eunbil · GT0N1612 · 2006-07-14 00:00:00 — UNIONENS RÅD (6.7) en) 10851/06 från: , direktör, för Europeiska kommissionens generalsekreterare mottagen den: till: , generalsekreterare/hög representant : Meddelande från kommissionentill rådet och : Mot en hållbar vinsektor inom EU För delegationerna bifogas kommissionens dokument - . Bilaga: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION den 22.06.2006 KOM(2006) 319 slutlig. MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONENTILL RÅDET OCH Mot en hållbar vinsektor inom EU {SEK(2006) 770 SEK(2006) 780} MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONENTILL RÅDET OCH Mot en hållbar vinsektor inom EU Detta meddelande är ett led i de reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken som gjorts , 2004 och 2005 , och som täcker alla de stora jordbrukssektorerna utom vin och frukt och grönsaker. Vinsektorn behöver också reformeras på grund av den tilltagande obalansen mellan tillgång och efterfrågan och på grund av de allt större utmaningar som vinsektorn står inför, både på den inhemska EU-marknaden och på den internationella marknaden. Detta bekräftas också i gemenskapens strategi för hållbar utveckling som man enades om vid i , i principerna för ökad konkurrenskraft inom ramen för nystarten för Lissabonstrategin och i kommissionens meddelande om enklare och bättre lagstiftning i den gemensamma jordbrukspolitiken . Europeiska unionen är världens största producent, konsument, exportör och importör av vin. Det är allmänt erkänt världen över att EU producerar kvalitetsvin. EU:s goda rykte vilar på sekler av produktion av kvalitetsviner som exporterats till resten av världen. Vinproduktionen bevarar dessutom de traditionella landskapen i och med att vin odlas på jordar som annars inte skulle odlas och gör dem lönsamma. Dessa båda faktorer gynnar miljön, förutsatt att produktionen är miljövänlig. EU:s vinsektor är av mycket stor ekonomisk betydelse, särskilt i termer av sysselsättning och exportinkomster. Det finns fler än 1,5 miljoner vinproducenter och dessa utnyttjar för sin produktion (vilket motsvarar av jordbruksmarken i EU-25). stod vinproduktionen för av jordbruksproduktionen. Vinproduktionen står för av värdet av jordbruksproduktionen i , , , , och , och lite mindre i . Genom rådets förordning (EG) nr 1493/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin skapades ett omfattande EU-system för förvaltning av produktionspotential, marknadsmekanismer, vinframställningsmetoder, klassificering av vin, märkning och handel. Systemet har gjorts ännu mer komplicerat genom de kompletterande bestämmelser som finns på nationell och regional nivå. Subsidiaritet är naturligtvis viktigt, men förenkling och öppenhet är också legitima mål. Många stödordningar har förblivit oförändrade under , och så även stödnivåerna. Alla åtgärder som finansieras med gemenskapsmedel bör ses över, särskilt med tanke på den ökande tendensen att krisdestillera, inte bara bordsvin, utan även kvalitetsviner som framställts inom ett specificerat område (kvalitetsvin fso). Krisdestillering var tidigare en undantagsåtgärd, men håller nu på att bli en vanlig metod, som tillämpats under tre av . Under /06 begärde flera medlemsstater krisdestillering av stora kvantiteter bordsviner och kvalitetsviner, trots att produktionen hade reducerats . Det är därför nödvändigt att se till att den framtida politiken på området är kostnadseffektiv och att de medel som avsätts används på rätt sätt. Med tanke på folkhälsan har det också påpekats att stödet till destillering av vin till etanol artificiellt sänker priset på spridrycker med hög alkoholhalt. För att säkra att en ny gemenskapspolitik för vinsektorn ger synergieffekter med övriga politikområden har det gjorts en konsekvensbedömning av de möjliga lösningarna. Samtliga berörda avdelningar inom kommissionen har deltagit i arbetet med konsekvensbedömningen, vilken bifogas detta meddelande. Kommissionen inledde den offentliga debatten om den framtida vinpolitiken genom att arrangera ett vinseminarium med aktörer inom sektorn . Dokumentation från seminariet finns på Europeiska kommissionens webbplats . Rådgivande gruppen för vin har också tillfrågats angående möjliga reformscenarier. Det har också hållits ett antal bilaterala möten med ett stort antal berörda aktörer. Den nuvarande situationen på vinmarknaden och prognos för utvecklingen på medellång sikt /76 har man försökt lösa problemet med överproduktion genom att begränsa produktionspotentialen och genom att uppmuntra till slutgiltig nedläggning av produktionsarealer, vilket har gett en minskning av arealerna 1976 till 2005. har medlemsstaterna emellertid inte deltagit i ordningen för slutlig nedläggning av vinodlingar i lika stor utsträckning som tidigare och detta har, tillsammans med de nyplanteringsrättigheter som beviljats, sopat bort de tidigare vinsterna med ordningen. har vinproduktionen i EU-25 varierat mellan 166 och . Andelen kvalitetsviner fso har ökat och står för en nästan lika stor andel av EU:s samlade vinproduktion som bordsviner. Vinkonsumtionen inom EU har sjunkit avsevärt och kontinuerligt . Detta har särskilt drabbat bordsviner, medan konsumtionen av kvalitetsviner fso har ökat så mycket att de båda typernas andelar av marknaden nu är nästan lika stora. har vinimporten till EU-25 ökat och importen uppgick nästan till 2005. Det är vinerna från Nya världen som tagit en stor del av EU-vinernas marknadsandel. Vinexporten från gemenskapen har ökat , men inte i samma takt som importen. Exporten låg 2005 på . Sammanlagt förblir EU en nettoexportör av vin. Om man förutsätter att den gemensamma organisationen av marknaden för vin inte ändras och om man utgår från de förväntade produktions-, konsumtions- och handelstendenserna skulle en utvecklingsprognos på medellång sikt för EU:s vinsektor /2011 visa att överskottsproduktionen av vin kommer att öka till (av produktionen) eller till (8,av produktionen) om de kvantiteter som destilleras med bidrag till sektorn för spritdrycker inte betraktas som överskott. Det är särskilt inom sektorn för bordsviner som överskottsproduktionen är ett problem, men även inom sektorn för kvalitetsviner fso har läget försämrats. I tabell IA beskrivs situationen inom vinproduktionen i EU-27. Den gemensamma organisationen av marknaden för vin Den gemensamma organisationen av marknaden för vin är ett omfattande och komplicerat system av politiska åtgärder. Tre åtgärder avser förvaltning av produktionspotentialen, dels genom begränsning av planteringsrätterna och dels genom stöd till strukturförbättringar som a) slutgiltig nedläggning av vinodlingsarealer och b) omstrukturerings- och omställningsprogram som syftar till anpassning av kvalitet och kvantitet till efterfrågan. Begränsningarna av planteringsrättigheterna och förbudet mot nyplantering gäller fram till . De interna åtgärder som vidtas på marknaden är bland annat traditionella åtgärder som krisdestillering av överskottsvin och destillering av druvor som även är avsedda för andra ändamål. Syftet är att motverka prisfall. Det förekommer också obligatorisk destillering av vindruv och marc, dvs. biprodukter från vinframställningen som destilleras för att motverka överpressning och för att förbättra vinkvaliteten. Avslutningsvis förekommer destillering av bordsvin till etanol som används inom spritdrycksindustrin. Syftet med detta är att behålla en del av etanolsektorn som en avsättningsmöjlighet för vin. För att motverka störningar på marknaden och följderna av sådana störningar betalas det ut stöd till tillfällig privat lagring av vin och druvmust. Dessutom betalas det ut stöd för att främja alternativa användningsområden för druvmust, som berikning och druvjuice. I den gemensamma organisationen av marknaden för vin ingår också traditionella handelsmekanismer som tullar, exportbidrag och exportlicenser. Det har också ingåtts avtal med länder utanför EU. Den gemensamma organisationen av marknaden för vin har till skillnad från andra gemensamma marknadsorganisationer ett fullständigt regelverk som täcker definitioner, kvalitetsviner fso och bordsviner med geografiska beteckningar, vinframställningsmetoder och märkning, vilket ger en rättvis och öppen kvalitetsstandard. Problem inom den nuvarande organisationen av marknaden och nya omständigheter Vinkonsumtionen inom EU sjunker med 750 000 hl (0,). Konsumtionsmönstren och livsstilsvalen förändras på alla områden och särskilt när det gäller vinkonsumtionen. Det strukturella överskottet på vin beräknas till cirka 15 miljoner hl, vilket motsvarar av vinproduktionen inom EU-27. Åtgärder i form av destillering förväntas minska vinproduktionen . Antalet vinlager som innehåller produktion ökar och det finns inga större utsikter till avsättning av dessa. Detta pressar priserna och sänker producenternas inkomster. Importen ökar snabbare än exporten och snart kan EU komma att importera mer vin än vad som exporteras. Den internationella handeln med vin är liberaliserad i hög grad och tullarna för import av vin till EU är låga. Det faktum att produktionen av viner från Nya världen ökar och även försäljningen av dessa visar att vinproducenterna inom EU måste bli konkurrenskraftigare. Försöken att begränsa produktionen genom att dra in planteringsrätter hämmas av att det beviljas nyskapade planteringsrätter och genom att avkastningen ökar i vissa medlemsstater. Planteringsrätterna ökar produktionskostnaderna och bromsar åtgärderna för att rationalisera vingårdarna, och därmed minskar konkurrenskraften. Länderna utanför EU tillämpar inte begränsningar av planteringsrätterna. Åtgärderna för omstrukturering och omställning har gjord det möjligt för producenterna att uppgradera till kvalitetsviner, men åtgärder av detta slag innebär också en risk för produktionsökningar. Åtgärderna kan i vissa fall användas för normal förnyelse, vilket strider mot det egentliga syftet. Systemet för slutgiltig nedläggning av vinodlingar används i praktiken inte längre . Trots att det gått har vissa medlemsstater ännu inte tagit itu med de olagliga vingårdar som anlagts före och med den slutgiltiga nedläggningen av de olagliga vingårdar som anlagts efter . Andelen områden som inte kunnat regleras, och för vilka granskning fortfarande pågår, uppgår till , dvs. av den samlade vinodlingsarealen i EU-25. Marknadsstödsåtgärder som destillering är inte särskilt effektiva när det gäller att säkra vinodlarnas inkomster och fungerar mer som en permanent avsättningsmöjlighet för det överskott som inte kan säljas. Krisdestillering, som är avsedd att hantera tillfälliga överskott, används som en strukturell åtgärd och används numera även för kvalitetsviner. Ordningen för stöd till privat lagring har blivit en strukturell åtgärd. Det är näringen som borde bära kostnaderna för lagringen av vin. Vinframställningsmetoder, geografiska beteckningar och märkning Förfarandena för godkännande och anpassning av vinframställningsmetoder saknar flexibilitet och detta är ett hinder för konkurrenskraften. är för komplext, särskilt när det gäller definitioner, vinframställningsmetoder, klassificering (av bland annat kvalitetsviner fso), bordsviner med geografiska beteckningar och bordsviner. När det gäller kvalitetsviner fso finns det ingen internationell motsvarighet till konceptet kvalitet och gemenskapslagstiftningen har ingen definition av konceptet geografisk beteckning i den mening som avses i om handelsrelaterade aspekter av immaterialrättigheter (). har dessutom antalet kvalitetsviner fso och bordsviner med geografisk beteckning ökat, vilket är förvirrande för konsumenterna och underminerar gemenskapens politik för geografiska beteckningar inom EU och i tredjeland. Utvecklingen bidrar också till att försämra situationen på marknaden. Märkningen förvirrar konsumenterna, då den är resultatet av ett komplext regelverk med flera olika rättsliga instrument för vissa kategorier av viner och särskilda regler för vissa produkter. Vissa oflexibla märkningsregler försvårar saluföringen av EU-viner. Försäljningen hämmas också avsevärt genom förbudet mot att ange årgång och druvsort på bordsviner utan geografisk beteckning. Länder utanför EU har kritiserat EU:s märkningspolitik, bland annat bestämmelserna om varubeteckningar (som kvalitetsviner fso, bordsvin med geografisk beteckning och bordsvin), möjligheten att ange frivilliga uppgifter, reglerna om att vissa viner tappas på flaskor med en viss form och bestämmelserna om traditionell terminologi. Det är därför nödvändigt att, i samband med översynen av märkningsreglerna, ta hänsyn till hur dessa påverkar importen från tredjeland och EU:s internationella åtaganden. Oberoende bedömningar har visat att en lämplig liberalisering av vinframställningsmetoderna i linje med Internationella vinorganisationens (OIV) regler och mer konsumentinriktad märkning skulle göra det möjligt för EU:s vinproducenter att öka avsättningen och förbättra marknadsföringen, vilket skulle öka deras konkurrensförmåga och minska den strukturella obalansen. har det kommit rapporter om unga människors högriskkonsumtion av alkohol. förefaller alkohol ha gynnsamma hälsoeffekter för äldre människor. Det är viktigt att alla berörda parter får information om fördelarna och nackdelarna med en måttlig och ansvartagande vinkonsumtion, samt om risker som alkoholkonsumtionen innebär. Gemenskapens politik bör återspegla detta. Målen för EU:s nya vinpolitik Mot denna bakgrund bör den framtida marknadsorganisationen utformas så att den tillåter en hållbar utveckling för vinproducenterna, så att och kan integreras friktionsfritt och så att EU kan uppfylla sina internationella åtaganden. EU:s vinsektor producerar världen bästa vin och har en stor potential som bör utvecklas på ett hållbart sätt. Den framtida politiken måste också utformas så att den kan anpassas efter växlande omständigheter, särskilt med tanke på behovet av att stärka EU:s vinproducenters konkurrenskraft, att sprida budskapet om att europeiska kvalitetsviner kvalitetsviner fso är bäst i världen, att återerövra tidigare marknader och att erövra nya marknader inom och utanför EU, att skapa en vinpolitik som bygger på tydliga och enkla regler som på ett effektivt sätt skapar balans mellan tillgång och efterfrågan, och att skapa en vinpolitik som bevarar de bästa traditionerna i EU:s vinproduktion, förbättrar en rad landsbygdsområdens sociala och miljömässiga förhållanden och tar hänsyn till miljön. EU:s nya vinpolitik bör också ta hänsyn till de ökande kraven på hälso- och konsumentskydd. Förslag som utvärderats i konsekvensbedömningen, men som inte är lämpliga lösningar Kommissionen har tagit fram fyra förslag för hur den gemensamma organisationen av marknaden kan reformeras utifrån den situation som råder inom sektorn och på grundval av de politiska mål som skall uppnås. Tre av förslagen, dvs. att bibehålla status quo, att reformera den gemensamma organisationen av marknaden för vin på samma sätt som den gemensamma jordbrukspolitiken eller att avreglera vinmarknaden helt är inga lämpliga lösningar på vinsektorns problem och motsvarar inte heller sektorns specifika behov. En oförändrad situation med vissa anpassningar En kosmetisk lösning av detta slag är inte ekonomiskt och politiskt hållbar med tanke vinsektorns stora problem och behovet av att uppnå en bättre marknadsbalans, se till att vissa medlemsstater tillämpar reglerna på ett korrekt sätt, särskilt när det gäller planteringsrätter, och anpassa sektorn i förhållande till den nya gemensamma jordbrukspolitiken. Den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden för vin har inte kunnat undanröja överskottsproduktionen och har inte heller kunnat lösa de andra problem som präglar sektorn, som den bristande konkurrenskraften, vilket tar sig uttryck i att krisdestillering blir vanligare och andelen vin från tredjeland på EU-marknaden ökar. Huvudparten av aktörerna inom sektorn är överens om att det krävs genomgående förändringar. En reform av samma slag som reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken Den främsta nyheten i reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken är att de direkta utbetalningarna inte längre kopplas till olika produktionstyper och att det införs ett system med samlat gårdsstöd. Genom reformen har man vunnit i flexibilitet, jordbruket har blivit mer marknadsinriktat och mer anpassat till och systemet med grön box. En möjlig fördel med reformen skulle vara att man skulle kunna omvandla delar av eller hela budgeten för den gemensamma organisationen av marknaden för vin till direkta utbetalningar inom ramen för systemet med samlat gårdsstöd. Dessutom skulle man kunna göra ytterligare förenklingar och införa tvärvillkor för alla vinodlare. Till skillnad från vad som gäller för andra sektorer skulle det dock inte vara möjligt att införa något rättvist system för fördelning av stödrättigheterna inom gårdsstödet. Med tanke på de medel som finns tillgängliga skulle andelen frikopplade utbetalningar bli mycket liten för fleråriga grödor och skulle troligtvis inte kompensera för det bortfallna marknadsstödet. Om marknadsstödet överges och inkomststödet blir separat läggs ansvaret för anpassning till den nya marknadssituationen helt och hållet på producenterna. Om ett sådant system genomförs konsekvent torde det vara möjligt att uppnå marknadsbalans, men bara på medellång och lång sikt och troligtvis på bekostnad av en större kris inom sektorn, vilken i sin tur driver fram en omfattande anpassningsprocess. En total avreglering innebär att alla politiska instrument för förvaltning av produktionspotentialen och marknaden helt överges. För att helt avreglera sektorn skulle man tvingas att frångå instrument som förbudet mot nyplantering, åtgärderna för slutlig nedläggning av vinodlingar, åtgärderna för omstrukturering och omställning och alla övriga marknadsåtgärder. Anslagen skulle antingen strykas eller överföras till andra pelaren för allmän landsbygdutveckling. Ett omedelbar och total avreglering utan åtföljande strukturåtgärder skulle på kort sikt ge allvarliga negativa ekonomiska och sociala effekter för de berörda regionerna. En genomgripande reform av den gemensamma organisationen av marknaden för vin Med tanke på vinsektorns svårigheter, särdrag och den potential som den besitter och på grundval av den ingående analys som gjorts i konsekvensbedömningen kan konstateras att det är nödvändigt att ha kvar en specifik marknadsorganisation för vinsektorn och att det är nödvändigt att låta denna genomgå en genomgripande reform. Vad som måste göras är att lagstiftningen och produktionsstrukturen måsta anpassas så att man skapar en hållbar och konkurrenskraftig vinsektor med långsiktiga framtidsperspektiv som man ser till att budgetmedlen utnyttjas på ett så kostnadseffektivt sätt som möjligt. Kommissionen anser att detta är den mest lämpliga strategin. Det finns två möjliga tillvägagångssätt. Det första alternativet ger snabba lösningar på de svårigheter som sektorn har , men kräver att sektorn gör omedelbara och omfattande anpassningar. Det andra alternativet skulle ge samma resultat, men över en längre tidsperiod, vilket skulle ge landsbygdsekonomin och den sociala strukturen tid att anpassa sig till förändringarna. En genomgripande reform av den gemensamma organisationen av marknaden för vin - alternativ A - en etapp Avskaffande av systemet med begränsning av planteringsrätter och slutlig nedläggning av vinodlingar Systemet med begränsning av planteringsrätter skulle antingen kunna löpa ut eller avskaffas . Reglerna för användningen av geografiska beteckningar skulle emellertid begränsa antalet hektar. Det nuvarande systemet för slutlig nedläggning av vinodlingar skulle avskaffas som systemet med begränsning av planteringsrätter. Varje hektar som läggs ned slutligt på odlarens bekostnad skulle då uppgå i den areal som kan komma ifråga för det samlade gårdsstödet. En genomgripande reform av den gemensamma organisationen av marknaden för vin - alternativ B - två etapper Detta alternativ innebär att man går tillväga på samma sätt som inom sockersektorn, dvs. först återställer man marknadsbalansen och sedan stärker man konkurrensförmågan. I detta ingår också att man stryker systemet med planteringsrätter. Alternativ B bygger huvudsakligen på strukturanpassning, dvs. ett tillfälligt återinförande av systemet för slutlig nedläggning av vinodlingar. Systemet med begränsning av planteringsrätter skulle förlängas till 2013 och därefter löpa ut. De minst konkurrenskraftiga vinodlarna skulle på så sätt få ett starkt incitament att sälja sina planteringsrätter. De odlare som är konkurrenskraftiga förväntas snabbt intressera sig mer för sina företags konkurrensförmåga, då kostnaden för planteringsrätter är ett hinder för expansion. På medellång till lång sikt innebär detta en minskning av odlarnas fasta produktionskostnader. Bidraget för slutlig nedläggning kommer att läggas på en attraktiv nivå. För att säkra att odlarna deltar från bör bidraget sjunka gradvis . Målet för åtgärden är att skall komma att läggas ned inom EU med en total stödnivå på . Vinodlarna bör själva få välja om de vill lägga ned odlingar eller inte. Den före detta vinodlingsmarken skulle så snart den har lagts ned slutligt räknas som stödberättigande inom ramen för det samlade gårdsstödet och beviljas frikopplade stöd. Eventuellt skulle medlemsstaternas anslag kunna kompletteras med ett visst belopp per hektar nedlagd vinodlingsmark. För att motverka skövling av marken bör nedläggningsbidraget kopplas till vissa miljökrav. Gemensamma aspekter hos alternativ A och alternativ B De båda alternativen innehåller vissa gemensamma åtgärder. De är följande: Avskaffande av marknadsåtgärderna till förmån för mer framsynta åtgärder Följande marknadsåtgärder kommer att avskaffas från första början: Stödet till destillering av biprodukter. Möjligheten att destillera vin till etanol och för andra syften. Stödet till privat lagring. Stöd till produktion av druvmust för berikning och för framställning av druvjuice. Krisdestillering kommer att frångås eller ersättas med en annan säkerhetsmekanism med hjälp av medel från de nationella anslagen. Varje vinproducerande medlemsstat skulle få ett nationellt budgetanslag, som beräknas enligt objektiva kriterier och som medlemsstaterna kan använda för att finansiera valfria åtgärder ur ett åtgärdspaket. Inom alternativ A skulle det inledningsvis finnas mer medel tillgängliga än inom alternativ B, eftersom alternativ A inte innebär några kostnader för slutlig nedläggning av vinodlingar. Det nationella anslaget skulle till exempel kunna användas för krishanteringsåtgärder i form av försäkringar mot naturkatastrofer, för att säkra grundläggande täckning vid inkomstbortfall, för att täcka de administrativa kostnaderna för att skapa en sektorsspecifik gemensam fond och för åtgärder som gallring ("green harvest"). För att motverka snedvridning av konkurrensen kommer användningen av de nationella anslagen att regleras genom vissa gemensamma regler (även regler om miljöskydd) och dessutom måste de nationella programmen godkännas av kommissionen innan de kan genomföras. Åtgärderna för omstrukturering och omställning av vinodlingar kommer att finnas kvar inom ramen för de nationella anslagen. Många av de aktuella åtgärderna skulle kunna ingå i medlemsstaternas program för landsbygdsutveckling. Stöd till förtidspension och till miljöåtgärder inom jordbruket skulle kunna få stimulanseffekter och gynna vinodlarna. En vinodlare som beslutar att sluta definitivt med all kommersiell odling och säljer sitt jordbruksföretag kan komma ifråga för ett bidrag på högst och högst under som längst . Stödet till miljöåtgärder inom jordbruket för att täcka extra kostnader och inkomstbortfall som uppstår på grund av åtgärder för att skapa och bevara vinodlingslandskap och kulturlandskap kan uppgå till /hektar under mellan fem och .