eunbil · GT0N1271 · 2006-05-19 00:00:00 — Genom ändring 37 anges det att tvingande hänsyn till allmänintresset, t.ex. folkhälsan, kan motivera tillämpningen av tillståndssystem och andra inskränkningar avseende samhällstjänster, på villkor att principen om icke-diskriminering samt nödvändighets- och proportionalitetsprinciperna respekteras. Ändringarna 112-113 innebär att kapitlet och avsnittet omstruktureras och får ny rubrik. Genom ändring 116 (och ändring 209) undantas tillståndssystem från förfarandet för ömsesidig utvärdering. Kommissionen godtar ändringarna 35 och 112-113 i deras helhet samt ändring 37 med förbehåll för vissa mindre omformuleringar. Kommissionen kan däremot inte godta ändringarna 116 och 209, därför att skyldigheten att utvärdera och rapportera om tillståndssystem är väsentlig för att det skall bli enklare att starta och utöva tjänsteverksamhet. Kommissionen anger dock i ett nytt skäl (27d), i enlighet med rådets arbete, att denna rapporteringsskyldighet endast rör förekomsten av tillståndssystem och inte kriterier och villkor för att bevilja ett tillstånd. När det gäller ändringarna 114, 115 och 117, som främst innehåller tekniska ändringar, godtar kommissionen ändring 115 och ändring 117, med förbehåll för omformuleringar som krävs för den rättsliga konsekvensen. Kommissionen kan dock inte godta ändring 114, som skulle göra texten mindre tydlig. Villkor för tillståndsgivning. Genom ändringarna 34 och 121 föreskrivs det att tillståndet normalt bör omfatta hela landets territorium, utom om en territoriell begränsning motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset, t.ex. miljöskyddet. Genom ändringarna 34 och 123 anges det att behörighetsfördelningen mellan de myndigheter som på lokal och regional nivå utfärdar tillstånd inte påverkas genom direktivet. Genom ändring 119 läggs insyn och tillgängliga till de kriterier som tillståndssystem måste uppfylla. Genom ändring 120 klargörs det att vid bedömningen av om villkoren för beviljande av ett tillstånd är likvärdiga eller i allt väsentligt jämförbara med dem som tjänsteleverantören redan omfattas av i en annan medlemsstat (bestämmelsen om att villkoren inte skall överlappa varandra) skall inte bara målet för och syftet med villkoren bedömas, utan även deras verkan och hur effektivt de kan tillämpas. Genom ändring 122 undantas tillståndsbeslut från kravet på att skälen skall anges och att de skall kunna överklagas vid domstol. Genom ändring 118 utgår ordet objektivt från meningen motiverade av tvingande hänsyn till allmänintresset i artikel 10. Kommissionen godtar ändringarna 34, 118, 119 och 123 i deras helhet. När det gäller ändring 120 godtas den kopplat till att ett nytt skäl () införs: detta syftar till att klargöra att kravet på att villkoren inte skall överlappa varandra inte hindrar medlemsstaterna från att tillämpa egna villkor, utan att det bara krävs att de beaktar de likvärdiga villkor som tjänsteleverantören redan uppfyller i andra medlemsstater. Kommissionen är införstådd med innehållet i sak enligt ändring 121, men väljer att uttrycka detta annorlunda. Kommissionen kan däremot inte godta ändring 122, därför att om tillståndsbeslut undantas från skyldigheten att skälen till beslutet skall anges kan detta leda till att en rättslig prövning av ett förvaltningsbeslut blir svårare eller till och med helt omöjlig i praktiken, särskilt för tredje part. Urval mellan flera sökande. Genom ändringarna 128 och 36 anges det att medlemsstaternas möjlighet att återkalla tillstånd, särskilt när villkoren för beviljande är uppfyllda, inte påverkas. Ändringarna 124-127, 129, 38 och 30 innebär ändamålsenliga klargöranden i artikel 11 och motsvarande skäl. Genom ändring 130 fastställs det att medlemsstaterna när de tillämpar sina urvalsförfaranden får beakta en rad mål som ligger i allmänintresset. Kommissionen godtar ändringarna 128 och 36, men bara för situationer där villkoren för beviljande av tillståndet inte längre uppfylls. Kommissionen godtar även ändringarna 124-127, 129 och 38 i deras helhet eller delvis samt ändringarna 130 och 30 med förbehåll för mindre omformuleringar. Genom ändringarna 134 och 28 utgår bestämmelsen om att tillståndet skall anses beviljat om inget annat meddelats inom den fastställda tidsfristen (tyst medgivande). Ändring 135 innebär att ett mottagningsbevis bara skall tillhandahållas på sökandens begäran och att det inte behöver anges hur beslutet kan överklagas. Ändringarna 131-133 och 136-137 innehåller tekniska förtydliganden som kommissionen kan godta, med förbehåll för mindre ändringar beträffande ändringarna 136-137. Kommissionen kan däremot inte godta ändringarna 134 och 28, därför att ett tyst medgivande (när myndigheterna inte svarar) är väsentligt för att etableringsfriheten skall underlättas. Kommissionen förtydligar dock i ett nytt skäl (28a), i enlighet med rådets arbete, i fråga om ett tyst medgivande att andra arrangemang kan tillämpas när det gäller viss verksamhet, om det är objektivt motiverat av tvingande hänsyn till allmänintresset. Kommissionen kan inte heller godta ändring 135, därför att detta skulle leda till en extra belastning för de sökande och försvåra en rättslig prövning. Otillåtna krav (artikel 14). Genom ändring 138 ändras rubriken på detta avsnitt. Genom ändring 140 (och 41) klargörs det att förbudet mot en tillämpning från fall till fall av en ekonomisk prövning inte gäller planeringskrav som inte rör ekonomiska mål utan tjänar överordnade syften som rör allmänintresset. Genom ändring 141 klargörs det att förbudet mot direkt eller indirekt inblandning av konkurrerande aktörer vid beviljandet av tillstånd inte gäller samråd med organisationer av typen handelskammare i andra frågor än enskilda ansökningar. Genom ändring 40 fastställs det att det i vissa fall kan vara motiverat att kräva att tjänsteleverantören är närvarande personligen vid utövandet av tjänsteverksamheten. Genom ändring 142 förklaras det att förbudet mot att kräva en ekonomisk säkerhet eller försäkring hos en tjänsteleverantör som är etablerad på en medlemsstats territorium inte påverkar medlemsstaternas möjligheter att kräva ekonomisk säkerhet i sig, eller att kräva att en försäkring skall tas från företag med särskilda eller exklusiva rättigheter, och det påverkar inte heller krav som hör samman med deltagande i en kollektiv garantifond. Genom ändring 143 förtydligas kravet avseende förregistrering. Kommissionen godtar ändringarna 138, 140, 141, 143 och 41 i deras helhet och ändring 40 med förbehåll för ett ytterligare förtydligande. Kommissionen godtar ändring 142 i sak, men omformulerar bestämmelsen så att den skall stämma överens med gemenskapens lagstiftning, och lägger till ett ytterligare klargörande i det nya skälet 32a, i enlighet med rådets arbete. Ändring 143 innebär tekniska förtydliganden som kommissionen godtar, som den ytterligare klargör förbudet avseende förregistering i ett nytt skäl (32b) med beaktande av rådets arbete. Krav som skall utvärderas (artikel 15). Genom ändring 42 förtydligas det att förfarandet för ömsesidig utvärdering inte påverkar medlemsstaternas frihet att i sina lagstiftningar fastställa en hög skyddsnivå för allmänna intressen och att utvärderingen fullt ut skall ta hänsyn till den särskilda karaktären hos tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och de särskilda uppgifter som dessa tilldelas, vilket kan motivera vissa inskränkningar i etableringsfriheten. Genom ändringarna 144 och 145 utgår exemplen på krav rörande tjänsteleverantörens juridiska form och företagets kapitalinnehav. Genom ändringarna 147/242 undantas krav rörande förlustbringande försäljning och utförsäljning från utvärderingsförfarandet. Genom ändring 149/242 utgår ordet objektivt från meningen motiverade av tvingande hänsyn till allmänintresset. Genom ändringarna 148/242 (samt ändring 43) undantas must carry-skyldigheter från utvärderingsförfarandet. Dessutom innebär ändring 150 att tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och socialförsäkringssystem undantas från artikel 15.1-15.4. Genom ändring 150 tillsammans med ändring 151 utgår den bestämmelse som förbjuder medlemsstaterna att införa nya krav av denna typ som inte uppfyller villkoren om icke-diskriminering, nödvändighet och proportionalitet, och motsvarande skyldighet för medlemsstaterna att anmäla sådana nya lagar och andra författningar. Genom ändring 146 tillkommer en hänvisning till direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer. Kommissionen godtar ändringarna 42, 147 och 148/149/242. Kommissionen godtar också att exemplen utgår i de relevanta artiklarna enligt ändringarna 144 och 145. Kommissionen lägger även i skäl 34, i enlighet med rådets arbete, till ett förtydligande om att utvärderingen av krav på fasta minimi- och/eller maximitaxor bara gäller taxor som sätts av behöriga myndigheter särskilt för tillhandahållandet av vissa tjänster, och inte allmänna regler om prissättning, exempelvis för att hyra hus. Kommissionen godtar i sak ändring 150 om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och specificerar att punkterna 1 till 3 i artikel 15 endast gäller lagstiftning om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i den mån tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Om anmälningsskyldigheten (ändring 151) utgår skulle detta allvarligt urvattna utvärderingsprocessen och denna ändring kan därför inte godtas. Genom ändringarna 146, 148 och 149/242 föreslås tekniska ändringar som kommissionen godtar (beträffande 146 görs hänvisningen dock till direktiv om erkännande yrkeskvalifikationer som helhet och inte bara till avdelning II i direktivet). 3.4.Friheten att tillhandahålla tjänster och undantag (artiklarna 16-19) Friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 16). Genom ändring 152 (som rör rubriken på kapitlet) och ändring 293/rev4 (som rör artikel 16) ersätts den tidigare principen om ursprungsland av en bestämmelse om friheten att tillhandahålla tjänster. Genom ändring 293/rev4 fastställs tjänsteleverantörers rätt att tillhandahålla en tjänst i en annan medlemsstat än den där vederbörande är etablerad och ålägger den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls att garantera fritt tillträde till och fritt utövande av tjänsteverksamhet inom sitt territorium. I artikel 16.1 föreskrivs det dessutom att den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls får tillämpa sina egna nationella krav på tjänsteleverantörer som är etablerade i en annan medlemsstat endast om dessa motiveras med skäl som avser allmän ordning, allmän säkerhet, folkhälsa eller miljöskydd och respekterar principerna om icke-diskriminering, nödvändighet och proportionalitet. I punkt 3 bekräftas åter medlemsstaternas möjlighet enligt punkt 1 att tillämpa sina nationella bestämmelser på tjänsteleverantörer från andra medlemsstater som förflyttar sig till deras territorium om dessa bestämmelser kan motiveras med skäl som avser allmän ordning, allmän säkerhet, folkhälsa eller miljöskydd. I punkt 3 klargörs det också att medlemsstaterna, i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen, inte hindras från att tillämpa sina regler för anställningsvillkor. I artikel 16.2 fastställs en förteckning över krav som medlemsstaten inte får ställa på tjänsteleverantörer som är etablerade i en annan medlemsstat, t.ex. ett krav på att tjänsteleverantören skall vara etablerad inom landets territorium för att få tillhandahålla en tjänst. Genom ändring 293/rev4 anges det även att kommissionen, efter samråd med medlemsstaterna och arbetsmarknadsparterna, skall lägga fram en rapport om tillämpningen av artikel 16 där den skall beakta behovet av harmoniseringsåtgärder. Kommissionen godtar ändringarna 152 och 293/rev4 med förbehåll för mindre omformuleringar i punkt 3 som i enlighet med rättspraxis klargör att nationella krav alltid måste vara icke-diskriminerande, nödvändiga och proportionella. Kommissionen godtar också med förbehåll för vissa anpassningar ändring 45 om skäl 37 som anger att medlemsstaten kan ställa krav som är absolut nödvändiga av skäl som rör allmän ordning och säkerhet, hälso- eller miljöskydd, samt ändringarna 46-47 varigenom skälen som hänvisar till den tidigare principen om ursprungsland utgår. dessutom, i enlighet med rådets arbete, till ytterligare förklarande skäl, nämligen ett skäl där det hänvisas till rättspraxis och anges att medlemsstaterna har rätt att vidta åtgärder för att förhindra att tjänsteleverantörer otillbörligen utnyttjar principerna om den inre marknaden (skäl 37a), ett annat skäl som understryker att det är nödvändigt att säkra att tjänsteleverantörerna kan ta med sig den utrustning som behövs för att utföra tjänsten när de reser till en annan medlemsstat för att tillhandahålla tjänster (skäl 39a) samt därutöver ett skäl som förklarar begreppet utrustning (skäl 39b). Ytterligare undantag från friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 17). ändring 400 får artikel 17 ny rubrik och det föreskrivs att friheten att tillhandahålla tjänster inte skall tillämpas på tjänster av allmänt ekonomiskt intresse som tillhandahålls i en annan medlemsstat, bl.a. posttjänster, el-, gas- och vattendistribution, avloppsvattentjänster och avfallshantering. Kommissionen godtar ändring 400. Dessutom förtydligar kommissionen, på grundval av rådets arbete, i ett skäl (40a) att undantaget för posttjänster omfattar både verksamheter som är förbehållna leverantören av samhällsomfattande tjänster och andra posttjänster. Vidare kan ändring 165 också godtas, där undantaget i artikel 17.12 förtydligas för den tillståndsgivning som avses i artiklarna 3 och 4 i rådets förordning (EEG) nr 259/93 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen. När det gäller advokaters och notariers verksamhet utgår genom ändring 160 undantaget för områden som omfattas av rådets direktiv /249/EEG för att underlätta för advokater att utnyttja friheten att tillhandahålla tjänster, och genom ändring 166 utgår undantaget för handlingar för vilka det enligt lag krävs att en notarie medverkar. Dessa ändringar är inte aktuella, eftersom kommissionen inte godtar att advokaters eller notariers verksamhet generellt undantas från direktivets tillämpningsområde. Dessa undantag bör därför kvarstå. När det gäller indrivning av fordringar införs genom ändring 161 ett nytt undantag som kan godtas av kommissionen. Kommissionen klargör i ett nytt skäl (40b), i linje med rådets arbete, omfattningen av detta undantag. Beträffande krav som innebär att en verksamhet förbehålls ett visst yrke tillkommer utöver undantaget avseende områden som omfattas av avdelning II i direktiv /36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer genom ändringarna 162/404 ett nytt undantag. Ändring 162/404 samt ändring 48 som förtydligar detta nya undantag i ett skäl (41c) kan godtas i sak med förbehåll för att detta omformuleras så att ordalydelsen blir mer precis. När det gäller den fria rörligheten för personer och deras hemvist klargörs genom ändring 163 undantaget som rör direktiv /38/EG, och denna ändring kan godtas. Beträffande undantaget för medborgare från tredje länder som flyttar i samband med tillhandahållandet av en tjänst omformuleras genom ändring 164 ordalydelsen i det undantag som återfinns i artikel 17.11. Eftersom artikel 25 har utgått måste undantaget i artikel 17.11 omformuleras igen. Ändringarna 50 och 51, varigenom skäl 41a och 41b införs med förklaringar angående undantaget för direktivet om utstationering av arbetstagare, godtas med förbehåll för mindre omformuleringar. När det gäller särskilda förbud och särskilda krav som är motiverade med hänsyn till allmän ordning, allmän säkerhet, folkhälsan eller miljöskyddet innebär ändringarna 167 och 168 att undantagen i artikel 17.16 och 17.17 ändras. Kommissionen anser att dessa ändringar är överflödiga, eftersom artikel 16 nu i mer generell form ger medlemsstaterna möjlighet att ställa nationella krav av skäl som avser allmän ordning, allmän säkerhet, folkhälsa och miljöskydd och de mer specifika undantagen i artikel 17.16 och 17.17 därmed blir onödiga. De får därför utgå tillsammans med motsvarande skäl. När det gäller ersättning av kostnader för sjukhusvård utgår genom ändring 169 undantaget för tillståndssystem för ersättning av kostnader för sjukhusvård. Då vårdtjänster undantas från tillämpningsområdet och artikel 23 om ersättning för utgifter för vård utgår godtar kommissionen ändring 169. När det gäller internationell privaträtt införs i artikel 17 genom ändring 170 ett undantag för alla bestämmelser i internationell privaträtt, särskilt bestämmelser om avtalsförpliktelser och skyldigheter utanför avtalsförhållanden, inbegripet avtalsformen. Kommissionen godtar denna ändring, som krävs i artikel 17, därför att bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster är den bestämmelse i detta direktiv som eventuellt skulle kunna hamna i konflikt med tillämpningen av bestämmelserna i den internationella privaträtten. Genom ändringarna 171, 172 och 173 utgår undantagen för konsumentavtal, formell giltighet för avtal som avser fast egendom samt för tjänsteleverantörens utomobligatoriska ansvar för olyckor som omfattas av det mer omfattande undantaget för alla bestämmelser i den internationella privaträtten. Kommissionen godtar dessa ändringar samt de motsvarande ändringarna i skälen (ändringarna 53 och 54 som rör skälen 45 och 46). Kommissionen har dessutom lagt till tekniska förtydliganden som beaktar rådets arbete. Tillfälliga undantag (artikel 18). Genom ändring 174 utgår hela artikel 18 om tillfälliga undantag från (den tidigare) principen om ursprungsland. Kommissionen godtar detta då spelverksamhet har undantagits från direktivets tillämpningsområde, start av verksamhet som består i rättslig indrivning av fordringar omfattas av ett nytt undantag i artikel 17.7a och värdetransporter har införts i artikel 40.1. Undantag i enskilda fall (artikel 19). Genom ändring 175 anpassas rubriken till den nya rubriken på artikel 16. Ändring 176 avser de villkor på vilka undantaget i enskilda fall kan tillämpas, varvid skyldigheten att först följa förfarandet för ömsesidigt bistånd innan en sådan åtgärd får vidtas utgår. Undantagen i enskilda fall beträffande folkhälsa, allmän ordning och utövandet av vårdyrken har blivit överflödiga, eftersom hälso- och sjukvård undantas från direktivets tillämpningsområde och artikel 16 nu i mer generell form ger medlemsstaterna möjlighet att ställa krav som avser allmän ordning och folkhälsa. Kommissionen låter därför dessa undantag i enskilda fall utgå och begränsar artikel 19 till att avse tjänsters säkerhet. Kommissionen kan dock inte godta att förfarandet för ömsesidigt bistånd utgår, då det är väsentligt för att säkerställa att detta undantag inte leder till onödiga begränsningar av friheten att tillhandahålla tjänster. 3.5.Tjänstemottagares rättigheter (artiklarna 20-23) Otillåtna begränsningar/icke-diskriminering. Genom ändringarna 177 och 55, som rör artikel 21 och skäl 50, anges att tjänstemottagarna inte skall omfattas av diskriminerande krav som grundas på enbart deras nationalitet eller bosättningsort. Kommissionen kan inte godta detta tillägg till bestämmelsen om icke-diskriminering i artikel 21, därför att detta kan tolkas som att diskriminering tillåts om kraven också stöder sig på andra grunder. Resten av ändring 55 förtydligar skäl 50 och kan godtas. Kommissionen lägger dessutom till några förtydliganden i enlighet med rådets arbete när det gäller begreppet ekonomiska bidrag som nämns i artikel 20 (se skäl 48 och skäl 48a, nytt). Stöd till tjänstemottagarna. Genom ändring 178, som rör artikel 22, om stöd till tjänstemottagarna förtydligas ett antal punkter rörande de gemensamma kontaktpunkternas uppgifter och råd till tjänstemottagarna. Denna ändring innebär dessutom att kontaktpunkterna inom nätverket för europeiska informationscentrum för konsumenter utgår från de sammanslutningar och organisationer vars adressuppgifter tjänstemottagarna skall informeras om och hos vilka tjänstemottagarna skall få praktisk hjälp. Genom ändring 179 läggs en ny artikel 22a till om möjligheten för en tjänsteleverantör att fullgöra samtliga förfaranden och formaliteter via en gemensam kontaktpunkt. Kommissionen godtar ändring 178, utom den del som innebär att hänvisningen till nätverket för europeiska informationscentrum för konsumenter utgår, som enligt kommissionens mening bör spela en särskilt aktiv roll när det gäller att ge konsumenterna praktisk hjälp. Kommissionen kan inte godta ändring 179 och införandet av en ny artikel 22a, eftersom de gemensamma kontaktpunkternas roll och ansvarsområden redan i tillräcklig utsträckning behandlas i det kapitel i direktivet som rör administrativ förenkling. Ersättning för hälso- och sjukvård som erhållits i en annan medlemsstat. ändringarna 56-62 och 180/247 utgår artikel 23, dvs. de bestämmelser som behandlar ersättningen för hälso- och sjukvård som erhållits i en annan medlemsstat, samt motsvarande skäl. Kommissionen godtar detta och kommer som nämns ovan att lägga fram ett separat initiativ om hälso- och sjukvårdstjänster. 3.6.Utstationering av arbetstagare (artiklarna 24-25) Särskilda bestämmelser om utstationering av arbetstagare och utstationering av arbetstagare från tredjeländer. Genom ändringarna 181, 182/248, 63-64, 183/249 och 65-66 utgår de relevanta bestämmelserna om avskaffandet av administrativa hinder och om medlemsstaternas skyldigheter att samarbeta när det gäller utstationering av arbetstagare och utstationering av arbetstagare från tredjeländer. Kommissionen anser visserligen att det är mycket viktigt att åtgärda all onödig administration som motverkar tjänsteleverantörernas möjligheter att tillhandahålla tjänster över gränserna genom att utstationera sin personal, och att det är viktigt att förbättra det administrativa samarbetet för att motverka svart arbete och social dumpning, men kommissionen godtar att dessa bestämmelser utgår som en del av den övergripande kompromissen. För att motverka onödig administration och etablera ett bättre fungerande system för administrativt samarbete kommer kommissionen att tillhandahålla riktlinjer för medlemsstaterna i dessa frågor. 3.7.Tjänsternas kvalitet (artiklarna 26-32) Upplysningar om leverantörerna och deras tjänster (artikel 26). Genom ändringarna 184 och 186 fastställs en systematisk skyldighet för tjänsteleverantörerna att ställa de upplysningar som skall ges till tjänstemottagarna till förfogande via de gemensamma kontaktpunkterna. Genom ändring 185 införs en skyldighet att ställa upplysningar om tjänsteleverantörens bolagsform till tjänstemottagarnas förfogande. Kommissionen godtar ändring 185 med förbehåll för mindre omformuleringar. Kommissionen kan däremot inte godta ändringarna 184 och 186, därför att de skulle leda till en onödig belastning för tjänsteleverantörerna. Yrkesansvarsförsäkring (artikel 27). Genom den första meningen i ändring 187 utgår medlemsstaternas skyldighet att se till att tjänsteleverantörer vars tjänster utgör en särskild hälso- eller säkerhetsrisk, eller medför en särskild ekonomisk risk för tjänstemottagaren, omfattas av en yrkesansvarsförsäkring, och ersätter detta med en bestämmelse som bara anger att medlemsstaterna kan kräva att de tecknar en sådan försäkring. I den andra meningen specificeras det att försäkringen även skall täcka de risker som tjänsterna kan medföra då de tillhandahålls i andra medlemsstater. Kommissionen godtar båda meningarna i denna ändring med förbehåll för mindre omformuleringar. Ändring 67, varigenom skäl 63a läggs till, godtas också med förbehåll för nödvändiga anpassningar för att avspegla ändringarna i artikel 27.1. Skäl 63 har anpassats i enlighet med detta. Ändringarna 188, 189 och 190 godtas av kommissionen i den utsträckning de är nödvändiga och inte ger upphov till extra belastningar för tjänsteleverantörerna.