urf · GTA5URF1 · 2006-01-01 00:00:00 — Det finns dock skäl att överväga om den ordning som föreslås för riksdagsförvaltningens del avseende förvärv respektive överlåtelse av fast egendom även ska gälla för . har enligt 8 kap. 4 § andra stycket riksbankslagen rätt att förvärva varje slag av egendom för att skydda en fordran. Denna förvärvsrätt måste bestå. Bortsett från förvärv för att skydda en fordran har dock expertgruppen inte kunnat finna några skäl till att ge en särställning när det gäller förvärv respektive överlåtelser av fastigheter. bör därmed inte utan bemyndigande få besluta om förvärv eller försäljning av fast egendom om värdet överstiger , vilket motsvarar den ordning som föreslås gälla för riksdagsförvaltningen. 11.5 Kompensation för ingående mervärdesskatt En ny bestämmelse bör föras in i riksbankslagen som anger att har rätt till kompensation för ingående mervärdesskatt. rekvirerar kompensation för ingående mervärdesskatt på motsvarande sätt som övriga myndigheter under i enlighet med beslut om att även bör kompenseras på motsvarande sätt som övriga myndigheter och myndigheter under regeringen (bet. 1990/91:FiU20, rskr. 1990/91:77). 11 ÄNDRINGAR I RIKSBANKSLAGEN rätt till kompensation har vilat enbart på beslut. En särskild bestämmelse om rätt till kompensation för ingående mervärdesskatt bör dock för tydlighets skull föras in i riksbankslagen i likhet med den bestämmelse som i avsnitt 6.4 föreslås ingå i ekonomiadministrativa bestämmelser. 11.6 Avgifter för kopior m.m. En ny bestämmelse bör föras in i riksbankslagen som anger att har rätt att ta ut avgifter för kopior, avskrifter och utskrifter av allmänna handlingar. Avgifterna ska bestämmas med ledning av de regler som gäller för myndigheter under regeringen. bör, på motsvarande sätt som i avsnitt 7.1 föreslås för övriga myndigheter, ha rätt att ta ut avgifter för kopior, avskrifter och utskrifter av allmänna handlingar. Sådana avgifter betraktas som offentligrättsliga, tvingande avgifter vilka ska besluta om. En sådan rätt behöver därmed framgå av lag även för del. Bestämmelsen i riksbankslagen bör ha samma lydelse som motsvarande bestämmelse i förslaget till ekonomiadministrativa bestämmelser. Dispositionsrätten behöver dock inte föreskrivas i lag för del eftersom disponerar samtliga intäkter som uppstår i dess verksamhet. 11.7 Effektivitet och hushållning En ny bestämmelse bör införas i riksbankslagen som anger att hög effektivitet ska eftersträvas och god hushållning iakttas i verksamhet. arbetsordning, vilken beslutas av fullmäktige, innehåller en bestämmelse om att direktionen ska se till att verksamheten bedrivs författningsenligt och effektivt. Någon bestämmelse i lag med krav på effektivitet och hushållning i verksamhet finns däremot inte. I enlighet med vad som i avsnitt 3.1 föreslås gälla för övriga myndigheter och vad som enligt budgetlagen gäller för regeringsområdet bör en bestämmelse föras in i riksbankslagen som anger att hög effektivitet ska eftersträvas och god hushållning iakttas i verksamhet. 11 ÄNDRINGAR I RIKSBANKSLAGEN Riksbankslagen bör kompletteras med en bestämmelse om att ska följa god redovisningssed. Därvid ska i tillämpliga delar Europeiska riktlinjer för redovisning tillämpas. Enligt 10 kap. 3 § första stycket riksbankslagen är bokföringsskyldig, och det åligger banken att fullgöra denna skyldighet på ett sätt som ger erforderlig information för en bedömning av bankens verksamhet. Då riksbankslagen infördes anförde regeringen i den proposition som föregick lagen (prop. 1986/87:143) att verksamhet inte bedöms vara sådan att en hänvisning kan ske till vad som för andra verksamheter är god redovisningssed. En internationell kartläggning som expertgruppen gjort visar dock att exempelvis enligt lag i sin bokföring ska iaktta god bokföringssed, Deutsche ska följa generellt accepterade bokföringsprinciper och ska följa god redovisningssed. Exemplen visar att det numera finns en god redovisningssed för centralbanker. bör därför åläggas en skyldighet att följa god redovisningssed. Med god sed för centralbanker bör avses den sed som ECB utvecklar. avses härmed Europeiska riktlinje av om den rättsliga ramen för redovisning och finansiell rapportering inom europeiska centralbankssystemet (ECB/2002/10). Eftersom inte har infört euron bör ECB:s riktlinjer för redovisning endast gälla i tillämpliga delar. En bestämmelse om detta bör föras in i riksbankslagen. En ny bestämmelse bör föras in i riksbankslagen som anger att ska redovisa för vilka åtgärder banken vidtagit med anledning av iakttagelser. En bestämmelse om skyldighet för att för redovisa åtgärder med anledning av iakttagelser bör föras in i riksbankslagen. Detta överensstämmer med den ordning som i avsnitt 10.5 föreslås gälla för övriga myndigheter under . 11 ÄNDRINGAR I RIKSBANKSLAGEN Enligt 2 § budgetlagen ska regeringen för redovisa de mål som åsyftas och de resultat som uppnåtts på olika verksamhetsområden. De överväganden som expertgruppen gjort i fråga om behovet av en sådan bestämmelse även för myndigheterna under , med undantag för , behandlas i avsnitt 3.2. Enligt 1 kap. 2 § andra stycket riksbankslagen ska målet för verksamhet vara att upprätthålla ett fast penningvärde. Enligt 6 kap. 4 § första stycket riksbankslagen ska minst lämna en skriftlig redogörelse till finansutskott om penningpolitiken. Frågan om redovisning av mål och resultat bedöms vara tillfredsställande reglerad i riksbankslagen och behöver inte ytterligare regleras för del. Enligt 9 § budgetlagen ska statsinkomster som beräknas av redovisas mot inkomsttitel. Någon motsvarande beräkning av inkomster förekommer dock inte. Riksbanksfullmäktige lämnar förslag till om disposition av årets resultat, enligt 10 kap. 3 § andra stycket riksbankslagen. Enligt de riktlinjer för disposition av resultat som fullmäktige beslutat om ska till statsverket leverera in av de fem senaste årens genomsnittliga resultat före bokslutsdispositioner. beslutar om dispositionen av resultatet och redovisar medlen mot inkomsttitel. Någon särskild reglering om redovisning mot inkomsttitel bedöms inte behövas. Underlag till årsredovisning för staten Enligt 3 § andra stycket riksbankslagen ska direktion före till , och fullmäktige avge redovisning för det föregående räkenskapsåret. Redovisningen ska omfatta resultaträkning, balansräkning, förvaltningsberättelse och en redogörelse för penning- och valutapolitiken samt för hur har främjat ett säkert och effektivt betalningsväsende. är inte en del av den statliga redovisningsorganisationen och konsolideras inte i statens resultat- och balansräkning. behöver därför inte av det skälet följa de bestämmelser som finns i förordningen om årsredovisning och budgetunderlag. I årsredovisning för staten redovisas en sammanställning av verksamheter som staten har ett väsentligt inflytande över. är en av dessa verksamheter. Sammanställningen bygger på de ingående organisationernas officiella årsredovisningar och ger en uppfattning om den totala statligt bokförda förmögenheten. årsredovisning används således som underlag till årsredovisningen för staten. Eftersom årsredovisning ska vara klar före den 11 ÄNDRINGAR I RIKSBANKSLAGEN kan denna med god marginal ligga till grund för sammanställningen i årsredovisningen för staten. Några särskilda bestämmelser om detta för del bedöms inte behövas. gör prognoser över de vinstmedel som ska inlevereras och redovisas mot inkomsttitel på statsbudgeten. Prognoserna lämnas till enligt anvisningar från verket. Förfarandet är inte reglerat i riksbankslagen. Ordningen har dock fungerat väl och någon särskild reglering om detta bedöms inte behövas. 12.1 Utveckling och förvaltning av föreskrifter ESV ges i uppgift att bistå riksdagsförvaltningen i utveckling och förvaltning av ekonomiadministrativa föreskrifter för myndigheter. Endast en föreskrift behövs Det ingår i utredningens uppdrag att lämna förslag till tillämpningsföreskrifter. bör baseras på de till budgetlagen hörande förordningarna samt övriga förordningar som har anknytning till de lagförslag som lämnas i utredningen. Detta innebär att överväganden har gjorts om tillämpning av följande förordningar: -Förordningen (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom, m.m. -Förordningen (1996:1191) om överlåtelse av statens lösa egendom m.m. -Anslagsförordningen (1996:1189) -Kapitalförsörjningsförordningen (1996:1188) -Avgiftsförordningen (1992:191) -Tjänsteexportförordningen (1992:192) -Donationsförordningen (1998:140) -Förordningen (2002:831) om myndigheters rätt till kompensation för ingående mervärdesskatt -Förordningen (2000:606) om myndigheters bokföring -Förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag -Förordningen (1994:14) om statliga myndigheters betalningar och medelsförvaltning -Förordningen (1993:1138) om hantering av statliga fordringar. För myndigheterna under regeringen finns i huvudsak all reglering av det ekonomiadministrativa området i förordningarna ovan. Budgetlagen vänder sig i praktiken till regeringen och regeringen har i sin tur på förordningsnivå reglerat vad som ska gälla för myndigheterna. För myndigheterna under lämnas i denna utredning förslag om att i lag införa tillämpliga delar av budgetlagens bestämmelser på område samt att i vissa fall i lag reglera områden som inom regeringsområdet är reglerat på förordningsnivå. Genomförs dessa förslag innebär det att väsentliga delar av det som för myndigheter under regeringen är reglerat i förordning för myndigheter kommer att vara reglerat i lag. Detta innebär i sin tur att tillämpningsföreskrifterna kan vara väsentligt kortare än de förordningar de har som förebild. I vissa fall återstår bara ett fåtal paragrafer sedan såväl de paragrafer som före- slås regleras i lag som de paragrafer som inte bedömts vara tillämpliga strukits. Mot bakgrund av ovanstående föreslår expertgruppen att tillämpningsföreskrifterna samlas i en föreskrift som är indelad i kapitel och att respektive kapitel i huvudsak hänför sig till respektive förordnings område. Detta bedöms även vara en praktisk ordning som innebär att det endast är en föreskrift som löpande ska utvecklas och förvaltas. bör ges en vägledande roll I avsnitt 12.11 lämnas förslag om vilken instans inom riksdagsområdet som bör besluta om ekonomiadministrativa föreskrifter. När det gäller utvecklingen och förvaltningen av dessa föreskrifter bör () ges en roll även inom riksdagsområdet. Inom regeringsområdet är ESV, enligt förordning med instruktion (2003:884) för , central förvaltningsmyndighet för ekonomisk styrning av statlig verksamhet. ESV ska verka för en effektiv statsförvaltning genom att utveckla och förvalta regelverk och metoder för en ändamålsenlig ekonomisk styrning på alla nivåer i staten. ESV ska vidare utveckla god redovisningssed i staten och får meddela föreskrifter i fråga om den statliga redovisningen, finansieringen och resultatstyrningen. ESV har föreskriftsrätt för samtliga förordningar ovan, undantaget förordningen om statliga myndigheters betalningar och medelsförvaltning, för vilken har den huvudsakliga föreskriftsrätten. Den kompetens och den vägledande roll som ESV innehar i och med dessa uppgifter och den överblick myndigheten har över det ekonomiadministrativa området bör tas till vara även inom riksdagsområdet. Expertgruppen föreslår att ESV ges i uppgift att bistå riksdagsstyrelsen i utveckling och förvaltning av ekonomiadministrativa föreskrifter för myndigheter. I bilaga 2 redovisas utredningens förslag till tillämpningsföreskrifter. Med riktlinjer avses i tillämpningsföreskrifterna rekommendationer som inte utesluter andra handlingssätt. Riktlinjerna har sin motsvarighet i de allmänna råd som ESV ger ut. Riktlinjer till tillämpningsföreskrifterna bör beslutas av administrative direktören i riksdagsförvaltningen i enlighet med 18 § riksdagsförvaltningens arbetsordning (RFS 2000:2). Nedan redovisas översiktligt de överväganden som legat till grund för föreskriftsförslagen. 12.2 Anslag och inkomsttitlar Anslagsvillkor m.m. föreskrivs i lag Förslaget till ekonomiadministrativa bestämmelser innebär att villkoren för myndigheternas anslag regleras i lag. Anslagskrediten ska, enligt förslaget, uppgå till högst av anvisat anslag. disponeras av myndigheten, dock längst efter det att anslaget senast var uppfört på statsbudgeten. kan för ett visst anslag besluta om andra villkor. I lagförslaget finns även bestämmelser om redovisning mot anslag och inkomsttitlar, om bruttorespektive nettoredovisning på statsbudgeten samt om redovisning vid sidan av statsbudgeten. Slutligen innehåller lagförslaget bestämmelser om ekonomiska förpliktelser. Eftersom dessa bestämmelser finns i lag finns inget behov av särskilda föreskrifter på området. Anslagen anvisas till myndigheten I förslaget till föreskrifter används genomgående begreppet anvisat anslag eller anvisade medel. För myndigheter under regeringen används begreppet tilldelat anslag eller tilldelade medel. Inom regeringsområdet markerar detta en skillnad mellan av anvisade medel till regeringen och av regeringen tilldelade medel till myndigheterna, vilket kan vara lägre belopp än de av anvisade. Inom riksdagsområdet finns det dock ingen instans som har rätt att tilldela något annat belopp än det av anvisade. Detta markeras i föreskriften med att begreppet anvisats används. Anslagsposter bör inte användas inom riksdagsområdet Regeringen kan välja att fördela ett av anvisat anslag på poster för att få en mer detaljerad styrning av verksamheten. Begreppet anslagspost förekommer därför i anslagsförordningen (1996:1189). För myndigheten gäller samma regler för en anslagspost som för ett anslag. För regeringen är det däremot stor skillnad eftersom omfördelning mellan anslag kräver riksdagsbeslut medan regeringen själv får besluta om omfördelning mellan poster. Regeringen redovisar normalt inte anslagsposter för . Det under utgiftsområde 1 upptagna anslaget förvaltningskostnader är indelat i två anslagsposter i anslagsdirektivet. Den ena posten avser fastighetsförvaltningen och den andra posten avser övriga förvaltningskostnader. Bakgrunden till detta är att riksdagsstyrelsen i budgetpropositionen föreslog att ett nytt anslag, fastigheter, skulle föras upp på statsbudgeten. avstyrkte dock detta i avvaktan på ett utredningsarbete om fastighetskostnader men ansåg att fastighetskostnader och övriga förvaltningskostnader skulle föras till två separata anslagsposter. beslut innebar att fastighetskostnader anvisades under anslaget förvaltningskostnader (bet. 2002/03:KU1). Användningen av anslagsposter inom riksdagsområdet kan ifrågasättas eftersom det i praktiken blir myndigheten själv som beslutar om vilka belopp som ska föras upp på dem och eventuella omfördelningar av medel mellan anslagsposterna . För sin interna styrning och uppföljning har myndigheten stora möjligheter att indela verksamheten som den finner mest ändamålsenligt både i budgeteringen och i redovisningen och uppföljningen. Indelningen i anslagsposter är således inte nödvändig för myndighetens interna styrning. styrning sker genom anvisande av anslag. Mot denna bakgrund gör expertgruppen bedöm- ningen att det inte finns något behov av några bestämmelser om anslagsposter på riksdagsområdet. För myndigheter under regeringen finns i kapitalförsörjningsförordningen (1996:1188) bestämmelser om finansiering av anläggningstillgångar, bolagsbildning m.m., finansiering av rörelsekapital och leasing. Förslaget till ekonomiadministrativa bestämmelser innebär att sådana bestämmelser för myndigheter finns i lag. Bestämmelsen i kapitalförsörjningsförordningen om att en enstaka anläggningstillgång av mindre värde som används i verksamheten får finansieras med anslag för förvaltningskostnader, med bidrag eller med likvida medel från avgiftsbelagd verksamhet som myndigheten får disponera (9 §), föreslås inte föreskrivas inom riksdagsområdet. Innebörden av bestämmelsen föreslås tillämpas på JO:s investeringsverksamhet i och med förslaget att JO:s enstaka investeringar i anläggningstillgångar bör anslagsfinansieras. Någon generell tillämpning av bestämmelsen för myndigheter föreslås däremot inte. Bestämmelsen i kapitalförsörjningsförordningen om disposition av över- och underskott i avgiftsbelagd verksamhet (23 §) har övervägts. Bestämmelsen innebär att om det ackumulerade överskottet i avgiftsbelagd verksamhet uppgår till av omsättningen ska myndigheten till regeringen lämna förslag om hur hela överskottet ska disponeras. Har det uppkommit ett underskott i den avgiftsbelagda verksamheten ska myndigheten lämna förslag till regeringen om hur underskottet ska täckas. Bestämmelsen gäller avgiftsbelagd verksamhet med krav på full kostnadstäckning och där avgifterna disponeras av myndigheten. Skulle bestämmelsen föras över till riksdagsområdet skulle den behöva lagfästas och besluta om över- och underskotten. Det är endast som inom riksdagsområdet bedriver sådan avgiftsbelagd verksamhet som avses i kapitalförsörjningsförordningens bestämmelse. Det rör sig då om internationella uppdragsverksamhet, vilken har en förhållandevis liten omfattning, ca . Några väsentliga över- eller underskott som bör vara föremål för riksdagsbehandling bedöms inte kunna uppkomma i denna mycket begränsade verksamhet. Nå- gon bestämmelse om disposition av över- och underskott i avgiftsbelagd verksamhet har därmed inte föreslagits i ekonomiadministrativa bestämmelser, och därmed lämnas heller inga förslag till tillämpningsföreskrifter om detta. Bestämmelser om avgifter finns huvudsakligen i lag Avgiftsförordningen (1992:191) innehåller bestämmelser som är relevanta för riksdagsområdet och som gäller rätten att ta ut avgifter, ekonomiskt mål, beslut om avgiftsbelopp, avgifter för kopior m.m. samt bestämmelser om rätten att disponera avgiftsinkomster. Dessa bestämmelser täcks dock in av förslaget till ekonomiadministrativa bestämmelser och behöver därmed inte regleras i tillämpningsföreskrift. Förslaget till tillämpningsföreskrifter innehåller därmed bara två bestämmelser om avgifter, nämligen hur det ekonomiska målet full kostnadstäckning ska definieras och myndighetens skyldighet att lämna vissa uppgifter till ESV. Bestämmelser om tjänsteexport bedöms inte behövas Tjänstexportförordningen (1992:192) innebär att en myndighet får, om det ligger inom ramen för myndighetens uppgift enligt lag, förordning eller instruktion, ta till vara möjligheterna att inom eller utom riket marknadsföra sina tjänster för en utländsk marknad. Myndigheten ska bedriva tjänsteexportverksamheten utifrån en fastlagd marknadsstrategi och med krav på lönsamhet. Enligt expertgruppens bedömning är bestämmelserna i tjänsteexportförordningen inte relevanta för den internationella verksamhet som riksdagsmyndigheterna bedriver. 12.5 Kompensation för ingående mervärdesskatt Förslaget till ekonomiadministrativa bestämmelser innehåller en grundläggande bestämmelse om myndigheternas rätt till kompensation för ingående mervärdesskatt. I tillämpningsföreskrifterna anges hur rekvisitionen ska gå till samt vad som gäller om myndigheten rekvirerat ett för högt belopp. I förordningen (2002:831) om myndigheters rätt till kompensation för ingående mervärdesskatt finns omfattande bestämmelser om kompensationsregler i de fall myndigheten mottar bidrag. Enligt bestämmelserna ska myndigheten betala in av det belopp som mottagits i bidrag till . I gengäld har myndigheten rätt att rekvirera moms även för inköp gjorda med bidragsmedel. Undantaget är bidrag från statliga myndigheter och från mellanstatliga organisationer som är anslutet till. Endast myndigheter som har bidrag överstigande i genomsnitt ska omfattas av bestämmelserna. Ingen av myndigheter har bidragsintäkter som överstiger . redovisade bidragsintäkter på 2004, vilka i sin helhet utgörs av bidrag från andra statliga myndigheter, bl.a. lönebidrag. JO redovisade bidragsintäkter på 2004, vilka utgörs av bidrag från . redovisade bidragsintäkter på 2004. Dessa utgörs av intäkter från till Intosai-projekt inom . är en mellanstatlig organisation som är anslutet till och betalar medlemsavgift till via statsbudgeten (via FN). Bestämmelserna om bidrag i mervärdesskatteförordningen är därmed inte tillämplig på dessa medel. Sammantaget bedöms bidragsbestämmelserna inte vara tillämpliga på myndigheter, varför föreskrifter om detta inte behöver utfärdas. Förslaget till ekonomiadministrativa bestämmelser innehåller vissa grundläggande bestämmelser om myndigheternas rätt att ta emot donationer. Donationsförordningen (1998:140) är omfattande och bestämmelserna har utarbetas framför allt med tanke på universitet och högskolor samt kulturmyndigheter som i stor omfattning mottar donationer. Även om donationer är sällsynta hos myndigheter har drygt hälften av förordningens bestämmelser bedömts vara tillämpliga. Dessa gäller bestämmelser om mottagande av en donation, förvaltning av en donation, åtagande att förvalta en stiftelse samt uppgifter i årsredovisningen. 12.7 Bokföring och årsredovisning skyldighet att upprätta delårsrapport upphävs. En genomgång har gjorts av förordningen (2000:606) om myndigheters bokföring och förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag. En väsentlig principiell skillnad mellan frågor på redovisningsområdet och frågor på finansieringsområdet (anslag, kapitalförsörjning, avgifter m.fl.) är att myndigheter har en självständig ställning gentemot regeringsområdet avseende finansieringsfrågor medan de är en del av koncernen staten avseende redovisningsfrågor, dvs. resultat- och balansräkningen ska konsolideras i årsredovisningen för staten och måste därmed bygga på samma regelverk. Detta gäller dock inte . Egna föreskrifter inom redovisningsområdet avseende bokföring och upprättande av resultaträkning, balansräkning, anslagsredovisning, finansieringsanalys samt tillhörande noter skulle innebära att det fanns två uppsättningar redovisningsföreskrifter inom koncernen staten. Om det uppstår olikheter mellan dessa föreskrifter, t.ex. om en ändring inom regeringsområdet inte genomförs inom riksdagsom- rådet, skulle det medföra problem vid upprättandet av årsredovisningen för staten. Mot bakgrund av ovanstående föreslås att föreskrifter om bokföring ska utgöras av en hänvisningsföreskrift, vilket motsvarar dagens ordning. Avseende föreskrifter om årsredovisning och budgetunderlag föreslås att föreskrifter som rör resultat- och balansräkningens innehåll, värderingsregler, anslagsredovisning och finansieringsanalys samt tilläggsupplysningar ska utgöras av hänvisningsföreskrifter. Övriga bestämmelser i förordningen om årsredovisning och budgetunderlag bör utgöras av egna föreskrifter, enligt förslag som redovisas nedan. Första kapitlet i förordningen om årsredovisning och budgetunderlag behandlar inledande bestämmelser. Nya föreskrifter har utformats utifrån vad som bör gälla inom riksdagsområdet. Detsamma gäller för det andra kapitlet om allmänna bestämmelser om årsredovisning. Tredje kapitlet i årsredovisningsförordningen behandlar resultatredovisningen. Inom regeringsområdet är denna så gott som helt uppbyggd kring de mål och krav på återrapportering som anges i regleringsbreven. Denna ordning är inte tillämplig inom riksdagsområdet, utan egna föreskrifter om resultatredovisning bör utfärdas. Resultaträkning och balansräkning m.m. Fjärde till sjunde kapitlet i årsredovisningsförordningen innehåller bestämmelser om resultaträkning och balansräkning, värderingsregler, anslagsredovisning och finansieringsanalys samt tilläggsupplysningar. Dessa bestämmelser måste gälla i tillämpliga delar även för myndigheter, undantaget . till dessa kapitel förordas således. Åttonde kapitlet i årsredovisningsförordningen omfattar bestämmelser om upprättande av delårsrapport. För riksdagsförvaltningens och JO:s del har skyldigheten att upprätta och avlämna delårsrapport tagits bort (bet. 2004/05:KU28, rskr. 2004/05:198).