urf · GTA5URF1 · 2006-01-01 00:00:00 — Om inkomsten uppgår till ett mindre belopp, får regeringen besluta att hela inkomsten skall disponeras i den verksamhet där den försålda egendomen har använts. Har fast egendom eller aktier sålts skall dock hela inkomsten redovisas mot en inkomsttitel. 33 § Har egendomen finansierats med lån får regeringen, sedan lånet lösts, besluta att det som återstår av inkomsten skall disponeras i den verksamhet där den försålda egendomen har använts. 8 FÖRVÄRV OCH ÖVERLÅTELSE AV STATENS EGENDOM 2005/06:URF1 Har fast egendom eller aktier sålts skall dock det som återstår av inkomsten redovisas mot en inkomsttitel. 34 § Har egendomen finansierats på annat sätt än med medel från anslag eller med lån, får regeringen besluta att hela inkomsten skall disponeras i den verksamhet där den försålda egendomen har använts. När egendom säljs tillförs staten en inkomst. Därför infördes i budgetlagen inte endast regler som gav regeringen befogenheter att besluta om försäljning utan även föreskrifter som anger under vilka förutsättningar regeringen får besluta hur sådana försäljningsinkomster ska disponeras. När det ankommer på att besluta om en försäljning av egendom bestämmer också särskilt om försäljningsinkomsten ska hanteras på något annat sätt än att föras till en inkomsttitel. Om regeringen har beslutat om försäljningen, är utgångspunkten att regeringen endast får använda inkomster för sådana ändamål som på ett eller annat sätt har beslutat om. Detta villkor är uppfyllt om försäljningsinkomsterna används för att återanskaffa egendom som motsvarar den sålda egendomen eller används för i huvudsak samma ändamål. Reglerna är inte tvingande. Regeringen har alltid möjlighet att redovisa en försäljningsinkomst mot en inkomsttitel. Till att börja med regleras särskilt de fall då den försålda egendomen har använts i en verksamhet för vilken har godkänt en investeringsplan. Regeringen får besluta att hela inkomsten ska användas för att finansiera investeringar som ingår i planen. kan ju fortfarande sägas ha kontroll över medlens användning. För vidkommande innebär en tillämpning av regeln endast att lägre anslag behöver anvisas eller mindre lånemedel behöver ställas till förfogande för investeringar som redan tidigare beslutat om. Om anskaffningen av egendomen har finansierats med anslag får egendomens bokförda värde betydelse. Det bokförda värdet utgörs av anskaffningsutgiften minskat med avskrivningar. Det bokförda värdet motsvarar således de anslagsmedel som ännu inte förbrukats. Dessa medel bör återföras till statsbudgeten. Detta kan ske genom att den del av försäljningsinkomsten som motsvarar det bokförda värdet redovisas mot en inkomsttitel. Den del som återstår får regeringen disponera. På detta sätt skapas ett incitament att eftersträva en så hög försäljningsinkomst som möjligt. Denna återstående del av inkomsten får dock inte disponeras fritt utan endast i den verksamhet där den försålda egendomen har använts. På så sätt behåller kontrollen över medlen. I syfte att främja affärsmässighet och för att undvika onödig administration, får regeringen disponera hela försäljningsinkomsten om den uppgår till ett mindre belopp. Detta gäller bl.a. sådana enstaka investeringar till mindre belopp som en myndighet gjort i anläggningstillgångar för förvaltningsändamål utan att ta upp lån i . Även i detta fall krävs dock att inkomsten disponeras i den verksamhet där den sålda egendomen har använts. 2005/06:URF1 8 FÖRVÄRV OCH ÖVERLÅTELSE AV STATENS EGENDOM Situationen blir en annan när fast egendom eller aktier säljs i en verksamhet där det inte finns en av godkänd investeringsplan. Överlåtelserna är exempel på försäljningsärenden som inte är normala och naturliga företeelser i verksamheten utan som utgör väsentliga förändringar av det sätt på vilket den bedrivs. Därför bör hela inkomsten vid försäljning av sådan egendom redovisas mot en inkomsttitel. Om egendomen har finansierats med lån måste försäljningsinkomsten i första hand användas för att återbetala lånet. Som ett incitament för att uppnå så stora försäljningsinkomster som möjligt, får regeringen besluta att överskottet ska få disponeras i verksamheten. Detta gäller dock inte vid försäljning av fast egendom eller aktier. Överskottet ska då redovisas mot en inkomsttitel. Anskaffningen av den sålda egendomen kan även ha finansierats på annat sätt än med anslag eller lån. Som exempel kan nämnas gåvor och donationer samt egendom som anskaffats med medel från avgiftsfinansierad verksamhet. I vissa fall har medel motsvarande avskrivningar och avkastning fått behållas i verksamheten och kunnat användas för investeringar. Dessutom finns egendom vars finansiering inte kan hänföras till en bestämd källa. I fall som nämnts får regeringen besluta att hela försäljningsinkomsten ska disponeras i den verksamhet där den sålda egendomen har använts. Regeringens beslut om hur försäljningsinkomster får disponeras meddelas i förordning, genom bestämmelser i regleringsbrevet för en viss verksamhet eller genom ett särskilt beslut avseende inkomsten från en viss försäljning. Budgetlagens bestämmelser om disposition av försäljningsinkomster bedöms vara relevanta för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . För att inte tynga lagen onödigt mycket föreslås dock att bestämmelserna formuleras något mer kortfattat. Huvudregeln bör, i likhet med vad som gäller för regeringen, vara att om beslutat om försäljning av egendom ska inkomsten redovisas mot inkomsttitel, om inte beslutar annat. ska, enligt vad expertgruppen föreslagit i avsnitt 8.2, alltid besluta om överlåtelse av fast egendom när värdet överstiger . Detsamma gäller för tomträtt, bostadsrätt samt byggnad som är lös egendom. I avsnitt 8.3 föreslår expertgruppen vidare att dessutom alltid ska besluta om överlåtelse av aktier och andelar i ett företag. Har riksdagsförvaltningen beslutat om försäljning av fast egendom bör förvaltningen få disponera inkomsten för att finansiera investeringar som ingår i en av godkänd investeringsplan för fast egendom. bör själv få besluta om sådan överlåtelse när värdet av egendomen understiger , enligt vad expertgruppen tidigare anfört. En sådan ordning överensstämmer med vad som gäller för regeringen, och en bestämmelse om detta bör tas in i ekonomiadministrativa bestäm- 8 FÖRVÄRV OCH ÖVERLÅTELSE AV STATENS EGENDOM 2005/06:URF1 Samma förutsättningar bör även gälla för beslut om försäljning av tomträtt, bostadsrätt samt byggnad som är lös egendom. Vid försäljning av lös egendom som myndigheten själv får besluta om bör samma bestämmelser gälla som i budgetlagen. Hur stor del av försäljningsinkomsten som får disponeras av myndigheten är beroende av om egendomen finansierats med anslag, med lån eller på annat sätt, t.ex. med bidrag eller donationer. Någon särreglering på riksdagsområdet behövs alltså inte. 9.1 Mottagande av donationer En myndighet får ta emot en donation, om ändamålet med donationen har ett nära samband med myndighetens verksamhet eller om en närmare bestämning av ändamålet saknas. En donation får inte tas emot om den kan rubba förtroendet för myndighetens opartiskhet i myndighetsutövning eller skada myndighetens anseende. Mottagandet av en donation kräver medgivande av , om den överlåtna egendomen 1.utgörs av fast egendom, tomträtt, bostadsrätt eller byggnad som är lös egendom om egendomen skall behållas av staten längre än efter det att myndigheten får fri dispositionsrätt till egendomen, 2.inte får avyttras, eller 3.skulle medföra ett ökat behov för myndigheten av medel från statsbudgeten. Om egendomen utgörs av ett kulturföremål får myndigheten ta emot egendomen trots att den inte får avyttras. Budgetlagen innehåller inga bestämmelser om donationer. Regeringen har i donationsförordningen (1998:140) reglerat vad som ska gälla för myndigheter under regeringen. Förordningen tillkom främst med tanke på de omfattande donationer som förekommer till myndigheter inom högskoleområdet respektive kulturområdet. Förordningen innehåller bestämmelser om mottagande av donationer, förvaltning av donationer, åtagande att förvalta en stiftelse och uppgifter om donationer i årsredovisningen. har ansvaret för förvaltningen av donationen . Fastigheten lämnades som gåva till staten 1981. I gåvobrevet finns angivet villkor för användningen av fastigheten. förvaltade fastigheten fram till , då förvaltningen övertogs av riksdagsförvaltningen. redovisas som en materiell anläggningstillgång. Fastigheten redovisas under byggnader och konsten under inventarier. uppgick kostnaderna för att förvalta själva fastigheten till . Utöver dessa kostnader finns även kostnader för lön till anställd personal i . Samtliga kostnader belastar anslaget förvaltningskostnader. De intäkter riksdagsförvaltningen har i är avsedda att täcka vissa särkostnader som uppstår vid nyttjandet av villan. Det rör sig bl.a. om kostnader för extra personal och övertidsersättning. Intäkterna uppgick till 2004 och täcker således inte till någon del kostnaderna för fastigheten eller den ordinarie lönekostnaden. redovisade en mottagen donation resultaträkning, under Uppbördsverksamhet. Denna avser en gåva som omfattade likvida medel om . har betalat in medlen till statsverkets checkräkning. JO har inte mottagit några donationer. Det händer således att myndigheter tar emot donationer. Även om de är ovanliga inom riksdagsområdet är det en lämplig ordning att i ekonomiadministrativa bestämmelser ta in några grundläggande regler för vad som ska gälla vid mottagande av donationer. En bestämmelse som reglerar vilka krav som bör vara uppfyllda för att en donation ska få tas emot bör t.ex. finnas. I 4 § donationsförordningen anges att en myndighet får ta emot en donation, om ändamålet med donationen har ett nära samband med myndighetens verksamhet eller om en närmare bestämning av ändamålet saknas. Motsvarande bestämmelse bör gälla för myndigheter och framgå av ekonomiadministrativa bestämmelser. En sådan bestämmelse hindrar självfallet inte myndigheten från att besluta att avstå från att ta emot en donation. Ett ytterligare krav som, enligt expertgruppens mening, bör ställas vid mottagande av en donation är att donationen inte får rubba förtroendet för myndigheten eller skada myndighetens anseende. Donationer som kan leda till ett jävsliknande förhållande och till att myndigheternas oberoende ifrågasätts får således inte tas emot. I 6 § donationsförordningen finns vissa begränsningar för regeringsmyndigheternas befogenheter. Dessa begränsningar redovisas nedan. Mottagande av en donation kräver medgivande av regeringen, om den överlåtna egendomen 1.utgörs av fast egendom, tomträtt eller byggnad som är lös egendom om egendomen skall behållas av staten längre än efter det att myndigheten får fri dispositionsrätt till egendomen, 2.utgörs av aktier som motsvarar hälften eller mer än hälften av rösterna för samtliga aktier i ett aktiebolag, en andel i ett handelsbolag eller en insats i en ekonomisk förening, 3.utgörs av rätt till patent, 4.skall användas för att förvärva sådan egendom som anges i 13, eller 5.inte får avyttras. Även för myndigheter bör motsvarande begränsningar gälla, dock inte i alla delar. Mottagande av donation bör endast få ske efter medgivande av i de fall som avses i punkterna 1 och 5. Punkterna 24 kan knappast bli aktuella. I 5 § donationsförordningen (1998:140) finns bestämmelse om att en donation inte får tas emot om den skulle medföra ett ökat behov för myndigheten av medel från statsbudgeten. Konsekvensen av en sådan bestämmelse skulle vara att en donation motsvarande inte skulle få tas emot. En sådan kategorisk bestämmelse är inte motiverad på riksdagsområdet efter- som det även framöver kan uppkomma fall där en donation bör tas emot trots att den medför utgifter på statsbudgeten. Om en donation medför ett ökat behov för myndigheten av medel från statsbudgeten bör dock medgivande krävas för att myndigheten ska få ta emot donationen. Detta bör framgå av ekonomiadministrativa bestämmelser. 10 Redovisning och revision Myndigheten ska vara redovisningsskyldig inför för den verksamhet den bedriver, de medel och de övriga tillgångar som står till myndighetens disposition. Redovisningsskyldigheten omfattar även myndighetens skulder och övriga ekonomiska förpliktelser. 44 § Regeringen är redovisningsskyldig inför för statens medel och de övriga tillgångar som enligt 9 kap. 8 § regeringsformen står till regeringens disposition. Redovisningsskyldigheten omfattar även den verksamhet som bedrivs av staten samt statens skulder och övriga ekonomiska förpliktelser. beslutar om skatt till staten och bestämmer hur statens medel ska användas. ställer huvuddelen av statens medel till regeringens disposition. granskar också rikets styrelse och förvaltning. Bland annat dessa förhållanden utgör en naturlig grund för att regeringen har en allmän redovisningsskyldighet inför . Redovisningsskyldigheten omfattar statens medel och tillgångar liksom statens verksamhet till den del de handhas av regeringen eller av myndigheter under regeringen. Samtliga statens medel och övriga tillgångar står dock inte till regeringens disposition. Enligt RF 9:8 undantas tillgångar som är avsedda för och dess myndigheter eller som i lag har avsatts till särskild förvaltning. Enligt RO 9:4 är det riksdagsförvaltningen som i fråga om och dess myndigheter, utom , handlägger frågor om förvaltning av ekonomisk natur och som meddelar föreskrifter om detta. Av praktiska skäl omfattar regeringens redovisning även de medel som handhas av och dess myndigheter. En förutsättning för en sådan redovisning är att myndigheter lämnar uppgifter som underlag för redovisningen. Detta innebär inte att regeringen övertar myndigheters befogenheter eller något som helst sakansvar på området. och dess myndigheter sköter sin bokföring inom ramen för anvisningar på området. En del av regeringens redovisningsskyldighet fullgörs inom ramen för en årsredovisning till . myndigheter bör, på motsvarande sätt som regeringen, ha en allmän redovisningsskyldighet inför för de tillgångar som är avsed- 2005/06:URF1 10 REDOVISNING OCH REVISION da för dessa myndigheter. Förvisso omfattar regeringens redovisning av praktiska skäl även de medel som handhas av och dess myndigheter, men regeringen har inget ansvar för dessa medel. Den redovisning som regeringen lämnar i Årsredovisning för staten är dessutom konsoliderad, och det framgår således inte vilka tillgångar som är hänförliga till riksdagsområdet. myndigheter är själva ansvariga för de medel och övriga tillgångar som de disponerar och bör därför själva ha en redovisningsskyldighet inför . På motsvarande sätt som för regeringen bör redovisningsskyldigheten omfatta den verksamhet myndigheten bedriver samt de medel och de övriga tillgångar som står till myndighetens disposition. Denna redovisningsskyldighet fullgörs i huvudsak inom ramen för myndigheternas årsredovisningar och i den redovisning som lämnas i anslutning till budgetförslaget i budgetpropositionen. En bestämmelse om detta bör tas in i ekonomiadministrativa bestämmelser. Myndigheten är bokföringsskyldig. Bokföringsskyldigheten ska fullgöras i enlighet med god redovisningssed. Redovisningen skall ge en rättvisande bild av verksamheten, det ekonomiska resultatet och ställningen samt förvaltningen av myndighetens medel och övriga tillgångar. 45 § Bokföring i staten skall ske på ett sätt som stämmer överens med god redovisningssed. Redovisningen skall ge en rättvisande bild av verksamheten, det ekonomiska resultatet och ställningen samt förvaltningen av statens medel och övriga tillgångar. Närmare föreskrifter om redovisningen skall meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. För att en ekonomisk redovisningsskyldighet ska bli meningsfull krävs klart angivna grunder för hur bl.a. bokföringen ska skötas. Med hänsyn till vikten av detta kunde det i och för sig vara motiverat att beslutade om detaljerade bestämmelser för redovisningen i staten. Det vore dock opraktiskt att i lag lägga fast sådana detaljerade ekonomiadministrativa regler. När budgetlagen infördes ansågs det vara tillräckligt att beslutar om de allmänna krav som ska gälla för redovisning med hänvisning till begreppen god redovisningssed och rättvisande bild. I stället för att beslutar om detaljerade regler för redovisning i staten ålades regeringen i 45 § budgetlagen att meddela närmare bestämmelser för bokföring och redovisning. Regeringen har uppdragit åt att meddela föreskrifter på området. 10 REDOVISNING OCH REVISION 2005/06:URF1 Förordningen om myndigheters bokföring Förordningen (2000:606) om myndigheters bokföring innehåller bestämmelser om bokföringsskyldighetens innebörd, löpande bokföring och verifikationer, hur den löpande bokföringen avslutas samt rapportering till statsredovisningen. Enligt 6 § ska bokföringsskyldigheten fullgöras på ett sätt som överensstämmer med god redovisningssed. I ESV:s allmänna råd till bokföringsförordningen anges att lagar, förordningar, övriga regeringsbeslut samt av ESV utfärdade föreskrifter och allmänna råd som berör myndighetens redovisning ger uttryck för god redovisningssed i staten. Vidare anges att en förutsättning för att beslut och regler kan anses uttrycka god redovisningssed är att dessa är generella och långsiktiga för myndigheterna. I de fall det saknas redovisningsregler eller av myndigheten gjord utfyllande tolkning av reglerna inom staten, kan vägledning hämtas från allmänna råd från , rekommendationer och uttalanden från samt föreskrifter och allmänna råd från . Noteras kan att god redovisningssed inte har ett en gång för alla fastslaget innehåll, utan att detta förändras över tiden och anpassas till förutsättningarna i olika verksamheter. I praktiken sker utvecklingen av god redovisningssed i staten genom att relevansen av rekommendationer i olika frågor, som preciseras för näringsliv, kommuner och landsting, prövas även för staten. ESV, som under regeringen är ansvarig myndighet för föreskrifter inom det statliga redovisningsområdet, följer utvecklingen såväl nationellt som internationellt. Förordningen om årsredovisning och budgetunderlag Enligt 2 kap. 5 § förordningen om årsredovisning och budgetunderlag (2000:605) ska årsredovisningen upprättas på ett överskådligt sätt och i enlighet med god redovisningssed. Information som lämnas med tillämpning av god redovisningssed förutsätts också i normalfallet ge en rättvisande bild. I speciella fall kan det behövas tilläggsupplysningar för att ge en rättvisande bild. Undantagsvis kan kravet på rättvisande bild innebära att myndigheten måste göra avsteg från god redovisningssed. I sådana fall måste myndigheten lämna upplysning om avvikelsen och skälen till denna. Riksdagsstyrelsen utfärdade föreskrifter om att förordningen om myndigheters bokföring även ska tillämpas av och dess myndigheter, undantaget . Enligt dessa föreskrifter undantas dock från tillämpningen ESV:s allmänna råd till 6 § i den del som anger att övriga regeringsbeslut som berör myndigheternas redovisning ger uttryck för god redovisningssed. En väsentlig principiell skillnad mellan redovisningsområdet och finansieringsområdet är att riksdagsförvaltningen, JO och har en själv- 2005/06:URF1 10 REDOVISNING OCH REVISION ständig ställning gentemot regeringen avseende finansieringsfrågor men är en del av koncernen avseende redovisningsfrågor. Dessa myndigheters resultat- och balansräkningar ska konsolideras i årsredovisningen för staten och måste därmed bygga på samma principer som gäller för myndigheter under regeringen. I ekonomiadministrativa bestämmelser bör föreskrivas att myndigheten är bokföringsskyldig och att redovisningen ska följa god redovisningssed och ge en rättvisande bild av verksamheten. Med god redovisningssed avses den sed som utvecklas för statliga myndigheter i övrigt. Myndigheten ska lämna en årsredovisning till för det senast avslutade räkenskapsåret. Årsredovisningen skall bestå av resultatredovisning, resultaträkning, balansräkning, anslagsredovisning samt noter. och ska även upprätta en finansieringsanalys. 38 § , dock senast efter budgetåret, skall regeringen se till att en årsredovisning för staten lämnas till . Årsredovisningen skall innehålla resultaträkning, balansräkning och finansieringsanalys. Den skall även innehålla det slutliga utfallet på statsbudgetens inkomsttitlar och anslag. För att fullgöra en del av sin redovisningsskyldighet inför är regeringen ålagd att se till att en årsredovisning för staten överlämnas till . Årsredovisningen ska innehålla resultaträkning, balansräkning och finansieringsanalys samt det slutliga utfallet på statsbudgetens inkomsttitlar och anslag. Den bör även innehålla erforderliga förklaringar och kommentarer. En sådan årsredovisning ger en samlad bild av statens finansiella resultat och ställning och bör vara väl lämpad att utgöra underlag för olika intressenters analys av statens ekonomi samt för den politiska debatten. En årsredovisning för staten bör omfatta statens samtliga medel, således även avgiftsfinansierad statlig verksamhet och andra transaktioner som påverkar statens tillgångar och skulder. I årsredovisningen bör däremot inte tas in någon samlad redovisning av de sakliga resultat som uppnås inom olika delar av den statliga verksamheten. Sådan redovisning lämnas i stället i budgetpropositionen och i andra propositioner eller i skrivelser. 10 REDOVISNING OCH REVISION 2005/06:URF1 Förordningen om årsredovisning och budgetunderlag Förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag innehåller allmänna bestämmelser om myndigheternas årsredovisning samt bestämmelser om resultatredovisning, resultaträkning och balansräkning, värderingsregler, anslagsredovisning och finansieringsanalys. Enligt 2 kap. 6 § förordningen ska årsredovisningen upprättas som en helhet och ge en rättvisande bild av verksamhetens resultat samt av kostnader, intäkter och myndighetens ekonomiska ställning. I 2 kap. 1 § förordningen anges att myndigheten ska lämna en årsredovisning till regeringen. Vidare ska myndigheten, enligt 2 kap. 3 §, lämna det underlag behöver för årsredovisningen för staten. Samtliga myndigheter ska därvid upprätta en särskild dokumentation som ska utgöras av ett utdrag ur det förslag till årsredovisning som upprättats inom myndigheten inför slutligt beslut. Den ska bestå av balans- och resultaträkning samt anslagsredovisning och vara utformad i enlighet med de bestämmelser som gäller för motsvarande uppgifter i årsredovisningen. I föreskrifter anges de myndigheter, 41 stycken, som ska lämna den särskilda dokumentationen till ESV. Dessa myndigheter ska dessutom lämna noter till balansräkning, resultaträkning och anslagsredovisning. är en av dessa myndigheter. ska enligt 7 § lagen (2000:419) om instruktion för riksdagsförvaltningen före till avge årsredovisning för för det senaste budgetåret. Särskild dokumentation lämnas till ESV . har i föreskrift om tillämpning av förordningen om årsredovisning och budgetunderlag (RFS 2001:9) föreskrivit att förordningens tidsbestämmelser ska gälla avseende årsredovisningen. Skälet till att anges i instruktionen är att denna tidpunkt gällde för regeringens myndigheter , då tidpunkten för årsredovisningens avlämnande ändrades till . ska enligt sin instruktion till avge årsredovisning för det senaste budgetåret. Särskild dokumentation upprättas . JO följer riksdagsförvaltningens föreskrift och lämnar sin årsredovisning samt upprättar särskild dokumentation . Enligt vad som tidigare anförts är myndigheter, med undantag för , en del av den statliga redovisningsorganisationen och konsolideras i årsredovisningen för staten. Därmed bör dessa myndigheters resultat- och balansräkningar med tillhörande noter upprättas i enlighet med förordningen om årsredovisning och budgetunderlag och enligt de tidsbestämmelser som anges i denna. Detta innebär att det i lag bör fastställas att årsredovisning 2005/06:URF1 10 REDOVISNING OCH REVISION