urf · GTA5URF1 · 2006-01-01 00:00:00 — natur eller mindre omfattning samt att myndigheten får bestämma dessa avgifters storlek. Bestämmelsen har sin motsvarighet i avgiftsförordningen men anger bara de verksamheter som är relevanta för myndigheter. Vidare föreslås att det i lagen införs en bestämmelse om rätten att ta ut avgifter för kopior, avskrifter och utskrifter av allmänna handlingar. En lämplig ordning bör vara att myndigheter inom detta område tillämpar samma bestämmelser i fråga om avgiftens storlek som myndigheter under regeringen. Sådana bestämmelser finns i avgiftsförordningen. Bestämmelserna i fråga, som daterar sig till , bör dock tillämpas med hänsyn till dagens förbättrade möjligheter att snabbt och enkelt utfärda kopior, avskrifter och utskrifter av allmän handling. Bestämmelsen bör därmed vara dispositiv. Strävan efter god hushållning med statens resurser bör ligga till grund för myndighetens bedömning av när avgift ska utgå. Avgifter för kopior, avskrifter och utskrifter av allmänna handlingar är tvingande offentligrättsliga avgifter varför myndigheterna inte med stöd av den generella bestämmelsen i den föreslagna 21 § ekonomiadministrativa bestämmelser om disposition av avgifter från frivilligt efterfrågade varor och tjänster kan disponera dessa (se avsnitt 7.3). För tvingande avgifter måste dispositionsrätten framgå särskilt i lagen. Bestämmelsen bör endast rikta sig till riksdagsförvaltningen och eftersom JO:s avgifter inom detta område är reglerade i instruktionen. JO:s instruktion behöver dock kompletteras avseende JO:s rätt att få disponera avgiftsinkomsterna. Mot bakgrund av vad som föreslås om nya bestämmelser om avgifter i ekonomiadministrativa bestämmelser bör vissa följdändringar ske i lagen (2000:419) om instruktion för riksdagsförvaltningen (se avsnitt 13.1). 7.2 Beslut om avgiftens storlek En myndighet får bestämma avgiftens storlek endast efter särskilt bemyndigande från . I de fall myndigheten får bestämma avgiftens storlek ska avgiften beräknas så att den högst täcker myndighetens kostnader för verksamheten. Avgiftsförordningen (1992:191) anger i 5 § att om inget annat ekonomiskt mål för verksamheten beslutats, ska avgifter beräknas så att full kostnadstäckning uppnås. För avgifter som tas ut enligt 4 § (dvs. verksamhet av tillfällig natur eller mindre omfattning) får myndigheten själv, inom ramen för full kostnadstäckning, besluta om grunderna för avgiftssättningen, om inte regeringen har beslutat något annat. Enligt 6 § gäller att en myndighet får bestämma avgiftens storlek endast efter särskilt bemyndigande. I ekonomiadministrativa bestämmelser bör föreskrivas att ett bemyndigande från alltid krävs innan myndigheten får bestämma avgiftens storlek. I lagen bör dock myndigheterna ges rätt att bestämma avgifternas storlek för viss verksamhet av tillfällig natur eller av mindre omfattning, i likhet med vad som gäller för myndigheter under regeringen. Oavsett var rätten att besluta om avgiftens storlek är reglerad bör den beräknas inom ramen för full kostnadstäckning, dvs. den ska beräknas så att den helt eller delvis täcker myndighetens kostnader för verksamheten. Något vinstpåslag får således inte göras. Detta bör framgå av ekonomiadministrativa bestämmelser. 7.3 Disposition av avgiftsintäkter Myndigheten får disponera avgiftsintäkter från frivilligt efterfrågade varor och tjänster som myndigheten tillhandahåller, om intäkterna helt eller delvis skall täcka myndighetens kostnader för verksamheten. 19 § Regeringen får besluta om dispositionen av avgiftsinkomster från frivilligt efterfrågade varor och tjänster som staten tillhandahåller, om inkomsterna helt eller delvis skall täcka statens kostnader för verksamheten. En rätt att besluta om dispositionen av specialdestinerade inkomster följer inte av regeringens restkompetens. Regeringens befogenhet att besluta om dispositionen av avgiftsinkomster regleras därför i budgetlagen. och instruktioner innehåller inga bestämmelser om disposition av avgiftsinkomster. instruktion reglerar disposition av avgiftsinkomster inom det internationella området. I anslagsdirektiven har riksdagsförvaltningen givits rätt att disponera avgifts-, ränte-, försäljnings- och hyresinkomster. Något beslut om att JO får disponera avgiftsinkomster finns inte. Myndigheterna under bör ges rätt att få disponera avgiftsintäkter från frivilligt efterfrågade varor och tjänster på samma sätt som myndigheterna under regeringen. En bestämmelse om detta bör därför tas in i ekonomiadministrativa bestämmelser. Som en konsekvens av detta bör instruktion ändras eftersom dispositionsrätten inte längre behöver regleras där. 8 Förvärv och överlåtelse av statens egendom ska enligt RF 9:9 i den omfattning som behövs fastställa grunder för bl.a. förfogandet över statens egendom. I förarbetena till regeringsformen anges att det kan vara lämpligt att detta sker i lags form (prop. 1973:90 s. 347). Vissa grundläggande bestämmelser om förfogandet över statens egendom har tagits in i budgetlagen. Bestämmelserna reglerar främst kompetensfördelningen mellan och regeringen. De bestämmelser som finns i budgetlagen anger under vilka förutsättningar regeringen ska få sälja statens egendom. All statens egendom står dock inte till regeringens disposition. I RF 9:8 undantas från regeringens dispositionsrätt sådan egendom som är avsedd för eller dess myndigheter. Vidare undantas egendom som i lag har avsatts till särskild förvaltning, t.ex. tillgångar som förvaltas av Allmänna pensionsfonden och riksbank. Tillämpningsområdet i budgetlagen begränsas därför till sådan egendom som står till regeringens disposition. Tillämpningsområdet är även begränsat till sådan försäljning av statens egendom som inte utgör ett led i en löpande avgiftsfinansierad verksamhet. Bestämmelserna i budgetlagen gäller endast sådana försäljningar som mer intermittent görs av egendom som ingått i eller använts i en statlig myndighets verksamhet. 8 FÖRVÄRV OCH ÖVERLÅTELSE AV STATENS EGENDOM 2005/06:URF1 får förvärva och förvalta fast egendom. ska upprätta och fortlöpande uppdatera en plan över förvärv samt ny- och ombyggnad av fast egendom. skall lämna förslag till investeringsplan till för godkännande. Förslaget skall omfatta samtliga investeringsprojekt och förslag till finansiering av dessa. Investeringsprojekt med en kostnad överstigande skall särredovisas. När värdet av fast egendom inte överstiger , får riksdagsförvaltningen besluta att sälja egendomen, om den inte alls eller endast i obetydlig utsträckning behövs i statens verksamhet och om det inte finns särskilda skäl för att egendomen fortfarande skall ägas av staten. Bestämmelserna om fast egendom skall även gälla för tomträtt, bostadsrätt samt byggnad som är lös egendom. 25 § När värdet av fast egendom inte överstiger , får regeringen besluta att sälja egendomen, om den inte alls eller endast i ringa utsträckning behövs i statens verksamhet och om det inte finns särskilda skäl för att egendomen fortfarande skall ägas av staten. 27 § För upplåtelse av tomträtt samt försäljning av tomträtt och sådan byggnad som är lös egendom gäller föreskrifterna om försäljning av fast egendom. Regeringen får enligt budgetlagen sälja sådan fast egendom som endast behövs i ringa utsträckning. Beloppsgränsen ger inte några garantier för att endast de politiskt intressanta ärendena underställs . Det är ändå ett enkelt sätt att avlasta försäljningsärenden av rutinkaraktär som överlåtelseförfarandet inte försvåras eller fördröjs i onödan. Ett slopande av beloppsgräns skulle kräva ett tämligen omfattande regelverk för om och när försäljning får ske. Det skulle då finnas en risk för att handläggningen av ärendena skulle kompliceras och fördröjas. Rätten att sälja fast egendom är en av de rättigheter som regeringen får delegera. I propositionen till budgetlagen anförde regeringen att den hade för avsikt att vid delegeringen använda försiktigt satta och differentierade värdegränser (prop. 1995/96:220 s. 56). En särskild värdering bör, enligt vad regeringen anförde, äga rum inför en försäljning. Det marknadsvärde som egen- 2005/06:URF1 8 FÖRVÄRV OCH ÖVERLÅTELSE AV STATENS EGENDOM domen vid en sådan särskild värdering åsätts får avgöra frågan om försäljningsärendet kräver medverkan. Viss lös egendom såsom byggnad på ofri grund och tomträtt har sådan nära anknytning till fast egendom att regler som i olika sammanhang gäller för fast egendom även tillämpas på denna lösa egendom. Förordningen om överlåtelse av statens fasta egendom, m.m. I förordningen (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom, m.m. finns bestämmelser om intill vilka belopp fastighetsförvaltande myndigheter får besluta om försäljning av fast egendom, förutsättningar som ska vara uppfyllda för att försäljning ska få ske, förberedande åtgärder som ska vidtas, förhandsbesked till kommun och förhandstillträde, försäljningsförfarande, ekonomiska villkor samt överklagande. Av de tre myndigheter som ekonomiadministrativa bestämmelser föreslås omfatta har endast riksdagsförvaltningen rätt att förvärva och förvalta fastigheter. äger elva fastigheter och redovisade vid utgången av 2004 ett bokfört värde på byggnader och mark på . Alla riksdagsförvaltningens fastigheter, med undantag för , har bokförda värden på eller mer.3 Marknadsvärdena ligger betydligt över de bokförda värdena. Det finns inte några bestämmelser i budgetlagen som reglerar regeringens rätt att förvärva fast egendom. Regeringen har dock i förordningen (1993:527) om förvaltning av statliga fastigheter, m.m. beslutat om bestämmelser avseende bl.a. förvärv av fast egendom. Med fast egendom avses i förordningen även tomträtt samt byggnad och anläggning som är lös egendom. Bestämmelserna innebär att en fastighetsförvaltande myndighet, inom ramen för sitt förvaltningsuppdrag och inom ramen för de ekonomiska resurser som myndigheten förfogar över, får besluta om investeringar när den beräknade investeringskostnaden inte överstiger per projekt. Om den beräknade kostnaden överstiger ska myndigheten överlämna frågan till regeringens prövning. Av regleringsbrevet för () framgår dock att får besluta om investeringar och förvärv när den beräknade utgiften för anskaffningen inte överstiger per projekt och detta är redovisat i en investeringsplan. I budgetpropositionen lämnar regeringen förslag till investeringsplaner för bl.a. och . Större pågående projekt samt nya planerade större projekt redovisas separat. I budgetpropositionen överstiger beloppen i samtliga fall . 3 Bokförda värden: Riksbyggnaderna (inkl. ledamotshuset) , Kungl. Trädgården , , , , Kvasten , Cephalus , Ormsaltaren , Milon , Iason , 0,7 mnkr. 8 FÖRVÄRV OCH ÖVERLÅTELSE AV STATENS EGENDOM 2005/06:URF1 indirekt ställning till varje större enskilt projekt genom att godkänna förslaget till investeringsplan. Det finns skäl att överväga om den ordning som gäller för myndigheter under regeringen vid förvärv av fastigheter även bör gälla för riksdagsförvaltningen. föreslår redan nu en investeringsplan för där bl.a. fastighetskostnaderna ingår, dock ej redovisade per projekt. Investeringsplanen omfattar emellertid även övriga anläggningstillgångar såsom investeringar i IT-utrustning. En ändrad ordning föreslås som skulle innebära att riksdagsförvaltningen är skyldig att upprätta och fortlöpande uppdatera en investeringsplan över förvärv samt ny- och ombyggnad av fast egendom. Investeringsplanen bör omfatta samtliga investeringar i fast egendom och förslag till finansiering av dessa. Investeringsprojekt med en kostnad överstigande ska särredovisas. bör, liksom , godkänna investeringsplanen och därmed även ta ställning till respektive projekt som ingår i planen. Bestämmelserna om fast egendom bör gälla även för tomträtt, bostadsrätt och byggnad som är lös egendom. De investeringsplaner som regeringen underställer för godkännande avser inte endast investeringar i fast egendom. Om riksdagsförvaltningen eller någon annan av myndigheter har mer omfattande investeringar i annan egendom än fast egendom kan det vara lämpligt att investeringsplaner utformas och underställs prövning även i dessa fall. En sådan plan klargör innehållet i den avsedda investeringsverksamheten och bidrar till att motivera det behov av låneram som myndigheten kan ha. Rätten att överlåta fast egendom regleras inte i lag eller föreskrift inom riksdagsområdet. I likhet med vad som gäller på regeringsområdet bör dock en sådan reglering komma till stånd. Enligt 25 § budgetlagen får regeringen besluta att sälja fast egendom när värdet av den inte överstiger . Det finns anledning att överväga om motsvarande beloppsgräns bör gälla även för myndigheter. Regeringen har i förordningen (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom, m.m. beslutat om snävare beloppsgränser för de fastighetsförvaltande myndigheterna. De större fastighetsförvaltande myndigheterna får besluta om försäljning av fast egendom om värdet inte överstiger . De mindre fastighetsförvaltande myndigheterna får besluta om försäljning om värdet inte överstiger . Av Statens fastighetsverks regleringsbrev framgår att får besluta om försäljning av fast egendom som verket förvaltar om egendomens värde inte överstiger . är statens största fastighetsförvaltande myndighet, vars huvuduppgift också är fastighetsförvaltning. är liten i detta sammanhang, vilket skulle tala för att de lägre beloppsgränser som gäller inom regeringsområdet bör gälla för riksdagsförvaltningen. Å andra sidan skulle en beloppsgräns på inom riksdagsområdet, med nuvarande fastighetsbestånd, innebära att skulle fatta beslut om alla eventuella fastighetsförsälj- 2005/06:URF1 8 FÖRVÄRV OCH ÖVERLÅTELSE AV STATENS EGENDOM Expertgruppen har därför stannat för att en beloppsgräns på är lämplig för riksdagsförvaltningen. Sammanfattningsvis bör ekonomiadministrativa bestämmelser innehålla bestämmelser om såväl förvärv som överlåtelse av fast egendom. Beloppsgränsen för när riksdagsbeslut krävs bör vid såväl överlåtelse som förvärv anges till , i enlighet med den ordning som gäller för . För tomträtt och byggnad som är lös egendom bör motsvarande bestämmelser gälla som för fast egendom. Inom riksdagsområdet bör dock även bostadsrätter behandlas på samma sätt som fast egendom. 8.3 Aktier och andelar Myndigheten får inte utan bemyndigande använda statens medel eller övriga tillgångar till att 1.bilda bolag, stiftelser, föreningar eller liknande rättssubjekt, 2.förvärva aktier eller andelar i företag eller göra kapitaltillskott i sådana rättssubjekt som avses i 1. Myndigheten får inte utan bemyndigande besluta om försäljning av aktier eller andelar i ett företag. 26 § Regeringen får besluta om försäljning av aktier eller andelar i ett företag där staten har mindre än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar, om inte bestämt annat för företaget. Regeringen får inte utan bemyndigande genom försäljning eller på annat sätt minska statens ägarandel i företag där staten har hälften eller mer än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar. Beslut om försäljning av aktier i bolag där staten inte har en röstmajoritet och där aktierna således inte innehas för att staten i bolagsform ska driva en verksamhet av statligt intresse ankommer, om inte har beslutat annat, på regeringen. beslutar däremot om försäljning av aktier i bolag där staten har en röstmajoritet. Regeringen kan emellertid beträffande ett visst majoritetsägt bolag vilja ha större befogenheter. För att skaffa sig önskad handlingsfrihet kan regeringen då utverka ett särskilt bemyndigande av att beträffande just det företaget få vidta vissa slag av åtgärder. Det ankommer på att uttryckligen i varje särskilt fall ge till känna om den vill förbehålla sig rätten att besluta om försäljning av aktier i bolag där staten har en minoritet av rösterna för samtliga aktier. Merparten av företag med statligt ägande är av staten helägda bolag. 8 FÖRVÄRV OCH ÖVERLÅTELSE AV STATENS EGENDOM 2005/06:URF1 Förordningen om överlåtelse av statens lösa egendom Enligt 5 § förordningen (1996:1191) om överlåtelse av statens lösa egendom får myndigheterna under regeringen sälja aktier endast om regeringen medger det. Ett sådant medgivande krävs inte vid försäljning av aktier som är noterade på börs eller annan organiserad marknadsplats om en myndighet har tagit emot dem som gåva eller förvärvat dem genom förordnande i testamente. I 10 a § kapitalförsörjningsförordningen finns bestämmelser om bolagsbildning, förvärv av aktier m.m. Bestämmelsen anger att en myndighet inte utan regeringens medgivande får använda statens medel eller övriga tillgångar till att bilda bolag, stiftelser, föreningar eller liknande rättssubjekt, eller förvärva aktier eller andelar eller göra kapitaltillskott i sådana rättssubjekt. , och äger inga bolag eller aktier eller andelar i företag. Däremot finns Stiftelsen . Förvaltare av stiftelsen är genom interparlamentariska grupp. har åtaganden gentemot där förvaltningen är en av flera stiftare. I budgetlagen regleras inte befogenheten att förvärva aktier och andelar eller att bilda bolag eller stiftelser. Enligt praxis beslutar dock om förvärv av aktier eller andelar i företag och om kapitaltillskott. Som framgår ovan har regeringen i kapitalförsörjningsförordningen föreskrivit att en myndighet inte utan regeringens medgivande får använda statens medel eller övriga tillgångar till att bilda bolag, stiftelser, föreningar eller liknande rättssubjekt, eller förvärva aktier eller andelar eller göra kapitaltillskott i sådana rättssubjekt. Ett skäl för denna restriktiva inställning är att staten genom dessa förfaranden avhänds egendom som svårigheter föreligger för statsmakterna att få ändamålsenlig insyn i och möjligheter att påverka och kontrollera användningen av de insatta medlen. Av förordningen om överlåtelse av statens egendom framgår att myndigheter under regeringen får besluta om försäljning av aktier endast om regeringen medger det. Enligt regeringsformen är det som bestämmer hur statens medel ska användas (RF 1:4). Statens medel får inte användas på annat sätt än har bestämt (RF 9:2). Ytterst tillkommer det därför att besluta i frågor om bildande och förvärv av aktiebolag m.m. Inte heller riksdagsförvaltningen, JO eller bör kunna bilda bolag, stiftelser eller föreningar eller förvärva aktier eller andelar utan bemyndigande. Med föreningar avses i förhållande till myndigheten utanförliggande rättssubjekt. Idrottsföreningar, konstföreningar, pensionärsföreningar och liknande som finns inom myndigheten omfattas således inte av bestämmelsen. bidrag till Stiftelsen Nationaldag och till föreningen riksdagsmän och forskare får dock anses ligga utanför 2005/06:URF1 8 FÖRVÄRV OCH ÖVERLÅTELSE AV STATENS EGENDOM Dessa bidrag finansieras från anslaget ledamöter och partier m.m. Rätten att betala bidragen bör lämpligen framgå av anslagets ändamål. Även om det inte finns några aktieinnehav hos berörda myndigheter under bör, om sådant skulle uppstå, det i lagen slås fast att även försäljning ska underställas . bör besluta om samtliga försäljningar utan någon begränsning till majoritetsägande. 8.4 Annan lös egendom Myndigheten får besluta att överlåta annan lös egendom än aktier och andelar i företag, om egendomen inte längre behövs för statens verksamhet eller blivit obrukbar eller om den inte anskaffats med statens medel. 28 § Regeringen får besluta att överlåta annan lös egendom än sådan som anges i 26 och 27 §§, om egendomen inte längre behövs för statens verksamhet eller blivit obrukbar, eller om den inte anskaffats med statens medel. Regeringen får överlåta lös egendom som inte avser aktier eller andelar i företag där staten är majoritetsägare eller tomträtt eller byggnad som är lös egendom. Överlåtelse får endast ske om egendomen inte längre behövs i statens verksamhet eller om den blivit obrukbar. Överlåtelse får ske även på annat sätt än genom försäljning, t.ex. genom gåva. Det som gäller för försäljning av lös egendom gäller även vid byte av sådan egendom. myndigheter bör, på motsvarande sätt som regeringen, ha rätt att överlåta annan lös egendom än aktier och andelar i företag om egendomen inte längre behövs eller blivit obrukbar, eller om den inte anskaffats med statens medel. Någon särreglering på riksdagsområdet behövs alltså inte. En bestämmelse om detta bör tas in i ekonomiadministrativa bestämmelser. 8 FÖRVÄRV OCH ÖVERLÅTELSE AV STATENS EGENDOM 2005/06:URF1 Försäljning ska genomföras affärsmässigt. 29 § Försäljning skall genomföras affärsmässigt, om inte särskilda skäl talar mot det. Affärsmässighet innebär att det ska tillses att priset blir så fördelaktigt som möjligt för staten och att försäljningar till underpris inte äger rum. Vidare ska försäljningsärenden handläggas utan ovidkommande hänsyn. har vid skilda tillfällen beslutat om avsteg från principen om full affärsmässighet vid försäljning av vissa egendomstyper t.ex. egendom som är upptagen på jordfonden, vid friköp av fjällägenhet och vid försäljning av krononybyggen i samband med avveckling av åborättsinstitutet. När budgetlagen infördes ansågs det därför behövas en bestämmelse som medger avsteg från principen om affärsmässighet då särskilda skäl talar för detta. I propositionen (prop. 1995/96:220 s. 57) anförde regeringen att så kan vara fallet såväl vid försäljning av vissa egendomstyper, exempelvis de ovan nämnda, som då detta sker för vissa ändamål. Avsteg från principen om full affärsmässighet har främst gjorts då staten önskat stimulera viss verksamhet. Det ligger i sakens natur att en restriktiv bedömning är påkallad. Vid en sådan bedömning bör egendomens värde tillmätas betydelse. Regeringen anförde vidare i nämnda proposition att den inte avsåg att utan bemyndigande göra avsteg från principen om affärsmässighet vid försäljning av egendom som har ett betydande värde. Någon uttrycklig bestämmelse om en värdegräns togs dock inte in i budgetlagen. Budgetlagens bestämmelse med krav på affärsmässighet är relevant även för myndigheter. Några särskilda skäl för att frångå affärsmässighet som motsvarar vad som avses i budgetlagen, bedöms inte kunna uppkomma hos myndigheter, varför kravet på affärsmässighet bör gälla utan undantag. En bestämmelse om detta bör tas in i ekonomiadministrativa bestämmelser. 2005/06:URF1 8 FÖRVÄRV OCH ÖVERLÅTELSE AV STATENS EGENDOM 8.6 Disposition av försäljningsinkomster Har beslutat om försäljning av egendom, ska inkomsten redovisas mot en inkomsttitel på statsbudgeten, om inte beslutar annat. Om riksdagsförvaltningen har beslutat om försäljning av fast egendom, får förvaltningen disponera inkomsten för att finansiera investeringar som ingår i en av godkänd investeringsplan. Om en myndighet har beslutat om försäljning av lös egendom, får myndigheten disponera försäljningsinkomsterna enligt följande. 1.med anslag får myndigheten disponera försäljningsinkomsten till den del den överstiger det bokförda värdet av egendomen. 2.med lån får myndigheten disponera det som återstår av försäljningsinkomsten sedan låneskulden har reglerats. 3.på annat sätt får myndigheten disponera hela försäljningsinkomsten. Inkomster får endast disponeras i den verksamhet där den sålda egendomen har använts. 30 § Har beslutat om försäljning av egendom, skall inkomsten redovisas mot en inkomsttitel på statsbudgeten, om inte bestämmer annat. I 3134 §§ anges hur inkomsten får disponeras i de fall då regeringen har beslutat om försäljning. 31 § Har egendomen använts i en verksamhet för vilken har godkänt en investeringsplan, får regeringen besluta att inkomsten skall disponeras för att finansiera investeringar som ingår i planen. Föreskrifter om disposition av inkomst från försäljning av egendom som inte använts i en sådan verksamhet finns i 3234 §§. 32 § Har egendomen finansierats med medel från anslag får regeringen, sedan medel motsvarande egendomens bokförda värde redovisats mot en inkomsttitel, besluta att det som återstår av inkomsten skall disponeras i den verksamhet där den försålda egendomen har använts.