urf · GTA5URF1 · 2006-01-01 00:00:00 — Riksdagsstyrelsens föreskrifter om delårsrapport har ändrats i enlighet med beslut och gäller även för JO. För riksdagsförvaltningens del har i stället för delårsrapport inrättats en ordning med tertialuppföljning. För JO:s del kan ändringen motiveras med att den ligger i linje med vad som gäller inom regeringsområdet. Från och med har kraven på upprättande av delårsrapport ändrats inom regeringsområdet. De nya bestämmelserna innebär att delårsrapport ska upprättas av myndigheter som det senaste räkenskapsåret 1.hade kostnader överstigande , 2.enbart hade andra intäkter än sådana av anslag, eller 3.hade sådana intäkter som avses i 2 som uppgick till minst 30 miljoner I punkten 3 avses intäkter som myndigheten får disponera. Bestämmelserna innebär att en majoritet av myndigheterna undantas från att upprätta delårsrapport. Noteras kan att detta gäller själva dokumentet delårsrapport. För samtliga myndigheter gäller bestämmelserna i bokföringsförordningen med krav på rapportering till statsredovisningen. Bland annat ska halvårsutfallet rapporteras till statsredovisningen inklusive periodiseringar . Även balanskontonas ställning per ska rapporteras. För myndigheter som inte upprättar delårsrapport kvarstår således krav på en avstämning och periodisering av bokföringen per . Delårsrapport ska i förekommande fall lämnas . Hade riksdagsförvaltningen tillämpat dessa bestämmelser hade förvaltningen varit skyldig att upprätta delårsrapport eftersom verksamhetens kostnader överstiger . Inom riksdagsområdet är det numera bara som har krav på sig att upprätta delårsrapport. ska enligt instruktionen besluta om delårsrapporten. En tillämpning av ovan relaterade bestämmelse om delårsrapport i förordningen om årsredovisning och budgetunderlag på riksdagsområdet skulle innebära att inte skulle ha krav på sig att upprätta dokumentet delårsrapport. Kraven på rapportering till statsredovisningen skulle dock bestå. Ordningen skulle förenkla för som kraven på värderingar och periodiseringar tillgodoses i och med bestämmelserna om rapportering till statsredovisningen. Expertgruppen anser att den ordning som gäller inom regeringsområdet bör tillämpas även på , vilket innebär att bör undantas från krav på upprättande av delårsrapport. Expertgruppen föreslår därför att bestämmelserna om delårsrapport i instruktion tas bort. Några föreskrifter om delårsrapport föreslås därmed inte för riksdagsområdet. Budgetunderlag och underlag för fördjupad prövning Kapitel 9 i årsredovisningsförordningen omfattar bestämmelser om budgetunderlag och underlag för fördjupad prövning. Budgetunderlaget är ett beräkningsunderlag till regeringens budgetarbete som myndigheten ska lämna till regeringen . Regeringen omsätter sedan detta i ett budgetförslag till . Budgetunderlaget ska huvudsakligen innehålla myndighetens förslag till finansiering av verksamheten, dvs. anslag, avgifter, bidrag m.m., lån i , räntekonto med kredit, anslagskredit samt behov av beställningsbemyndiganden. Myndigheten ska hålla sig inom de ramar som regeringen beslutat om för verksamheten och tillåts i princip inte att föreslå någon utvidgning av verksamheten i budgetunderlaget. Budgetunderlaget innehåller inte någon information om mål och resultat. Sådan information lämnas i årsredovisningen. ska, enligt 2 § 2 i sin instruktion, meddela föreskrifter för utarbetande av förslag till anslag på statsbudgeten för och dess myndigheter utom . Dessa föreskrifter meddelas i form av planeringsanvisningar som riksdagsstyrelsen beslutar om. Planeringsanvisningarna hänvisar till bestämmelserna i förordningen om årsredovisning och budgetunderlag och innehåller därutöver anvisningar för utformningen av själva budgetförslaget i budgetpropositionen. Det senare innebär bl.a. krav på resultatinformation och information om revisionens iakttagelser samt anvisningar för utformning av förslagspunkter till . Planeringsanvisningarna har som förebild de budgetcirkulär för utformning av budgetpropositionen som ger ut till grund för budgetarbete. Enligt expertgruppens mening bör dessa planeringsanvisningar vara heltäckande som grund för budgetunderlag och budgetförslag, och några särskilda föreskrifter utöver dessa om budgetunderlag behöver inte utfärdas. Regeringen beslutar vilka verksamheter som ska genomgå fördjupad prövning. Fördjupad prövning innebär att myndigheten genomför en utvärdering av verksamheten, gör en omvärldsanalys och en resursanalys. I en att styra en analys av dokument i den statliga budgetprocessen (ESV 2004:25) konstateras att underlaget för fördjupad prövning för en delvis tynande tillvaro inom ramen för budgetprocessen. begärde regeringen endast in underlag för fördjupad prövning. ESV ser trots detta ingen anledning att ta bort dokumentet eftersom det är viktigt att det finns ett strukturerat sätt för regeringen att ta in mera omfattande analysunderlag från myndigheterna. Instrumentet ska dock användas med försiktighet eftersom det är mycket resurskrävande, enligt ESV. Om ett förfarande med fördjupad prövning skulle införas inom riksdagsområdet skulle det ankomma på att besluta om sådan och att behandla underlaget. En fördjupad prövning innebär att en myndighet tvingas lägga ned stora resurser på detta. Även för del skulle det krävas en ansenlig resursinsats för att nyttan skulle motsvara kostnaden. Formen ter sig därför inte lämplig inom riksdagsområdet. Myndigheten kan på eget initiativ göra en genomlysning av sin verksamhet för att effektivisera densamma. Vill göra detsamma förefaller det naturligare att tillsätter en utredning. Därtill kommer att kritik ofta riktas mot den fördjupade prövningen då myndigheterna inte anses kunna utvärdera sig själva. Mot bakgrund av ovanstående lämnas inga förslag till föreskrifter om underlag för fördjupad prövning. 12.8 Betalningar och medelsförvaltning Förordningen (1994:14) om statliga myndigheters betalningar och medelsförvaltning innehåller bestämmelser om bl.a. insättningar och uttag från stats- verkets checkräkning, myndighetens betalningskonton, avtal med bank om betalningsförmedling, medelsförvaltning och valutakonto eller bankkonto i annat land. , och tillämpar vissa delar av förordningen och de rutiner som har för hantering av anslagsutbetalningar, betalningar, bankkonton och anslutning till statsverkets checkräkning i . Det finns dock inga föreskrifter om att dessa bestämmelser ska tillämpas varför det är oklart om alla rutiner som omfattas av förordningen och som ansvarar för används av riksdagsmyndigheterna. En föreskrift om att förordningen ska gälla för dessa myndigheter bör därför för tydlighetens skull utfärdas. Föreskriften föreslås utformas som en hänvisningsföreskrift. 12.9 Hantering av statliga fordringar Förordningen (1993:1138) om hantering av statliga fordringar innehåller bestämmelser om betalningsvillkor, ränta, fakturering, bevakning och indrivning, fordringar myndigheter emellan m.m. finns det inga föreskrifter om att dessa bestämmelser ska tillämpas av myndigheter men det förefaller självklart att så ska vara fallet. En föreskrift om att förordningen ska gälla för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och bör därför utfärdas. Föreskriften föreslås utformas som en hänvisningsföreskrift. 12.10 Övriga överväganden om tillämpningsföreskrifter Överlåtelse av statens fasta egendom Förordningen (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom, m.m. är omfattande. Av de 24 paragrafer som finns i förordningen föreslås 5 regleras i ekonomiadministrativa bestämmelser. Detta gäller bestämmelser om vad som avses med fast egendom, upp till vilket värde som myndigheten får besluta om försäljning, vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att försäljning ska få ske samt att försäljningen ska genomföras affärsmässigt. I en avslutande bestämmelse i förordningen hänvisas till kapitalförsörjningsförordningens bestämmelser om disposition av försäljningsinkomster. Även dessa bestämmelser föreslås ingå i ekonomiadministrativa bestämmelser. Övriga bestämmelser i förordningen rör vilka förberedande åtgärder som ska vidtas vid en försäljning, förhandsbesked till kommun och förhandstillträde, försäljningsförfarande samt ekonomiska villkor vid försäljning. Dessa bestämmelser bedöms inte vara nödvändiga att utfärda föreskrift om för riksdagsförvaltningen. Skälen till detta är att riksdagsförvaltningen inte har sålt någon fastighet samt att en eventuell försäljning, enligt det förslag som expertgruppen lämnar i avsnitt 8.2, skulle underställas för beslut. bör då redovisa försäljningsförfarandet på ett utförligt sätt som underlag för beslut. Mot bakgrund av ovanstående föreslås ingen föreskrift på detta område. Överlåtelse av statens lösa egendom De bestämmelser som finns i förordningen (1996:1191) om överlåtelse av statens lösa egendom täcks helt in av de bestämmelser som föreslås ingå i ekonomiadministrativa bestämmelser. Mot denna bakgrund föreslås ingen föreskrift på detta område. 12.11 Beslut om tillämpningsföreskrifter Riksdagsstyrelsen får meddela de föreskrifter som behövs för tilllämpningen av lagen med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . Innan riksdagsstyrelsen beslutar om sådana föreskrifter skall berörda myndigheter ges tillfälle att yttra sig. Riksdagsstyrelsen får inte besluta om sådana föreskrifter som begränsar ombudsmäns eller självständighet i den granskande verksamheten. Enligt RF 8:14 tredje stycket kan myndigheter efter bemyndigande i lag meddela föreskrifter som avser förhållanden inom eller dess myndigheter. Enligt förarbetena infördes denna bestämmelse i regeringsformen som ett stöd för den praxis som utvecklats när det gäller delegation till riksdagsmyndigheterna av rätten att meddela föreskrifter om myndigheternas interna förhållande (bet. 1990/91:KU20). I betänkandet hänvisas till bestämmelserna i 9 kap. 4 § RO enligt vilka (numera riksdagsförvaltningen), i den omfattning bestämmer, får meddela föreskrifter och råd i vissa frågor av förvaltningskaraktär som anges närmare i paragrafen och som gäller och myndigheter. Exempel på bemyndiganden finns i lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen (2 § 2 och 7 samt 5 §), i lagen (2002:1023) med instruktion för (5 §) och i lagen (1988:1385) om riksbank (1 kap. 2 § och 6 kap. 9 §). De tillämpningsföreskrifter som föreslås utfärdas till ekonomiadministrativa bestämmelser rör förhållanden inom eller dess myndigheter, undantaget . måste utfärdas av en instans inom riksdagsområdet. Enligt nuvarande ordning har både riksdagsförvaltningen, genom beslut av riksdagsstyrelsen, och rätt att utfärda föreskrifter om det rätt avser den egna verksamheten. I förarbetena till bestämmelserna om föreskriftsrätt har riksdagsstyrelsen uttalat att det mot bakgrund av den självständiga och oberoende ställning som förutsätts inta inte är lämpligt att riksdagsförvaltningen erhåller föreskriftsrätt på det ekonomiadministrativa området för den nya myndighetens vidkommande. Föreskriftsrätten på detta område bör, anförde riksdagsstyrelsen, i stället förbehållas de tre riksrevisorerna gemensamt. tillstyrkte riksdagsstyrelsens förslag (förslag 2002/03:RS3, bet. 2002/03:KU34). förutsätter såväl som riksdagsstyrelsen att normalt ska tillämpa samma ekonomi- och personaladministrativa bestämmelser som gäller för övrig statlig verksamhet. En lag med ekonomiadministrativa bestämmelser för myndigheter innebär ändrade förutsättningar jämfört med när föreskriftsrätt beslutades. Om den beslutade ordningen tillåts bestå skulle två myndigheter under utfärda föreskrifter till samma lag. Dessa föreskrifter bör vara likalydande eftersom olikheter i tillämpningen av lagen knappast kan ses som någon god ordning inom riksdagsområdet. Lagen och de till lagen hörande föreskrifterna ska förvaltas. Inom regeringsområdet ändras de ekonomiadministrativa förordningarna i större eller mindre utsträckning. Motsvarande ändringar bör vid behov ske i föreskrifterna inom riksdagsområdet. Mot bakgrund av ovanstående bör en lag med ekonomiadministrativa bestämmelser för myndigheter kompletteras med en uppsättning tillämpningsföreskrifter. Riksdagsstyrelsen bör besluta om dessa föreskrifter. Det är inte lämpligt att utfärdar föreskrifter som ska gälla även för riksdagsförvaltningen och JO eftersom då både skulle bli normerande och reviderande myndighet. föreskriftsrätt på det ekonomiadministrativa området bör därmed begränsas jämfört med . Det är högst osannolikt att de föreskrifter som det här är frågan om skulle kunna omöjliggöra en oberoende revision utförd av . Någon sådant fall är heller inte känt när det gäller JO:s granskningsverksamhet. Det finns vidare inte något känt fall inom regeringsområdet där en ekonomiadministrativ bestämmelse hindrat myndigheten från att utföra sina uppgifter. Enligt expertgruppens bedömning är en begränsning av föreskriftsrätt på det ekonomiadministrativa området därmed förenlig med Limadeklarationen5 och med revisionella oberoende. Vidare skulle detta innebära att JO och behandlas på ett enhetligt sätt. Mot bakgrund av att förslaget innebär en ändring av föreskriftsrätt och att det även fortsättningsvis är av största vikt att värna självständiga och oberoende ställning bör vissa grundläggande krav 5 Det internationella samarbetsorganet för nationella revisionsorgan (Intosai) antog 1997 en särskild deklaration om principerna för medlemsländernas nationella revisionsorgans (SAI:s) ställning och uppgifter, den s.k. Limadeklarationen. ställas på de ekonomiadministrativa föreskrifter som riksdagsstyrelsen beslutar om. För det första bör berörda myndigheter höras innan nya föreskrifter beslutas av riksdagsstyrelsen. För det andra får riksdagsstyrelsen inte besluta om föreskrifter som begränsar JO:s eller självständighet i den granskande verksamheten. Dessa krav bör föreskrivas i lag. 13.1 Konsekvensändringar i riksdagsförvaltningens instruktion Som en konsekvens av expertgruppens förslag behöver följande ändringar göras i riksdagsförvaltningens instruktion. rätt att utfärda ekonomiadministrativa föreskrifter begränsas och omfattar inte sådana föreskrifter som ska beslutas av riksdagsstyrelsen enligt förslag till 41 § ekonomiadministrativa bestämmelser. Vidare upphör riksdagsförvaltningens rätt att besluta om villkor för utnyttjande av medel som har anslagits för och dess myndigheter. bör i stället åläggas en skyldighet att upprätta en sammanställning för var och en av myndigheter, utom , över de finansiella villkor som gäller för respektive myndighet med anledning av beslut om statsbudgeten. rätt att ta ut avgifter för varor och tjänster kompletteras med en hänvisning till ekonomiadministrativa bestämmelser. Bestämmelser om riksdagsförvaltningens årsredovisning samt om riksdagsförvaltningens skyldighet att redovisa åtgärder med anledning av revisionens iakttagelser upphävs eftersom dessa bestämmelser föreslås ingå i ekonomiadministrativa bestämmelser. 13.2 Konsekvensändringar i instruktion Som en konsekvens av expertgruppens förslag behöver följande ändringar göras i instruktion. rätt att utfärda ekonomiadministrativa föreskrifter begränsas och omfattar inte sådana föreskrifter som ska beslutas av riksdagsstyrelsen enligt förslag till 41 § ekonomiadministrativa bestämmelser. Kravet att ska avge delårsrapport till bör upphävas liksom styrelsens beslut om densamma. När det gäller internationella uppdrag (22 § i instruktionen) tas bestämmelsen om disposition av avgiftsinkomster bort eftersom detta föreslås regleras i ekonomiadministrativa bestämmelser. Vissa övriga ändringar föreslås också i 22 § för att klargöra att bedriver såväl anslagsfinansierad som avgiftsfinansierad internationell verksamhet. 13.3 Konsekvensändringar i JO:s instruktion Som en konsekvens av expertgruppens förslag i avsnitt 7.1 om avgifter för kopior, avskrifter och utskrifter av allmänna handlingar behöver följande ändring göras i JO:s instruktion. Om avgift utgår för expedition klargörs i lag att JO har rätt att disponera avgiftsinkomsterna. Tillägget är nödvändigt eftersom det rör sig om tvingande offentligrättsliga avgifter. 13.4 Ansvaret för anslaget Statligt stöd till politiska partier Riksdagsstyrelsen lämnar förslag till om anslaget Statligt stöd till politiska partier. Regeringen lämnar förslag till om anslag för statligt stöd till politiska partier. Partistödet regleras i lagen (1972:625) om statligt stöd till politiska partier. Av lagen framgår att ansökan om stöd görs till och att utbetalningarna görs av riksdagsförvaltningen. erhåller regleringsbrev från regeringen som ger förvaltningen dispositionsrätt till anslaget. Modellen innebär att regeringen fattar beslut om regleringsbrev för en myndighet under samt att regeringen lämnar förslag om ett anslag som, med nuvarande lagstiftning, får anses tillhöra riksdagsområdet. Expertgruppen anser att en mer logisk ordning vore att riksdagsstyrelsen lämnar förslag till om anslaget och utfärdar anslagsdirektiv till riksdagsförvaltningen. Ett alternativ är att låta en myndighet under regeringen sköta utbetalningarna, men detta skulle kräva en lagändring. Även Partibidragsnämndens tillhörighet till riksdagsområdet skulle behöva övervägas i sådant fall. Eftersom stödet är reglerat i lag krävs inga politiska prioriteringar i samband med budgetförslaget. Det finns alltså inte några sådana skäl till att föra över anslaget till regeringsområdet. Expertgruppen gör bedömningen att anslaget tillhör riksdagsområdet och att riksdagsstyrelsen bör lämna förslag till om anslaget. 13.5 Ekonomiska konsekvenser av förslagen Investeringar som utförs av riksdagsförvaltningen och som huvudsakligen syftar till att bevara riksbyggnaderna på , bör anslagsfinansieras, enligt vad expertgruppen föreslår i avsnitt 5.3. Vid utgången av 2006 bedöms rikdagsförvaltningen ha tagit upp lån i motsvarande för att finansiera sådana investeringar. Antas lagförslaget bör anslagsmedel tillskjutas för att lösa dessa lån och omvandla dem till statskapital för att få en ren modell som bygger på de nya principerna och underlätta den ekonomiska styrningen av riksdagsförvaltningen. ekonomiadministrativa bestämmelser föreslås träda i kraft . Konsekvensen blir en tillfällig höjning av riksdagsförvaltning- ens anslag på ca . Eftersom lånen återbetalas till påverkar denna ordning inte statens lånebehov. 14.1 Förslaget till lag med ekonomiadministrativa bestämmelser för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och I 9 kap. regeringsformen (RF) finns bestämmelser om bland annat budgetregleringen och rätten att förfoga över statens tillgångar. I RF 9:11 anges att det i riksdagsordningen och särskild lag finns ytterligare bestämmelser om och regeringens befogenheter och skyldigheter i fråga om regleringen av statsbudgeten. Förevarande lag är, vid sidan av lagen (1996:1059) om statsbudgeten (budgetlagen), en sådan särskild lag. I första stycket har det därför tagits in en upplysning om att lagen ansluter till 9 kap. RF. Bakgrund och syfte med bestämmelsen behandlas i avsnitt 2. Budgetlagen reglerar förhållandet mellan och regeringen på finansmaktens område. I anslutning till budgetlagen har regeringen utfärdat ett antal förordningar på det ekonomiadministrativa området som i sin tur reglerar förhållandet mellan regeringen och dess myndigheter. I förevarande lag finns bestämmelser som reglerar förhållandet mellan och riksdagsförvaltningen, ombudsmän samt . Flertalet av bestämmelserna är utformade med budgetlagen och nämnda förordningar som förebild och innebär till stora delar en kodifiering av gällande praxis. Syftet är som nämnts i avsnitt 2 att uppnå en likartad reglering för respektive regeringens myndigheter. De bestämmelser som överensstämmer med budgetlagen kommenteras därför inte särskilt här. I fråga om dessa finns författningskommentarer i regeringens proposition Lag om statsbudgeten (prop. 1995/96:220 s. 82 f). I andra stycket preciseras lagens tillämpningsområde till verksamhet som riksdagsförvaltningen, ombudsmän och ansvarar för. Vilka verksamheter dessa myndigheter ansvarar för framgår av lagar med instruktion för respektive myndighet. förhållanden regleras i lagen (1988:1385) om riksbank. Paragrafen motsvarar 1 § budgetlagen. 2005/06:URF1 14 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER I bestämmelsen åläggs myndigheterna att redovisa verksamhetens mål och resultat för . Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 § budgetlagen. Bakgrund och syfte med bestämmelsen behandlas i avsnitt 3.2. Som nämnts i avsnitt 3.2. avses med mål i denna bestämmelse de mål som myndigheten själv beslutat om för verksamheten. I likhet med budgetlagen har inte i lagtexten preciserats när och hur redovisningen ska ske. Av 38 § framgår att myndighetens årsredovisning ska innehålla en resultatredovisning. Vanligen bör redovisningen enligt förevarande paragraf ske i denna del av årsredovisningen och i anslutning till budgetförslaget i budgetpropositionen. I paragrafen anges de grundläggande villkor som gäller för de ramanslag som anvisar för angivna ändamål och som myndigheter disponerar. Bakgrund och syfte med bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.1. Enligt första stycket skall då den anvisar anslag för angivna ändamål använda anslagstypen ramanslag. Till skillnad från vad som gäller i fråga om anslag som anvisas till regeringen används således på riksdagsområdet endast en anslagsyp. Ett ramanslag karaktäriseras av att det får användas genom att en anslagskredit tas i anspråk på följande budgetårs anslag och att outnyttjade medel får sparas till följande budgetår. De närmare villkoren för myndighetens rätt att utnyttja en anslagskredit och ett anslagssparande anges i andra och tredje stycket. Villkoren avviker något från dem som gäller ramanslaget enligt budgetlagen I andra stycket regleras möjligheten till överskridande genom att en anslagskredit utnyttjas. I bestämmelsen föreskrivs att en myndighet får utnyttja en anslagskredit motsvarande högts av anslagsbeloppet. Bestämmelsen motsvarar delvis vad som gäller ramanslaget enligt 6 § budgetlagen. Kreditnivån har dock begränsats i förhållande till budgetlagen, och utgör av anvisat anslag. I tredje stycket behandlas myndigheternas rätt att disponera anslagssparande. Anslagssparande, dvs. outnyttjade medel, får användas . Medel får dock utnyttjas endast under det år anslaget är uppfört på statsbudgeten samt längst under . Villkoret motsvarar delvis det som gäller för reservationsanslaget enligt 5 § budgetlagen. Den bortre gränsen för utnyttjandet av anslagssparande har dock beträffande s.k. äldre anslag satts till . Detta överensstämmer med vad regeringen med stöd av 7 § budgetlagen beslutat i fråga om villkoren för ramanslag för myndigheterna under regeringen (jfr anslagsförordningen). Ett anslag har inte upphört enbart för att det har bytt namn eller för att ändamålet har knutits till ett annat anslag eller för att ändamålet med anslaget har vidgats. får med stöd av bestämmelsen i fjärde stycket besluta om andra villkor för ett visst anslag. 14 FÖRFATTNINGSKOMMENTARER 2005/06:URF1 I och med att villkoren för de anslag som anvisas myndigheter genom införandet av denna bestämmelse blir lagfästa ska inte längre bestämmelsen i 2 § 3 lagen (2000:419) om instruktion för riksdagsförvaltningen om att riksdagsförvaltningen ska besluta om sådana villkor, gälla. En ändring föreslås i detta betänkande av sistnämnda bestämmelse. Ändringen kommenteras i anslutning till den bestämmelsen. I paragrafen anges att sådana inkomster som myndigheten inte disponerar ska redovisas mot inkomsttitel. Bestämmelsen motsvarar 9 § budgetlagen. Bakgrund och syfte med bestämmelsen behandlas i avsnitt 4.2. Enligt ordalydelsen i 9 § budgetlagen ska statsinkomster som beräknas av redovisas mot inkomsttitel. I förtydligande syfte har i förevarande paragraf angetts att inkomster som myndigheten inte disponerar ska redovisas mot inkomsttitel. Detta gäller även för myndigheter under regeringen. Någon skillnad i sak mellan budgetlagen och förevarande bestämmelse är således inte åsyftad.