rfr · GT0WRFR2 · 2006-01-01 00:00:00 — Särskild företrädare för barn Uppföljning om tillämpningen av lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn Riksdagstryckeriet, , 2005 Inom justitieutskottet bereds frågor om uppföljning och utvärdering av en särskild arbetsrupp (uppföljningsgruppen). Gruppen består av en representant från varje parti; (), ordf., (), (), (), (), () och (). Gruppen bistås av justitieutskottets kansli. Uppföljningsgruppens uppdrag är att i enlighet med 4 kap. 16 § riksdagsordningen bereda frågor om uppföljning och utvärdering av fattade riksdagsbeslut samt att fördjupa beredningsunderlaget i frågor som aktualiseras på utskottets område. Uppföljningsgruppens arbete mynnar ut i redovisningar och ibland också i förslag till utskottet. har beslutat att från uppföljningsgruppens arbete under /05 publicera en rapport rörande genomförd uppföljning av tillämpningen av lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn. I uppföljningsprojektet har landets samtliga åklagarkammare uppmanats att besvara en enkät med frågor kring tillämpningen av lagen. Av rapporten framgår bl.a. att en övervägande majoritet av åklagarna anser att syftet med lagen, nämligen att förbättra möjligheten att utreda brott mot barn begångna av närstående, har uppfyllts. Många åklagare anser dock att tidsfristen inom vilken en vårdnadshavare skall underrättas om ett fattat interimistiskt beslut om förordnande av särskild företrädare är för kort för att lagen skall kunna användas effektivt i brottsbekämpningen. Uppföljning av lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn.................. Gällande bestämmelser och syftet med lagen............................................. Reflektioner med anledning av utförd uppföljning .................................... Sammanställning över enkätsvar.................................................................... Uppföljning av lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn Lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn trädde i kraft (prop. 1998/99:133, bet. 1999/2000:JuU2). Syftet med lagen var att stärka barnets rätt när en vårdnadshavare eller någon som står vårdnadshavaren nära misstänks för brott mot barnet. Lagen syftar också till att förbättra möjligheterna att utreda sådana brottsmisstankar och förhindra fortsatta övergrepp. utförde kansliet på uppdrag av uppföljningsgruppen en enkätundersökning rörande omfattningen av tingsrätternas tillämpning av lagen . Undersökningen, som endast var kvantitativ, utvisade att lagen tillämpas i en inte obetydlig omfattning och att antalet ärenden mer än fördubblats . Kansliet har härefter genomfört en enkätundersökning med landets samtliga åklagarkammare. Undersökningen syftar i första hand till att ge svar på om lagstiftarens intentioner med införandet av lagen har uppfyllts. Resultatet av den undersökningen presenteras i denna promemoria. Gällande bestämmelser och syftet med lagen För att förhör under en förundersökning skall kunnas hållas med en underårig målsägande som företräds av sina vårdnadshavare krävs att de medverkar till förhöret. Likaså ankommer det på vårdnadshavaren att ge sitt samtycke till att läkarundersöka barnet och föra dess skadeståndstalan med anledning av ett brott. När misstankar om brott riktas mot en vårdnadshavare tillvaratar denne på bästa sätt barnets intressen. Detsamma kan i viss utsträckning gälla när misstankarna riktas mot någon som står vårdnadshavaren eller vårdnadshavarna nära. Det nu sagda kan yttra sig genom att vårdnadshavaren motsätter sig att barnet inställer sig till förhör och genomgår läkarundersökning eller underlåter att föra barnets skadeståndstalan. I syfte att förbättra förutsättningarna för att utreda nu aktuella brottsmisstankar infördes lagen om särskild företrädare för barn. I förarbetena konstaterades att för att kunna utreda brottsmisstankar, lagföra brott och förhindra fortsatta övergrepp förelåg behov av att kunna genomföra inledande utredningsåtgärder utan vårdnadshavarnas vetskap. Det ansågs självklart att det inverkar hämmande på ett barn om den som begått ett övergrepp finns med vid besök hos polisen. Det konstaterades vidare att om endast en av två vårdnadshavare medverkade till utredningen kunde det också innebära begränsade möjligheter att få till stånd förhör etc. Den lämpligaste lösningen på proble- 2005/06:RFR2 UPPFÖLJNING AV LAGEN (1999:997) OM SÄRSKILD FÖRETRÄDARE FÖR BARN men ansågs vara att låta en utomstående person, en särskild företrädare, träda i vårdnadshavarnas ställe. En utgångspunkt för lagstiftningen var barnets bästa. framhölls att ett beslut om särskild företrädare för barn är en betydande inskränkning i vårdnadshavarnas rätt. En annan viktig utgångspunkt var därför att en vårdnadshavare inte skulle stängas ute i större utsträckning än nödvändigt och att lagstiftningen inte i för stor utsträckning skulle inskränka rätten till respekt för privat- och familjelivet enligt artikel 8 i . Enligt lagen gäller följande krav för att förordna en särskild företrädare: Det skall finnas anledning att anta att brott som kan föranleda fängelse har begåtts mot någon som är . En vårdnadshavare för målsäganden kan misstänkas för brottet eller någon närstående till vårdnadshavaren (t.ex. en sambo eller pojkvän) kan misstänkas för brottet och det kan befaras att vårdnadshavaren på grund av detta inte kommer att ta till vara barnets rätt. Det föreligger inte särskilda skäl mot en särskild företrädare och en sådan framstår inte som obehövlig. Åklagarens ansökan om särskild företrädare skall ges in till tingsrätten. Det är främst advokater och biträdande jurister på advokatbyråer som kommer i fråga för att förordnas som särskilda företrädare (förordnande av särskild företrädare enligt 1 §). Även andra personer som bedöms särskilt lämpliga för uppdraget kan dock förordnas. Om barnet har två vårdnadshavare som inte är gifta eller bor tillsammans kan den icke brottsmisstänkta vårdnadshavaren förordnas att ensam företräda barnet (förordnande av vårdnadshavare enligt 2 §). En förutsättning för det är att det inte finns anledning att anta att denne inte kommer att ta till vara barnets rätt under förundersökningen och i efterföljande rättegång. En särskild företrädare har till uppgift att ta till vara barnets rätt och önskemål under förundersökningen och i efterföljande rättegång. Den särskilda företrädaren skall exempelvis ta ställning till om barnet bör genomgå förhör eller läkarundersökning. Om det har väckts allmänt åtal får den särskilda företrädaren även föra barnets skadeståndstalan. Den särskilda företrädaren har rätt att närvara och ställa frågor vid polisförhör med barnet. En viktig uppgift är att vara ett stöd för barnet och att se till att det skapas en trygg atmosfär vid genomförande av förhör och läkarundersökning så att obehaget för barnet blir så litet som möjligt. I förarbetena framhölls att det är viktigt att den särskilde företrädaren skapar en god kontakt med barnet, eftersom det är en förutsättning för att barnets uppfattning skall kunna komma till uttryck och beaktas under förundersökningen. Vidare påpekades att den särskilde företrädaren inte bör ge sitt samtycke till en utredningsåtgärd om barnet kan ta skada av åtgärden, t.ex. för att barnet känner en stark rädsla. I praktiken utför den särskilde företrädaren delvis samma uppgifter som ett målsägandebiträde. En väsentlig skillnad föreligger dock på så sätt att den särskilde företrädaren inte behöver någon fullmakt från huvudmannen, utan UPPFÖLJNING AV LAGEN (1999:997) OM SÄRSKILD FÖRETRÄDARE FÖR BARN BILAGA 2005/06:RFR2 har möjlighet att verka på egen hand. Om det har förordnats en särskild företrädare blir det som regel obehövligt att utse ett målsägandebiträde. I förarbetena konstaterades att om ett barn har uppnått tillräcklig ålder och mognad behöver kallelse inte ske genom vårdnadshavarna, och i fråga om läkarundersökning kan samtycke lämnas av barnet självt. Det kan därför, beroende på barnets ålder och mognad, vara obehövligt med en särskild företrädare och tillräckligt med exempelvis ett målsägandebiträde. Det har inte ansetts möjligt att ange vid vilken ålder som ett barn självt kan ta till vara sin rätt, eftersom det får avgöras i varje enskilt fall. För att barnets rätt skall kunna tillgodoses på bästa sätt kan domstolen fatta interimistiskt beslut i frågan, vilket innebär att beslut fattas utan att barnets vårdnadshavare hörs över ansökan. Ett sådant beslut får fattas om det kan antas vara nödvändigt för att barnets rätt skall kunna tas till vara. Skälet kan vara att det föreligger behov av skyndsamma utredningsåtgärder eller behov av att utföra inledande utredningsåtgärder utan att vårdnadshavaren får kännedom om åtgärderna och därigenom tillfälle att påverka barnet. Enligt förordning (1999:998) om särskild företrädare för barn behöver ett sådant beslut expedieras till vårdnadshavaren först när det kan ske utan men för utredningen. En sådan underrättelse får dock aldrig ske senare än den fjärde dagen efter det interimistiska beslutet. Regeringen har tillkallat en särskild utredare som skall göra en översyn av lagen om målsägandebiträde. I utredarens uppdrag ingår att se över målsägandebiträdets roll i förhållande till de arbetsuppgifter som den särskilda företrädaren för barn har i rättsprocessen. Det uppdraget skall redovisas . Kansliet har som ovan nämnts genomfört en enkätundersökning rörande åklagarnas uppfattning av lagen. Av landets åklagarkammare har samtliga utom två besvarat enkäten. I enkäten har åklagarkamrarna tillfrågats bl.a. om hur möjligheten att utreda brott och hur lagföringsgraden har påverkats av den nya lagstiftningen. Vidare har åklagarna tillfrågats om de anser att lagen har fått en lämplig utformning. En sammanställning av de frågor som ställdes i enkäten och svaren återfinns i en bilaga till promemorian. Reflektioner med anledning av utförd uppföljning Undersökningen utvisar att gjorda ansökningar om särskild företrädare för barn med något enstaka undantag avsett sexualbrott eller brott mot person enligt främst 3-4 kap. (fråga 1 b). I fråga om ålderstrukturen på de barn för vilka förordnanden har beslutats kan konstateras att sådana förordnanden förekommer mer sällan för barn på högstadiet och äldre, men att 2005/06:RFR2 UPPFÖLJNING AV LAGEN (1999:997) OM SÄRSKILD FÖRETRÄDARE FÖR BARN det i övrigt är en ganska jämn fördelning mellan barn som går i förskolan, på lågstadiet och på mellanstadiet (fråga 2). När det gäller lagens syfte att förbättra möjligheten att utreda brott mot barn begångna av närstående, utvisar enkätsvaren att en övervägande majoritet anser att syftet har uppfyllts, även om det också framförs omfattande negativ kritik mot lagstiftningen. De som anser att möjligheterna att utreda brott har förbättrats har motiverat det med att vårdnadshavarna genom lagen har fråntagits möjligheten att neka till ett polisförhör eller en läkarundersökning och att det därför är lättare att få till stånd inledande utredningsåtgärder (fråga 3 a). Vidare har framhållits att risken för att vårdnadshavarna hinner påverka barnen inför det första förhöret minskat. En ytterligare aspekt som lyfts fram är att rättsläget såvitt avser förutsättningarna för att hålla förhör klarnat, vilket också upplevs ha bidragit till att underlätta utredningsarbetet. Enkätsvaren ger inget tydligt svar på i vilken utsträckning som lagstiftningen inverkat på lagföringsgraden (fråga 3 b). Ett stort antal åklagarkammare är visserligen av uppfattningen att lagföringsgraden har påverkats i positiv riktning, bl.a. eftersom ett barn har lättare att berätta om vad det har blivit utsatt för om det inte utsatts för påverkan och/eller behöver höras i en vårdnadshavares närvaro. Det är å andra sidan än fler åklagarkammare som inte vet eller upplever det som tveksamt om lagstiftningen har medfört att lagföringsgraden har ökat. Undersökningen ger heller inget entydigt svar på hur samarbetet mellan åklagare/polis och en icke brottsmisstänkt vårdnadshavare har påverkats (fråga 4). Antalet åklagarkammare som anser att samarbetet har påverkats är ungefär lika stort som antalet åklagarkammare som anser att det inte har påverkats. En åsikt som lyfts fram är dock att samarbetet har underlättats, dels på grund av att det finns möjlighet att kommunicera med en fristående part, dels på grund av att den särskilde företrädaren sköter många av kontakterna med den vårdnadshavare som inte är misstänkt för brott. Den negativa kritik som riktas mot lagstiftningen går till mycket stor del ut på att tidsfristen , från det att tingsrätten interimistiskt beslutat om särskild företrädare till dess att vårdnadshavarna skall underrättas om beslutet, upplevs som för kort (se frågorna 7 och 8). av de åklagarkamrar som uppgett sig ha erfarenhet av lagen anser att tidsfristen är för kort. Åklagarna anser att det är svårt att hinna med exempelvis förhör med barnet innan vårdnadshavarna skall underrättas om beslutet. Skälet har angetts vara att det är svårt att hitta då alla inblandade aktörer (polis, barnutredare, den särskilde företrädaren och barnet) kan inställa sig till ett förhör under en viss dag. Särskilt advokater och kompetenta förhörsledare anses svåra att boka in på så . Vidare har framförts att tidsfristen kan inträffa och att barnet dessutom kan bli sjukt eller vara bortrest under fyradagarsfristen. Vidare har framhållits att den särskilda företrädaren under denna tidsfrist har små möjligheter att inför ett förhör bekanta sig med barnet, sätta sig in i barnets situation och ta hänsyn till barnets bästa så att det kan UPPFÖLJNING AV LAGEN (1999:997) OM SÄRSKILD FÖRETRÄDARE FÖR BARN BILAGA 2005/06:RFR2 åstadkommas en lugn och trygg förhörssituation. I svaren understryks att det är viktigt att kunna utföra förhör etc. utan vårdnadshavarnas vetskap, eftersom det förekommer att vårdnadshavarna försöker påverka barnet. I flera svar föreslås att tidsfristen utsträcks till i varje fall . I denna del kan noteras att den fyradagarsfrist som gäller inte följer av lagen utan har fastslagits i en förordning. Fristen togs inte upp i förarbetena. En utgångspunkt var dock, som redan nämnts, att en vårdnadshavare inte skulle stängas ute i större utsträckning än nödvändigt (prop. 1998/99:133 s. 36). Av enkätsvaren kan slutsatsen dras att den aspekten har beaktats på bekostnad av behovet av att kunna utreda brottsmisstankarna mot barn. Dessutom kan konstateras att om utredningsåtgärder påskyndas och den särskilde företrädaren får små möjligheter att etablera en god kontakt med barnet innebär det att barnets egen uppfattning svårligen kan komma till uttryck och beaktas under förundersökningen. Enkätsvaren antyder därför att tidsfristen satts så kort att syftet med lagen inte kunnat uppnås i tillfredsställande grad. I fråga om tidsaspekten framkommer dessutom att den förälder som vill påverka barnet har lika stora möjligheter som tidigare, eftersom det ofta krävs att det hålls mer än ett förhör och föräldrarna vid det andra förhöret har informerats om förhören. I förundersökningskungörelsen anges att förhör med barn inte får äga rum fler gånger än vad som är nödvändigt med hänsyn till utredningens art och barnets bästa. Vid införandet av lagen hade denna bestämmelse en annan lydelse. Då stadgade den att förhör får äga rum endast en gång, såvida det inte främst med hänsyn till den som förhörs är lämpligare att hålla flera förhör. Flera åklagarkamrar kritiserar lagen med motiveringen att den har gjort förfarandet mer komplicerat och förlängt handläggningstiden. Det har framförts kommentarer om att förutsättningarna för att utreda och lagföra brott har försämrats. Ett skäl som anförs härför är att det krävs mycket planerande i varje enskilt fall innan ett förhör kan komma till stånd. Det framförs förslag till olika åtgärder för att lagen skall bli enklare att tillämpa. Exempelvis föreslås att åklagarna själva, i varje fall interimistiskt, skall ges möjlighet att förordna om särskilda företrädare eller själva ges rätt att besluta om förhör/läkarundersökning. I förarbetena övervägdes alternativet att ge ökade möjligheter till att under förundersökningen vidta tvångsåtgärder i förhållande till ett barn för att därigenom få till stånd förhör och läkarundersökning. En sådan lösning ansågs emellertid inte lämplig. Framför allt ansågs det inte lösa de problem som gäller den underåriges behov av hjälp och stöd i samband med själva förhörssituationen eller den underåriges rätt till skadestånd. Det ansågs vidare finnas en risk för att utredningsintresset skulle ges för stor tyngd och att barnets bästa inte skulle sättas i främsta rummet. Ökade möjligheter att vidta tvångsåtgärder samt agera utan barnets samtycke ansågs därför inte ge barnet den rättssäkerhet som måste krävas. Det betonades även att beslut om särskild företrädare för barn måste fattas på ett sätt som tillgodoser berättigade krav på kontroll och rättssäkerhet, såväl för vårdnadshavarna som för barnet. 2005/06:RFR2 UPPFÖLJNING AV LAGEN (1999:997) OM SÄRSKILD FÖRETRÄDARE FÖR BARN uttalades att den som förordnas måste stå fri i förhållande till polis- och åklagarmyndigheterna (prop. 1998/99:133 s. 20 och s. 34). I enkätsvaren riktas vidare kritik mot lagen på grund av att det inte är möjligt att få till stånd ett förordnande om särskild företrädare när tingsrätten har stängt . Det behovet blev emellertid uppmärksammat vid införandet av lagen men det ansågs att den frågan bäst behandlades i ett annat sammanhang. Därefter har det genomförts en lagändring i 19 kap. 12 § , som innebär att behörigheten för jourdomstolar utvidgats till att omfatta all befattning med förundersökning och inte endast frågor som rör själva häktningsförfarandet. Jourdomstolarna har därför rätt att fatta beslut om exempelvis målsägandebiträde och, som motiven får tolkas, även särskild företrädare för barn (prop. 1999/2000:26 s. 102 f och s. 137). Syftet med införandet av lagen var att förbättra möjligheten att utreda brott mot barn där en vårdnadshavare eller någon som står vårdnadshavaren nära misstänks för brottet. Enkätsvaren utvisar att en övervägande majoritet anser att det syftet har uppfyllts. Enkätsvaren bekräftar även det i förarbetena uttalade behovet av att vid misstanke om brott mot barn kunna företa inledande utredningsåtgärder utan vårdnadshavarnas vetskap, eftersom det annars finns en risk för att vårdnadshavaren påverkar barnet. Enligt enkätsvaren uppstår det emellertid problem framför allt på grund av att vårdnadshavarna från det att tingsrätten interimistiskt fattat beslut om särskild företrädare skall underrättas om åtgärden. Undersökningen utvisar tydligt att åklagarna upplever att tidsfristen är så kort att den i vissa fall omintetgör syftet med lagen. Vilka överväganden som gjordes vid bestämmandet av tidsfristen har inte utvecklats i förarbetena till lagen. Det framgår dock att det var viktigt att vårdnadshavare inte stängdes ute från beslutanderätten i större utsträckning än nödvändigt. Nedan återfinns en sammanställning av svaren på enkäten. Av landets åklagarkammare har samtliga utom två svarat på enkäten. I de fall ställningstagandet har motiverats presenteras det nedan. Fråga 1 a): Gör en uppskattning av antalet framställningar från åklagarkammaren till tingsrätt om förordande av särskild företrädare för barn (1 §) alternativt om att den ene av vårdnadshavarna ensam skall ta till vara barnets rätt (2 §). , 1:a kam. , 2:a kam. , 3:e kam. 5 under båda åren* 5 under båda åren* , 1:a kam. 40 totalt under båda åren 40 totalt under båda åren , 2:a kam. , 3:e kam. UPPFÖLJNING AV LAGEN (1999:997) OM SÄRSKILD FÖRETRÄDARE FÖR BARN I varje fall 2 *Enkätsvaren anger inte hur stor andel som utgjort förordnanden enligt 1 § resp. 2 § eller hur antalet fördelar sig på de två olika åren. **Åklagarkammaren har uppgett att den inte kan ange antalet. UPPFÖLJNING AV LAGEN (1999:997) OM SÄRSKILD FÖRETRÄDARE FÖR BARN BILAGA 2005/06:RFR2 Fråga 1 b: Vad avsåg brottsmisstankarna (ungefärlig andel per kategori)? brottsmisstankar enligt 6 kap. , reste- rande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. brottsbal- : brottsmisstankar enligt 6 kap. brottsbal- ken, resterande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. : brottsmisstankar enligt 6 kap. brottsbal- ken, resterande brottsmisstankar enligt främst 3-4 kap. brottsmisstankar enligt 6 kap. , reste- rande brottsmisstankar enligt främst 34 kap brottsbal- brottsmisstankar enligt 6 kap. , reste- rande brottsmisstankar enligt främst 34 kap brottsbal- brottsmisstankar enligt 6 kap. , resterande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. brotts- Olika åklagare har gett olika svar. Samtliga fall utom ett har avsett brottsmisstankar enligt främst 34 kap. . brottsmisstankar enligt 6 kap. , resteran- de brottsmisstankar enligt främst 34 kap. . Olika åklagare har gett olika svar. Ett fåtal avsåg brottsmisstankar enligt 6 kap. brottsbal- ken, resterande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. brottsmisstankar enligt 6 kap. , reste- rande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. brottsbal- brottsmisstankar enligt 6 kap. , reste- rande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. brottsbal- brottsmisstankar enligt 6 kap. , reste- rande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. brottsbal- brottsmisstankar enligt 6 kap. , resteran- de brottsmisstankar enligt främst 34 kap. . 2005/06:RFR2 BILAGA UPPFÖLJNING AV LAGEN (1999:997) OM SÄRSKILD FÖRETRÄDARE FÖR BARN brottsmisstankar enligt 6 kap. , reste- rande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. brottsbal- brottsmisstankar enligt 6 kap. , reste- rande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. brottsbal- , 2:a kam. De flesta brottsmisstankar avser brott enligt 34 kap. brottsmisstankar enligt 6 kap. , reste- rande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. brottsbal- brottsmisstankar enligt 6 kap. , reste- rande brottsmisstankar enligt främst 3-4 kap. brottsbal- Hälften har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. brotts- balken, resten brott mot person, främst 34 kap. brotts- har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. , resterande brottsmisstankar enligt främst 3 Hälften har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. brotts- balken, resten brott mot person, främst 34 kap. brotts- har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. brottsbal- ken, resten brott mot person, främst 34 kap. har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. brotts- balken, resten brott mot person, främst 34 kap. brotts- har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. brottsbal- ken, resterande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. brottsbal- ken, resterande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. brottsbal- ken, resterande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. brottsbal- ken, resterande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. , resterande brottsmisstankar enligt främst 3 UPPFÖLJNING AV LAGEN (1999:997) OM SÄRSKILD FÖRETRÄDARE FÖR BARN BILAGA 2005/06:RFR2 Brottsmisstankarna har avsett grov egenmäktighet med har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. brottsbal- ken, resterande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. har utgjort brottsmisstankar enligt 6 kap. brottsbal- ken, resterande brottsmisstankar enligt främst 34 kap. Från övriga åklagarkammare har det inte inkommit något svar på denna fråga. Fråga 2: Gör en uppskattning av åldersstrukturen på de barn för vilka förordnanden har gjorts (förskolebarn (), lågstadiebarn , mellanstadiebarn () och högstadiebarn : Av 7 st. fall har 2 st. avsett förskolebarn, 1 st lågstadiebarn, 2 st. mellanstadiebarn, 2 st. högstadiebarn : Av 43 st. fall har 7 st. avsett förskole-barn, 9 st. lågstadiebarn, 11 st. mellanstadiebarn och 16 st. högsta- diebarn eller äldre. förskole- och lågstadiebarn, resterande har avsett de äldre åldersgrupperna. Av 42 st. fall har 11 st. avsett förskolebarn, 12 st. lågsta- 1: a kam. diebarn, 11 st. mellanstadiebarn och 8 st. högstadiebarn Blandade svar från olika åklagare.