urf · GTA5URF2 · 2006-01-01 00:00:00 — Jag ser en tendens att framför allt unga kvinnor snabbt skaffar sig kvinnliga nätverk. Det är på gott och ont, för det kan emellanåt skapa onödiga motsättningar och spänningar. Männens nätverk följer mera fråge- eller intresseområden. Jag är alltså lite tveksam till en del nätverk över partigränserna. Vi är trots allt politiker från skilda partier. Jag tycker att det är viktigare att vi talar 6 STRATEGIER FÖR ATT ÖKA KVINNORS MAKT 2005/06:URF2 med varandra än att vi bildar nätverk. Det skulle vara intressant att göra en kartläggning och analys av hur många nätverk som bildats och hur de ser ut. (RGM) Med de olika feministiskt nätverk som finns är det svårt att göra gällande att frågorna inte tas på allvar och att de inte får genomslag i arbete. För de har fått stort genomslag. Men det för med sig problem, så jag är lite kritisk. Man kan inte fortsätta att stänga in jämställdhetsarbetet i exklusiva arbetsgrupper som talmannens kvinnliga nätverk. Det skapar ett vi och dom . (BM) Det är i och för sig bra med nätverk, men effekten blir, vare sig det är manliga eller kvinnliga nätverk, att de reella besluten inte fattas vid bordet utan någon annanstans. (BM) Jag tror inte att man löser det genom att var och en sitter på sitt ställe. Det kan skapa ett motsatsförhållande. En ledamot utgick från att en extremfeministisk hållning är resultatet av att uppleva sig hårt drabbad. Man skjuter för att man känt sig undervärderad. Men risken är att man hamnar i fel dike. Det handlar inte längre om jämställdhet utan om sårbarhet. Det är bättre ätt reagera varje gång något negativ händer än att samla ihop det inom sig för att det senare ska rinna över när man kallar män för djur. Att liera sig med andra kvinnor En kvinnlig ledamot beskrev hur hon och en kvinnlig partikollega som en nödvändig motmakt till männens maktstrategier framgångsrikt brukat använda sig av följande taktik. I början av mötet föreslår jag 100. Jag möts av en lång räcka motargument och yrkanden om avslag. Mot slutet av mötet gör min kollega ett inlägg: 100 är alldeles för mycket, men det finns goda skäl för 50. Och så får vi igenom vårt förslag. Det räcker inte med att stärka kvinnors självförtroende Ett partiinternt arbete för att få fler kvinnor på ledande poster har delvis gått ut på att stärka kvinnors självförtroende. En ledamot pekade på faran i att enbart försöka inrikta det på självförtroende och inte se till hela ledarskapet. Risken finns att kvinnor tar efter manliga mönster. De vill visa att de kan och har kontroll över helheten. Men det handlar inte bara om att du ska kunna och veta bäst själv utan också om att få din omgivning med dig och arbeta för samma sak. Man måste få en pedagogisk utformning av ledarskapet. Om man inte gör det på rätt sätt kan det bli en backlash. Det kan slå negativt mot hela jämställdheten. Man måste också se till att samla olika erfarenheter och förmågor. Man ska inte finnas där bara för att man är ung eller vacker eller invandrare. I detta ligger även det kvinnliga och det manliga. 2005/06:URF2 6 STRATEGIER FÖR ATT ÖKA KVINNORS MAKT och kvinnor bör inte ta efter männen En ledamot tyckte sig kunna se att kvinnor som får makt har en tendens att ta efter mäns sätt att vara och leda. De anammar ett beteende som vi brukar betrakta som manlig maktstruktur. Det är mer förödande om kvinnor gör det. Det kan vara att avsnäsa en kvinna som uttrycker en viss uppfattning trots att ledaren är av samma uppfattning, att bryta ett samtal, att avbryta den som talar, att gå på toaletten under en kvinnas anförande eller att ge kvinnor kortare talartid, alltså de klassiska härskarteknikerna. Det dåliga beteendet kunde jag möta även i kommunpolitiken, men det är nästan värre här, för det sker med mer finess och då blir det svårare att angripa. Jag blir ledsen, för jag förväntar mig bättre av kvinnor. Strategier för att hantera problem genom att söka stöd hos andra kvinnor På en fråga om hur hon reagerat över ett nedsättande tilltal berättade en kvinna att hon och en annan kvinnlig ledamot turats om att påminna varandra om de blivit nedsättande behandlade. Vi kan stötta varandra. Annars finns risken att vi tystnar, och lägger färre förslag. Vi ska påminna varandra och uppmärksamma när så sker. vilket inte alltid ses som odelat positivt ens bland kvinnor Några menade dock att det inte alltid är odelat positivt när kvinnor söker sig till varandra för att få stöd. Problemen kan få för stort utrymme. Tyvärr blir det ofta så att vi talar om det dåliga och negativa när vi möts över partigränserna. Det klagas och gnälls helt enkelt. Det kan skapas en bild att nu har ni gaddat ihop er igen och kommer med ert gnäll. Risken är att ingen lyssnar om det är något verkligt allvarligt som vi vill ta upp. Vi borde även tala om det som är bra i . Om man ger problemen för stort utrymme så växer problemen på ett annat sätt. De som verkligen har problem kan mötas av att det bara är struntprat, vilket skadar dem ännu mer. Det kan gå över i ett raljerande, eller ännu värre i ren mobbning. Det är en svår balansgång. Jag är rädd att man skriker om könsoförrätter utan att gå till botten med det. Då förringar man den som verkligen råkat illa ut. Det blir inflation. Det får inte bli populistiskt. men man kan också välja bort vissa sammanhang En ledamot framhöll nödvändigheten av att välja bort vissa miljöer som känns alltför destruktiva. Hon berättade att hon, utan att göra något väsen av det, i praktiken avstår från sammanhang där vissa personer ingår. 6 STRATEGIER FÖR ATT ÖKA KVINNORS MAKT 2005/06:URF2 Vi kan här hänvisa till ett tidigare avsnitt. Det är ingen ovanlig uppfattning, inte heller bland kvinnor, att somliga kvinnliga ledamöter använder beskyllningar om särbehandling, härskartekniker m.m. i politiska syften. De redovisade uttalandena kan tolkas så att en återhållsamhet med påståenden om sådant blir en strategi både för att inte tappa makt och inflytande och för att förhindra fortsatta kränkningar. Det skulle alltså kunna ligga i den drabbades eget intresse att avstå från att göra sak av att man känner sig kränkt. 7 Om manligt och kvinnligt ledarskap Några av de intervjuade kvinnorna beskrev spontant sin syn på skillnaden mellan manligt och kvinnligt ledarskap. anses präglad av manligt ledarskap och formell ärendehantering. Ett kvinnligt ledarskap skulle utmärkas av att mera utgå från öppna, sökande samtal och prövning av alternativ. Det skulle också i högre grad kännetecknas av förankring, delaktighet och prestigelöshet. Utan att vi ställde frågor om det kom några kvinnor in på skillnaderna mellan manligt och kvinnligt ledarskap. De ställde det typiska manliga ledarskap som de menade präglar mot egna erfarenheter av kvinnligt ledarskap, inom eller utanför . Några frågade sig om det manliga ledarskapet i kan missgynna kvinnor. I detta avsnitt återger vi några tankar om detta. utmärks av att ha formella organ med arbetsformer som skapats av män och därmed även för män. Kvinnor är vana att arbeta i nätverk. De samtalar hellre än begär ordet. Det är småsaker som påverkar och bildar mönster. Jag kan jämföra med andra delar av samhällslivet där jag fungerat som ordförande. Det gick bra utan att jag fördelade ordet och använde klubba. Min roll som ordförande var att gå in och klippa av när det behövdes. I politiken är det mera disciplinerat. I utskottet måste man följa gängse arbetsordning. Men i den informella gruppen bygger det på samarbete, samtal och sammanfattningar. Diskussionen är överordnad. Det är svårt att veta om bundna arbetsformer missgynnar kvinnor. Förmodligen är det både och. En annan kvinna och jag har funnit ett prestigelöst ledarskap där vi kan komma på saker som vi testar. Vi kanske blir attackerade för det, men då är det ingen prestigeförlust att försöka med något annat. Jag tror inte att män skulle göra så, och de kanske tycker att vårt sätt att leda är ett tecken på bristande ledarskap. Om männen bestämt sig ska det helt enkelt drivas igenom. Att ha en kvinnlig ledare spelar stor roll. Kvinnor och män leder inte grupper på samma sätt. Jag gillar kvinnligt sätt att leda och känner mig mera hemma i en grupp som leds av en kvinna. Kvinnligt ledarskap handlar om förankring och delaktighet och att dela ansvar och befogenheter i större utsträckning. Möjligen drar jag felaktigt alla män över en kam, men det finns även män som har den typen av ledarskap. Ledarskapet ser naturligtvis olika ut beroende på sammanhanget. Till exempel är en kvinnlig utskottsordförande bunden av den formella ärendehanteringen. Man har ett särskilt sätt att vara när man är med enbart kvinnor. Man kan gå mera på känsla och söka sig fram. Diskussionen sätter igång, och så plöts- 7 OM MANLIGT OCH KVINNLIGT LEDARSKAP 2005/06:URF2 ligt yes, det är det här som vi ska gå fram med. I en blandad styrelse däremot så ligger det ett förslag, någon kanske opponerar sig men sedan fattar man beslut enligt förslaget. Mycket av den arbetsmetoden finns i , som t.ex. i utskotten. Där går man inte fram på ett sökande sätt. Möjligen kan det fungera i förmötena med allianskamraterna då man kan fråga hittar vi något gemensamt här, några öppningar? men det är i mindre utsträckning än i de renodlade kvinnosammanhangen. Jag föreställer mig att kvinnor i högre grad lägger ned sin tid på sådant som de tror leder till något. I kammaren är resultatet färdigt, där handlar det mera om protokollet än själva resultatet. Jag tror att kvinnorna tar mera plats och känner sig mer bekväma i det förberedande arbetet och i de mindre sammanhangen. 8 Formella och informella maktstrukturer I detta avsnitt beskrivs några sätt att beskriva informella och formella maktstrukturer och hur de kan förklaras. Direkta frågor ställdes inte om detta, men flera ledamöter beskrev spontant företeelser och problem i termer av maktstrukturer. Intervjuerna har inte primärt haft till syfte att försöka identifiera olika strukturer i med avseende på makt och kön. För att tränga ned på djupet i sådana frågor skulle det ha krävts betydligt mera inträngande och djuplodande intervjuer och efterföljande analys. Några frågor ställdes alltså inte på det temat. Detta hindrade inte att flera ledamöter spontant beskrev företeelser, fenomen och problem i termer av strukturer. Inte bara konkreta saker som t.ex. persongrupperingar hänfördes till och sågs som uttryck för en rådande maktstruktur utan även abstraktioner som attityder och förhållningssätt. Några framförde uppfattningen att det inte finns något i i sig som skapar strukturer, men att de strukturer som finns i det omgivande samhället på olika sätt slår igenom i . Det framfördes också från en del håll kritik mot benägenheten hos andra att se olika problem som uttryck och bevis för existensen av manliga maktstrukturer när det i stället skulle kunna handla om personliga konflikter eller renodlad maktkamp utan könsrelaterade inslag. Här nedan återges några beskrivningar av strukturer som anses existera i och hur de inverkar på mäns och kvinnors möjligheter att utöva makt och inflytande. Den informella rangordningen mellan utskotten slår igenom i partierna och för de enskilda ledamöterna. En struktur uppstår som effekt av att det företrädesvis är män som finns i ledningen för de tunga utskotten som t.ex. FiU. Ledamöterna i dessa utskott får högre status i sina partigrupper än företrädare för mjuka utskott som UbU. Om de hårda utskotten också generellt domineras av män och de mjuka av kvinnor leder det till att det blir flera män med hög status. Med högre status följer större makt. Den formella rangordningen mellan utskotten får praktiska effekter t.ex. genom tiden för debatterna i kammaren. Ledamöter i KU och FiU där männen är i majoritet drabbas i mindre utsträckning av olägenheten av kvällsdebatter. Mäns sätt att samverka informellt är effektivare än kvinnors. Männens samverkan syns inte och blir därmed svår att balansera eller motarbeta. Syftet är ofta att aktivt understödja andra män för att åstadkomma ett visst politiskt resultat. Denna tysta samverkan mellan män skapar en maktstruktur. Även om en gruppering inte har ett uttalat maktsyfte kommer den indirekt att fungera på det sättet genom att männen talar politik även . 8 FORMELLA OCH INFORMELLA MAKTSTRUKTURER 2005/06:URF2 verk är ofta synligare och har mera sociala inslag. De bildar inte på samma sätt en politisk kraft och struktur. Det omgivande samhällets maktcentrum bärs i högre grad upp av män. Flera män än kvinnor i har direkta kanaler till dessa andra maktcentrum, som t.ex. ledningarna i fackliga organisationer. Detta ger männen ett övertag i fråga om information, påverkan och förankring. Yttre maktstrukturer slår på det sättet igenom i . Män är allmänt sett mera uppburna inte bara av andra män utan också av kvinnor. För att få motsvarande genomslag behöver kvinnorna vara överlägsna. Män har därmed direkt ett strukturellt övertag i fråga om makt och inflytande. Detta övertag har skapat en vana av underordning hos kvinnor vilket ytterligare försvårar möjligheterna att nå maktpositionerna. Män behärskar i högre grad än kvinnor de klassiska härskarteknikerna, vilket ger dem ett maktföreträde. Det finns få ledarpositioner i . De som upprätthåller posterna är företrädesvis män som får skäl att säkerställa den egna positionen och att verka mot att det skapas flera maktfunktioner som kan skapa balans. Effekten blir en manlig maktstruktur som är svår för kvinnor att bryta igenom. Den hårdnande konkurrensen får till följd av kvinnornas inträde i politiken blir incitament för männen att bevaka makten, vilket i sig leder till flera informella maktgrupperingar. Grupper av män med negativa och nedlåtande attityder mot kvinnor kan skapa osäkerhet och undergräva de utsatta kvinnornas självförtroende. Dessa män ökar därmed sina egna förutsättningar att utöva makt och inflytande medan de minskar kvinnornas förutsättningar. Vissa förhållningssätt och attityder kan vara effekter av att ledamöter vuxit upp i ett äldre samhälle med mera traditionella könsmönster. Detta vidmakthåller könsmaktsstrukturer som verkar mot kvinnor. I finns fortfarande historiska kvarlevor från den tid då samhället uteslutande styrdes av män, vilket bidrar till att den manliga maktstrukturen upprätthålls. Det tar sig olika konkreta och praktiska uttryck i t.ex. möblemang och ceremoniel. Det gavs också några exempel på faktorer som motverkar manliga maktstrukturer. Många framhöll det informella samarbetet i utskottskommittéerna som ansågs ge förutsättningar för makt och inflytande baserat på könsneutrala grunder. 9 Ledamoten och familjen Möjligheten att förena riksdagsuppdraget med hem och familj är en framträdande jämställdhetsfråga. I intervjuerna tog vi reda på ledamotens familjeförhållanden. Vi bad om deras syn på möjligheterna att förena det politiska uppdraget med familjeansvar. Det samlade intrycket är att de allra flesta, kvinnor likaväl som män, upplever svårigheter. Några äldre ledamöter berättade att de avsiktligt valt bort under småbarnsåren. Flera ledamöter beskrev riksdagsuppdraget som ett familjeåtagande. Familjens stöd är en nödvändighet. Framför allt kvinnor talade om sitt dåliga samvete, som också kunde bero på att man emellanåt behöver partikamraternas stöd för att klara sig. Vi bad om förslag om vad skulle kunna göra för att underlätta. Många nämnde saker som redan genomförts, som t.ex. generösare kvittningsregler, voteringar och daghem. En fråga som brukar komma upp när man talar om jämställdheten i politiken är hur det går att förena det politiska uppdraget med ansvaret för hem och familj. Möjligheten att kunna förena föräldraskapet med olika åtaganden i samhällslivet är en framskjutande del av den svenska jämställdhetspolitiken. För arbetslivets del finns en särskild lagregel som säger att arbetsgivaren ska underlätta för kvinnor och män att förena förvärvsarbetet med föräldraskapet. Detta är också något som statsmakterna tagit fasta på för att underlätta för medborgarna att åta sig politiska uppdrag. I kommunallagen finns numera en regel som ger deltidspolitiker möjlighet att få ersättning för barntillsyn när de utövar det politiska uppdraget. I rapporten 15 förslag för en jämställd riksdag uppmärksammas frågan. Där konstateras att en stor del av ledamöter har barn i skol- eller förskoleåldern. Förslag läggs fram om att ledamöternas familjesituation på olika sätt ska beaktas vid utskottens arbetsplanering. Bland annat nämns resor. I rapporten sägs att man i arbetsplaneringen så långt som möjligt bör leva upp till ambitionen att det ska gå att förena riksdagsuppdraget med föräldraskap. Som tidigare nämnts är ett av rapportens förslag att man på olika sätt ska ta reda på hur ledamöterna ser på de praktiska möjligheterna i detta avseende. I enlighet med detta innehöll intervjuerna frågor på temat. Vi tog reda på om den intervjuade har eller har haft familj i och i så fall hur han eller hon ser på möjligheterna att fullgöra det politiska uppdraget parallellt med ansvaret för hem och familj. Vi bad också om förslag om hur man genom åtgärder i skulle kunna underlätta för ledamöterna. 9 LEDAMOTEN OCH FAMILJEN 2005/06:URF2 Bara ett fåtal av de intervjuade tyckte att det var mer eller mindre oproblematiskt att få det politiska uppdraget att fungera ihop med familjelivet. Några gjorde jämförelser med andra politiska uppdrag som av olika skäl hade varit nog så betungande. Värt att notera är att dessa ledamöter är bosatta i eller på rimligt pendlingsavstånd och att deras barn numera är vuxna och har flyttat hemifrån. Jag tycker nog att det går an. (BK) Mina barn är vuxna . Jag tycker att det har gått bra att kombinera riksdagsuppdraget med familjelivet, men man måste vara medveten om vad man ger sig in. På sätt och vis är det mer krävande att vara heltidsengagerad i kommunalpolitiken eftersom det då kan bli ännu mera bortovaro . Men även bland ledamöter boende på icke pendlingsavstånd från fanns de som tyckte att det i stort sett fungerade bra. Det går bra, men det har varit en jättestor omställning. Jag har 100- procentigt stöd hemma och en man som pushat på mig. Det är klart att du ska försöka, annars kommer du bara att ångra dig. Min man fick ta över allt det som jag hade skött hemma tidigare. Vinsten är att han har fått en närmare kontakt med barnen. Men det är klart att jag funderar över vad barnen kommer att säga . Generellt sett går det mycket bra. Barn är väldigt anpassningsbara, om jag får uttrycka det så. För mina barn har det blivit väldigt naturligt att jag är borta . De har föreställningen att mammor/kvinnor i politiken är det normala, medan gubbarna är undantaget. Eftersom jag har relativt stora barn och en frisk och kurant f.d. äkta man och pappa som tar det ansvaret så fungerar det rätt bra. Det stora flertalet såg dock mer eller mindre stora problem med att få livet som riksdagsledamot att gå ihop med familjeansvaret. Några gjorde detta från mer allmänna utgångspunkter. De har inte själva ansvaret för familj och barn, men ansåg att föräldraansvaret i grunden är oförenligt med riksdagsuppdraget. Det är svårt att sitta i och ha ansvar för en familj. Men jag har tur för jag har en väldigt speciell familjesituation, och barnen har blivit vuxna. Enligt min uppfattning är riksdagsuppdraget i grunden inte förenligt med ett normalt familjeliv. Det är en förutsättning för riksdagsuppdraget att man är ensamstående och utan barn. Hade jag inte kunnat ägna all tid åt arbetet som jag gör , så hade det varit en mycket stor nackdel. Jag har vuxna barn, men jag föreställer mig att det kan vara mycket stora problem. Uppriktigt sagt förstår jag inte hur man kan klara det på ett vettigt sätt. Jag kan själv se hur mycket bättre kontakt man har med sitt barn om man varit hemma lite längre. Men det är ju upp till var och en hur han vill göra. 2005/06:URF2 9 LEDAMOTEN OCH FAMILJEN Bara de vet vad de gör, för det är först efteråt som man kan konstatera hur det blev. Varför är det så svårt? De som upplevde stora svårigheter kunde beskriva det så här: Redan innan jag hamnade i var jag borta mycket och ibland sent på kvällarna. Men det var en stor skillnad att inte alls komma hem , det blev en omställning för hela familjen. Svårast var det kanske för min fru när barnen hade flugit ut. Den familj som jag hade haft länge innan jag kom hit, den har jag inte längre. Det skulle vara intressant att undersöka hur många som har skilt sig under sitt ledamotskap. I min nya relation känner vi inte till något annat liv än detta. Det passar helt enkelt inte att ha familj. Det är alldeles förfärligt. Hur ska man kunna minska kraven? Partiet hemma vill äga en och . Och sedan äger en de andra dagarna. Jag vet faktiskt inte vad man ska göra. Jag har två avslutade förhållanden . Det är svårt att ha ett fungerande socialt liv eller att bygga upp en relation när man är borta så mycket. Det är inte bara , utan det är jobb och när jag är hemma. Jag har hört många ledamöter säga att om man har varit gift, så skiljer man sig. Tyvärr accepteras det inte alltid om man vill prioritera sin familj eller relation när man varit borta si eller så mycket. Har man tagit på sig uppdraget så kommer också sådana synpunkter. Riksdagsuppdraget som familjeåtagande, men ändå dåligt samvete Temat ledamotskapet som ett familjeåtagande återkom i flera intervjuer. Man måste vara överens med familjen att det är ett åtagande som inte bara rör den som sitter i utan att det är ett sätt att leva. Man blir socialt trött av att träffa och prata med så många människor, så när man kommer hem vill man bara luta sig tillbaka, medan den andre kanske vill ha ett mer aktivt liv. Det går inte bra. Det är ett sätt att leva som inte är hälsosamt. Visserligen mår man bra av att få bekräftelse och reaktion på det man gör, men man är borta från familjen alldeles för mycket och även i helgerna. Gentemot familjen måste man vara väldigt klar över vad det här jobbet innebär. Det är en samvetsfråga som man inte vet svaret på förrän barnen har blivit stora. Jag är borta morgon till och ofta är det också något . Jag har dåligt samvete, och det svider . Men familjen ställer och jag har föräldrar som inte bor långt borta. Riksdagsuppdraget blir som ett familjeåtagande. Jag har också förstående kolleger. Så snart det handlar om barn så säger de det löser vi. Men även det kan bli ett dåligt samvete. En kvinnlig ledamot såg en könsskillnad i detta med hänvisning till att kvinnor fortfarande har huvudansvaret för hem och familj. Stödet från familjen påverkar i praktiken både nomineringarna och förutsättningarna för att 9 LEDAMOTEN OCH FAMILJEN 2005/06:URF2 Får man bara ljummet stöd hemifrån, behöver man desto mer stöd av partiet. Männen tycker inte att det är något problem, det är klart att hon därhemma klarar barnen, medan kvinnan kanske avstår om partiet inte hejar på tillräckligt. Få män är lika bekymrade över barnen hemma som kvinnorna är, vilket gör att männen vågar vara hemifrån mera än kvinnorna. Att välja bort medan barnen är små Några äldre ledamöter sade att de inte skulle ha aspirerat på en plats i medan de ännu hade barn hemma. Själv hade jag aldrig varit riksdagsledamot om inte mina barn varit vuxna. Var sak har sin tid. Men uppenbarligen går det för somliga. Jag skulle nog inte ha valt att sitta i medan mina barn växte upp. Man är ju borta minst halva veckan, och det innebär att allt läggs på den andra föräldern. Det är känsligt även när barnen har kommit upp i tonåren. Man måste ha kontakt med dem, för annars får man inga förtroenden. Man vill ju inte vara en figur som tittar in då och då. Jag avstod från att kandidera till medan mina barn var små. Det var ett eget val. tycker jag att vi måste göra det möjligt för yngre personer att vara med, men jag avundas dem inte. Uppdraget kräver väldigt mycket tid. Förutom att ha en arbetsbörda som också är psykisk att kunna prata med folk, att vara utåtriktad kan man ha dåligt samvete gentemot familjen. Det måste vara oerhört stressframkallande.