrera med varandra. Man har gjort egentligen precis samma sak som när det gäller funktionen av att skapa illusionen av handel. är det en handel mellan så kallade balansansvariga aktörer. De balansansvariga aktörerna avräknas i något som kallas balansavräkning. Balansavräkningen innebär att vi ska handla oss i balans, det vill säga inte handla något alls. Det är en illusion, ett nollsummespel. Egentligen händer ingenting på en marknad förutom att producenter netto naturligtvis kör sina kraftverk lika mycket som konsumenterna netto förbrukar. I övrigt händer inte ett smack på marknaden. Det är ett problem. Som exempel kan jag ta den sista punkten längst ned till höger på bilden. För att skapa hela systemet måste vi skilja på nät och handel. Det har skapat en extrem komplexitet i systemet. Att bygga marknaden som en fullkomlig illusion är något som inte håller i längden. Vad som händer när konkurrensmekanismen skapas, där konsumenter ska försöka bilda ett eget elpris i sitt egna elavtal, är att konkurrensmekanismen omvandlas till en free ride-mekanism. Konsumenten som vill få ett lågt elpris för sin egen del fäster priset och får ett lägre pris än andra konsumenter. Han vinner naturligtvis själv på att skaffa sig det priset. Men de faktiska priserna på marknaden går upp. Konsumentens strävan efter lägre STENOGRAFISK UTSKRIFT AV NÄRINGSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING OM ELMARKNADEN DEN 18 MAJ 2006 2005/06:RFR9 priser på den marknad vi har resulterar i högre priser per definition. Det bidrar naturligtvis inte till konkurrens. De aktuella priserna stiger. Det bidrar över huvud taget inte till effektivitet. Här måste vi ha ett system som har mycket större resurser än vad det har. Ett annat problem är att när aktörer säljer, de stora producenterna, och vi uppfattar dem som aktörer i budgivningen, kan vi inte säkert veta om kraftverken körs i kostnadsordning. Vi vill veta om kraftverken sammantaget, oberoende av vem som äger kraftverken, körs i den verkliga kostnadsordningen. Det har vi över huvud taget inte möjlighet att veta på marknaden. Aktörer lämnar in bud för halva marknadens produktion. Vi vet inte vilka anläggningar som körs och vad de kostar. Vi har inga möjligheter att kontrollera konkurrensen på producentsidan. Det kan naturligtvis utnyttjas av producenterna jag säger inte att de gör det för att i tillägg till de möjligheter som konsumentens priselasticitet innebär använda möjligheten att driva upp priset. Ett annat allvarligt problem är att handel med elavtal är en handel där vi ska fästa priset på ett långt kontrakt och vi avräknar priset mot en uppmätt förbrukning. Det betyder att priset på effekt blir noll på marknaden. Priset på effekt i de existerande kontrakten är noll. Då kan vi inte introducera kontrakt där vi faktiskt tar betalt för effekt. Vi har tappat hela möjligheten att skapa en marknad för att långsiktigt balansera investeringar när det gäller både utbuds- och efterfrågesidan. Det är naturligtvis ett stort problem när det gäller konkurrens och investeringseffektivitet. Jag menar att marknaden varken kan skapa kortsiktig balans eller långsiktig balans när den ser ut så med det grundläggande felet. Det förutsätter planhushållning. Mycket av det som marknaden borde klara måste i stället med hjälp av politiska åtgärder. Det är därför vi har en så omfattande energipolitik. Alla har hållit sig inom tidsramarna. Jag kan svara för alla att det har varit en intressant del av dagen. Ny bryter vi för paus. Ordföranden: är inne för att påbörja de sista passen. Vi vill självklart också höra branschens synpunkter på det som har sagts och deras egna synpunkter på elmarknaden. Vi har verkställande direktör från , en branschorganisation, och ordförande från Oberoende Elhandlare. : Jag ska försöka ge elbranschens syn på marknadsutvecklingen. Det finns mycket att tala om, och jag ska försöka koncentrera mig med tanke på den knappa tidsramen. Vi från elbranschens sida bejakar utvecklingen mot en avreglerad och integrerad europeisk elmarknad. Vi tror att framtiden ligger i marknadslösningar, och vi tror inte på olika typer av återgång till någon form av nationellt reglerad marknad. Vi tror också att elbranschen har möjlighet att ge svenska elkunder långsiktigt konkurrenskraftiga priser i sammanhanget, förutsatt att vi får harmoniserade regler för hur vi kan verka i och en sund konkurrens på marknaden. På det viset är vi optimister. Förtroendet är av allra högsta vikt för branschen över huvud taget kundernas och aktörernas förtroende. Det gör att övervakningen av att konkurrensen fungerar i branschen både nationellt och internationellt måste vara rigorös. Det råder inget tvivel i det sammanhanget. Det som inte minst har sagts om konkurrensen inom EU är värt att följa med största uppmärksamhet. Vi tror också att den situation vi har med höga elpriser kan förbättras med hjälp av politiska åtgärder. Jag kommer tillbaka till det. Elförsörjningens utmaningar är stora. Jag ska inte dröja länge vid det, men vi känner till bilden internationellt med både de 1,6 miljarder människor i världen som är utan el, de begränsade fossila resurserna och klimatproblemen. Hållbar utveckling blir en ödesfråga. Vi kan inte längre titta på marknaden ur ett enbart svenskt perspektiv. Omvärlden påverkar oss. I allra högsta grad påverkas vi av den europeiska omvärlden. EU har beslutat om en gemensam inre marknad för el och gas. Vi vet också att som en regional marknad är Nordiska ministerrådets vision. Den ställer vi oss också bakom. Vi tror också att avregleringen är ett oåterkalleligt faktum. Vi tillhör numera EU, och vi kommer att få en gemensam avreglerad marknad i EU vare sig vi vill eller inte. Det är ett EU-beslut. Det gör i sin tur att när vi tittar på marknaden tror vi att vi som aktörer måste se oss som européer när vi diskuterar elförsörjningen framöver. Det går inte att diskutera elförsörjningsfrågor ur ett enbart svenskt perspektiv längre. Man måste analysera frågan utgående från ett europeiskt perspektiv. För all klarhets skull hade vi en helt annan situation . Vi hade en prissättning baserad på kostnad för den produktionsmix vi hade och ett påslag för skälig avkastning. Det baserades på att varje aktör hade ett område att försörja en säker, garanterad avsättning. Det ledde till ett visst överutbud. Det var en av de kritiska punkterna. Det gav naturligtvis låga priser med tanke på att vi hade en internationellt sett fördelaktig produktionsmix. har vi fått igenom en avreglering, och är det marknadskrafterna som avgör balansen mellan produktion och konsumtion. Vi har en nordisk integration, och vi får successivt en europeisk integration. Det innebär att priset sätts utgående från en marginalkostnad om konkurrensen fungerar väl. Om den inte fungerar väl skulle priset kunna sättas till något annat än marginalkostnad. Men fungerar konkurrensen väl blir det en marginalkostnad som sätter priset. Det ligger i botten. Det måste vi ha i bakhuvudet när vi resonerar om vad vi kan göra. STENOGRAFISK UTSKRIFT AV NÄRINGSUTSKOTTETS OFFENTLIGA UTFRÅGNING OM ELMARKNADEN DEN 18 MAJ 2006 2005/06:RFR9 har vi fått höga elpriser. Jag ska inte dröja länge vid denna kurva. Vi har sett den förut. Den högra delen visar terminspriserna för de kommande tre åren. Det är marknadens bästa gissning av var elpriserna kommer att ligga framöver. Om det är någon som har en bättre idé om var de kommer att ligga uppmanar jag denne att placera på börsen. Han kan bli rik! Det är ungefär vad man tror. Det är de priser vi har att räkna med framöver. Jag ger några andra fakta innan jag går vidare. har blivit beroende av import under normalår. Här är många bilder om kapaciteter och så vidare. Jag kommer att lämna dem här. Jag ska inte kommentera alla. Den röda kurvan visar nettoflödet mellan och omvärlden . Vi ser att under de allra flesta åren sker flödet in i . Vi har blivit beroende av import från omvärlden, i allt högre grad. var ett undantag eftersom vi hade en mycket god hydrologisk situation som möjliggjorde att vi hade ett balanserat flöde i , men vi hade egentligen ingen nettoexport. Vi är alltså beroende av import från vår omvärld . Dessutom är det så här: Vi importerar energi. Vi har också en mycket knapp effektbalans. Den bild jag nu visar har vi talat om i olika sammanhang tidigare. Här ser vi effektbalansen föregående vinter. Möjligen ser det något bättre ut framöver, men vi vet efter Svenska kraftnäts senaste rapporter att vi ser problem åtminstone till framför oss i det här sammanhanget, lite grann beroende på vad som händer. Mot bakgrund av detta importberoende är det inte så konstigt om vi får ett pris för elen som ligger någotsånär i nivå med det europeiska priset. Det är ju där utbytet sker. Jag visar nu en bild med kurvor. Liknande kurvor har visats tidigare. Det röda här visar utvecklingen på den viktigaste tyska spotmarknaden, och det blå visar utvecklingen på . Vi ser då ett intressant mönster. De stämmer ju överens huvuddelen av tiden utom när det är begränsningar i överföringskapaciteten och man alltså inte kan överföra tillräckligt mycket. Vi ser till exempel toppen 2003, då vi hade torrår. Vi importerade så mycket det gick, och ändå var man rädd för att vattnet inte skulle räcka vintern ut. Därav det här utseendet. Det intressanta är också att se att den tyska och den europeiska marknaden hade större påverkan , då handeln med utsläppsrätter infördes. Vi släpade efter beroende på det goda hydrologiska läget vi hade alltså inte samma importbehov där men framemot nyår började vi se på marknaden att det var dåligt med snö i både de svenska och norska fjällen, och då kom de här kurvorna att sammanfalla igen. Vi får då huvudströmningen i det här, som är att det nordiska priset ligger i nivå med det europeiska priset. Det här beror, som vi har varit inne på tidigare, på de kraftigt höjda priserna för energiråvaror, men det beror också på handeln med utsläppsrätter. Jag ska inte dröja längre vid det här vi har sett det tidigare. Jag kan bara lägga till en kurva. Jag visar nu samma kurvor som vi såg tidigare, respektive , och vi har lagt in en grön kurva som visar prisutvecklingen för utsläppsrätterna. Vi ser den påfallande samvariationen. Det är ganska intressant. Vilka är då orsakerna till det höga elpriset, och hur kan vi påverka det?