eunbil · GT0N1271 · 2006-05-19 00:00:00 — Denna bestämmelse påverkar inte regionala eller lokala befogenheter för tillståndsgivning inom medlemsstaterna. (27f) Detta direktiv, och särskilt bestämmelserna om tillståndssystem och det territoriella tillämpningsområdet för ett tillstånd, påverkar inte den regionala och lokala behörighetsfördelningen i de enskilda medlemsstaterna, inbegripet det regionala och lokala självstyret och användningen av officiella språk. () Bestämmelsen om att villkoren för beviljande av tillstånd inte skall överlappa varandra hindrar inte medlemsstaterna från att tillämpa egna villkor som preciseras i tillståndssystemet. Det enda som krävs är att de behöriga myndigheterna då de överväger om den sökande uppfyller dessa krav, beaktar de likvärdiga villkor som den sökande redan har uppfyllt i en annan medlemsstat. Denna bestämmelse innebär inte att villkoren för tillståndsbeviljande i en annan medlemsstats tillståndssystem måste tillämpas. (28)Om antalet tillstånd för en viss verksamhet är begränsat på grund av brist på naturresurser eller teknisk kapacitet, t.ex. för tilldelning av frekvenser för analog radio eller för utnyttjande av en hydroelektrisk anläggning, måste ett förfarande för att välja mellan flera potentiella sökande inrättas, för att man genom fri konkurrens skall kunna förbättra kvaliteten på och villkoren för de tjänster som erbjuds användarna. Ett sådant förfarande måste ge garantier för öppenhet och opartiskhet, och ett tillstånd som utfärdats på detta sätt får varken ha en orimligt lång giltighetstid eller förnyas automatiskt och får inte innebära någon fördel för den tjänsteleverantör som beviljas tillstånd. Framför allt måste det utfärdade tillståndets giltighetstid fastställas så att det inte inskränker eller begränsar den fria konkurrensen mer än vad som är nödvändigt för att investeringarna skall hinna skrivas av och investerat kapital ge skälig avkastning. Denna bestämmelse hindrar inte medlemsstaterna från att begränsa antalet tillstånd av andra skäl än brist på naturresurser eller teknisk kapacitet. Dessa tillstånd omfattas under alla omständigheter även i fortsättningen av övriga bestämmelser om tillståndsgivning i detta direktiv. (28a) I detta direktiv föreskrivs att tillståndet får anses beviljat om inget annat meddelats inom en angiven tidsfrist. Andra arrangemang kan dock tillämpas när det gäller viss verksamhet, om det är objektivt motiverat av tvingande hänsyn till allmänintresset. [Skäl 29 flyttat] (30)För att skapa en verklig inre marknad för tjänster är det nödvändigt att undanröja de inskränkningar av etableringsfriheten och av den fria rörligheten för tjänster som ännu artiklarna 43 respektive 49 i fördraget. De otillåtna inskränkningarna påverkar särskilt den inre marknaden för tjänster och bör undanröjas systematiskt och . (31)Enligt domstolens rättspraxis grundar sig etableringsfriheten särskilt på principen om likabehandling enligt vilken diskriminering på grund av nationalitet är förbjuden, liksom all indirekt diskriminering på andra grunder som kan leda till samma resultat. Det får alltså inte ställas några krav på att man skall ha en viss etableringsort, hemvist, bosättningsort eller huvudsaklig verksamhetsort för att få tillträde till eller utöva tjänsteverksamhet i en medlemsstat, vare sig det rör sig som en huvudverksamhet eller biverksamhet. I vissa fall kan det dock av tvingande hänsyn till allmänintresset vara motiverat att kräva att tjänsteleverantören eller en av dennes anställda eller ett ombud är närvarande vid utövandet av tjänsteverksamheten. En medlemsstat får heller inte lägga hinder i vägen för ett företags rättskapacitet eller rätt att väcka talan, om det har bildats enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat och det har sitt huvudsakliga säte där. Inte heller får en medlemsstat gynna de tjänsteleverantörer som har en särskild koppling till en nationell eller lokal socioekonomisk miljö, eller på grund av leverantörens etableringsort inskränka dennes rätt att förvärva, utnyttja eller överlåta rättigheter och varor eller att få tillträde till olika former av krediter eller lokaler om dessa möjligheter underlättar för leverantören att få tillträde till eller utöva verksamheten. (32)Förbudet mot att göra en ekonomisk prövning till en förutsättning för beviljande av tillstånd gäller den ekonomiska prövningen i sig, och inte de andra krav som kan motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset, såsom skyddet av stadsmiljön, socialpolitiska mål och folkhälsomål. Detta förbud omfattar inte utövandet av befogenheter när det gäller de myndigheter som ansvarar för tillämpningen av konkurrenslagstiftningen. (32a) När det gäller finansiell säkerhet eller försäkring gäller förbudet mot krav endast skyldigheten att den begärda finansiella säkerheten eller försäkringen måste komma från ett finansinstitut som är etablerat i den berörda medlemsstaten. (32b) I fråga om förhandsregistrering gäller förbudet mot krav endast skyldigheten att leverantören före etableringen skall ha varit förhandsregistrerad i ett register i den berörda medlemsstaten. (33)För att moderniseringen av nationella bestämmelser skall kunna samordnas så att de uppfyller den inre marknadens krav är det nödvändigt att göra en utvärdering av vissa nationella krav som inte är diskriminerande men som på grund av sin karaktär kan komma att avsevärt inskränka eller till och med förhindra möjligheten att starta eller bedriva en verksamhet som omfattas av etableringsfriheten. Denna utvärderingsprocess avser endast om kraven är förenliga med de kriterier som domstolen redan har fastställt för etableringsfriheten. Den rör inte tillämpningen av gemenskapens konkurrenslagstiftning. Om sådana krav är diskriminerande, inte objektivt motiverade av tvingande hänsyn till allmänintresset eller om de inte står i proportion till det eftersträvade syftet måste de upphävas eller ändras. Resultatet av utvärderingen kommer att variera beroende på verksamhetens art och det berörda allmänintresset. I enlighet med domstolens rättspraxis kan sådana krav t.ex. vara helt motiverade när de avser socialpolitiska mål. (33a) Tjänster får, i den mening som avses i detta direktiv och utan att det hindrar tillämpningen av artikel 16 i EG-fördraget, i detta direktiv betraktas som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse endast om de tillhandahålls för att uppfylla en särskild uppgift av allmänt intresse som den berörda medlemsstaten anförtrott tjänsteleverantören. Uppdraget måste tilldelas tjänsteleverantören genom en eller flera rättsakter av ett slag som varje medlemsstat själv beslutar om och där den särskilda uppgiftens art måste preciseras. (33b) Det förfarande för ömsesidig utvärdering som föreskrivs i detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas frihet att i sina lagstiftningar fastställa en hög skyddsnivå för allmänna intressen, särskilt för att uppnå de socialpolitiska målen. Dessutom bör det vid den ömsesidiga utvärderingen tas full hänsyn till den särskilda karaktären hos tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och de särskilda uppgifter som de fyller. Dessa kan motivera vissa inskränkningar i etableringsfriheten, särskilt om de syftar till att skydda folkhälsan och de socialpolitiska målen och om de uppfyller kraven i artikel 15.3 ac. När det gäller skyldigheten att ha en särskild juridisk form för att utöva vissa tjänster på det sociala området, har domstolen t.ex. redan funnit att det kan vara motiverat att kräva att tjänsteleverantörens arbetar utan vinstsyfte. (34)Bland de inskränkningar som bör granskas finns nationella regler som, av andra skäl än de som gäller yrkeskvalifikationer, förbehåller rätten att starta viss verksamhet åt vissa tjänsteleverantörer. Det kan även röra sig om en skyldighet för tjänsteleverantörer att ha en viss juridisk form, t.ex. kravet att utgöra en juridisk person, en enskild firma, en ideell förening eller ett företag som ägs enbart av fysiska personer, eller krav som rör aktieinnehav i ett företag, särskilt skyldigheten att hålla ett minimikapital för viss slags verksamhet eller särskilda yrkeskvalifikationer för att få äga eller leda vissa företag. Utvärderingen av huruvida fasta minimi- och/eller maximitaxor är förenliga med etableringsfriheten gäller bara taxor som sätts av behöriga myndigheter särskilt för tillhandahållandet av vissa tjänster och inte, till exempel, allmänna regler om prissättning, exempelvis för att hyra hus. (34a) Den ömsesidiga utvärderingen innebär att medlemsstaterna först måste göra en kritisk genomgång av sin lagstiftning i syfte att ta reda på om de ovannämnda kraven återfinns i deras rättssystem och att medlemsstaterna före införlivandeperiodens slut måste utarbeta en rapport om resultatet av genomgången. Varje rapport överlämnas till alla andra medlemsstater och berörda parter. Medlemsstaterna har därefter på sig för att lämna sina synpunkter på rapporterna. kommer kommissionen att utarbeta en sammanfattande rapport, vid behov åtföljd av förslag till ytterligare initiativ. Om det är nödvändigt kommer kommissionen i samarbete med medlemsstaterna att hjälpa medlemsstaterna att utforma en gemensam metod. [Skäl 35 utgår] (36)Att det i detta direktiv anges ett antal krav som medlemsstaterna måste upphäva eller utvärdera påverkar inte möjligheten att inleda överträdelseförfarande mot en medlemsstat som inte uppfyllt sina skyldigheter enligt artiklarna 43 eller 49 i fördraget. (36a) Detta direktiv rör inte tillämpningen av artiklarna 28-30 i fördraget avseende den fria rörligheten för varor. De begränsningar som förbjuds med hänvisning till bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster avser krav som gäller att starta och utöva tjänsteverksamhet, men inte de krav som gäller varorna i sig. (36b) När en ekonomisk operatör förflyttar sig till en annan medlemsstat för att där utöva tjänsteverksamhet bör man skilja mellan omständigheter som omfattas av etableringsfriheten och sådana som omfattas av den fria rörligheten för tjänster, beroende på om verksamheten är av tillfällig art eller inte. När det gäller skillnaden mellan tillämpningen av etableringsfriheten och den fria rörligheten för tjänster är, enligt domstolens rättspraxis, den viktigaste faktorn frågan om huruvida de ekonomiska aktörerna är etablerade eller inte i den medlemsstat där de tillhandahåller den berörda tjänsten. Om de är etablerade i den medlemsstat där de tillhandahåller sina tjänster omfattas de av etableringsfriheten. Om de ekonomiska aktörerna däremot inte är etablerade i den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls omfattas verksamheten av den fria rörligheten för tjänster. I enlighet med domstolens rättspraxis måste verksamhetens tillfälliga art bedömas inte bara på grundval av tjänstens varaktighet, utan också med hänsyn till dess frekvens, periodiska karaktär eller kontinuitet. Det faktum att tjänsten är av tillfällig art påverkar inte under några omständigheter tjänsteleverantörens möjligheter att i en mottagande medlemsstat skaffa sig en viss infrastruktur (t.ex. ett kontor eller en mottagning av något slag) om detta är nödvändigt för att tjänsten i fråga skall kunna tillhandahållas. (37)För att den fria rörligheten för tjänster skall genomföras på ett effektivt sätt och för att tjänstemottagarna och tjänsteleverantörerna skall kunna dra nytta av och erbjuda tjänster i hela gemenskapen utan att behöva ta hänsyn till några gränser, är det nödvändigt att det klargörs i vilken utsträckning kraven i den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls är tillämpliga. Det är avgörande att se till att bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster inte hindrar den medlemsstat där tjänsten utförs från att tillämpa särskilda krav, i enlighet med principerna i artikel 16.1 ac, av hänsyn till allmän ordning och säkerhet eller folkhälso- eller miljöskydd. (37a) I enlighet med domstolens rättspraxis har en medlemsstat rätt att vidta åtgärder för att förhindra att tjänsteleverantörer otillbörligen utnyttjar principerna om den inre marknaden. Huruvida en tjänsteleverantör har gjort sig skyldig till missbruk måste avgöras från fall till fall. [Skäl 38 utgår] [Skäl 39 utgår] (39a) Det är nödvändigt att säkra att tjänsteleverantörerna kan ta med sig den utrustning som behövs för att utföra tjänsten när de reser till en annan medlemsstat för att tillhandahålla tjänster. Det är särskilt viktigt att undvika fall där tjänsten inte kan utföras utan utrustningen och där tjänsteleverantörer ådrar sig merkostnader på grund av att de måste hyra eller förvärva annan utrustning än den de vanligtvis använder eller väsentligt tvingas ändra det sätt på vilket de vanligtvis bedriver sin verksamhet. (39b) Med begreppet utrustning avses inte fysiska föremål som antingen tillhandahålls av leverantören till kunden eller som blir en del av ett fysiskt föremål som ett resultat av tjänsteverksamheten (t.ex. byggnadsmaterial eller reservdelar) eller förbrukas eller lämnas kvar på platsen i samband med tillhandahållandet av tjänsten (t.ex. bränslen, sprängämnen, fyrverkerier, bekämpningsmedel, gifter eller mediciner). (40)Det bör klargöras att bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster endast får frångås på de områden som omfattas av undantag. Dessa undantag är nödvändiga för att hänsyn skall kunna tas till hur långt integrationen kommit på den inre marknaden eller till vissa gemenskapsinstrument avseende tjänster där det föreskrivs att en tillhandahållare av tjänster skall omfattas av ett annat lands lagstiftning än etableringsmedlemsstatens. Vidare får vissa åtgärder i undantagsfall vidtas mot en viss tjänsteleverantör, om det sker i enstaka fall och på vissa strikta formella och materiella villkor. Eventuella inskränkningar av den fria rörligheten för tjänster bör endast tillåtas i undantagsfall och om de är förenliga med de grundläggande rättigheter som, enligt domstolens fasta rättspraxis, utgör en integrerad del av de allmänna gemenskapsrättsliga principerna. (40a) Undantaget från bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster när det gäller posttjänster omfattar både verksamheter som är förbehållna leverantören av samhällsomfattande tjänster och andra posttjänster. (40b) Det undantag från bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster som består i indrivning av fordringar och hänvisningen till ett eventuellt framtida harmoniseringsinstrument gäller endast start och utövande av verksamhet som företrädesvis består av att väcka talan inför en domstol i samband med indrivning av fordringar. [Skäl 41 flyttat] (41a) Detta direktiv bör inte påverka arbets- och anställningsvillkor som i enlighet med direktiv /71/EG gäller för arbetstagare som utstationerats för att tillhandahålla en tjänst på en annan medlemsstats territorium. I sådana fall är tjänsteleverantören enligt direktiv /71/EG skyldig att uppfylla gällande arbets- och anställningsvillkor på ett antal angivna områden i den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls. Dessa områden är följande: längsta arbetstid och kortaste vilotid, minsta antal betalda semesterdagar , minimilön, inbegripet övertidsersättning, villkor för personaluthyrning, särskilt genom bemanningsföretag, hälsa, säkerhet och hygien på arbetsplatsen, skyddsåtgärder med hänsyn till arbets- och anställningsvillkoren för gravida kvinnor och kvinnor som fött barn samt för barn och unga, lika behandling av kvinnor och män samt andra bestämmelser om icke-diskriminerande behandling. Detta gäller inte enbart arbets- och anställningsvillkor som är fastställda i lag utan även sådana som finns i kollektivavtal eller skiljedomar som officiellt förklarats ha allmän giltighet eller i praktiken har allmän giltighet i den mening som avses i direktiv /71/EG. Detta direktiv bör heller inte hindra medlemsstaterna från att tillämpa arbets- och anställningsvillkor på andra områden än dem som anges i artikel 3.1 i direktiv /71/EG på grundval av bestämmelser som rör den allmänna ordningen. (41b) Detta direktiv bör heller inte påverka arbets- och anställningsvillkoren då den arbetstagare som anställts för att tillhandahålla en gränsöverskridande tjänst rekryterats i den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls. direktiv inte heller rätten för de medlemsstater där tjänsten tillhandahålls att besluta huruvida det föreligger ett anställningsförhållande och avgöra skillnaden mellan egenföretagare och anställda, inklusive falska egenföretagare. I detta hänseende är, enligt domstolens rättspraxis, det väsentliga särdraget för ett anställningsförhållande i den mening som avses i artikel 39 i fördraget det att en person , för någon annans räkning och enligt dennes anvisningar, utför tjänster i utbyte mot ersättning; varje verksamhet som en person utövar utanför ett underordnat förhållande måste betraktas som en verksamhet som personen bedriver i egenskap av egenföretagare i enlighet med artiklarna 43 och 49 i fördraget. (41c) Bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster gäller inte när en verksamhet i enlighet med gemenskapsrätten är förbehållen ett särskilt yrke i en medlemsstat, exempelvis bestämmelser om att juridisk rådgivning är förbehållen advokater. [Skäl 42 utgår] [Skäl 43 utgår] (44)Det undantag från bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster som gäller vid registrering av fordon som leasats i en annan medlemsstat än den där fordonet används har fastställts i domstolens rättspraxis, enligt vilken det erkänns att en medlemsstat får fastställa en sådan skyldighet i fråga om fordon som används inom det egna territoriet om detta står i proportion till det eftersträvade syftet. Undantaget gäller inte enstaka eller tillfälliga uthyrningar. (45)Avtalsförhållanden mellan tjänsteleverantör och kund samt mellan arbetsgivare och arbetstagare bör inte omfattas av detta direktiv. Vilken lagstiftning som är tillämplig på tjänsteleverantörens obligatoriska och utomobligatoriska förpliktelser bör fastställas i internationell privaträtt. [Skäl 46 utgår] (47)Medlemsstaterna måste ges möjlighet att, under särskilda omständigheter och i enskilda fall, av hänsyn till tjänsternas säkerhet, göra undantag från bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster för en tjänsteleverantör som är etablerad i en annan medlemsstat. En sådan möjlighet bör endast få utnyttjas om harmonisering saknas på gemenskapsnivå. (48)Begränsningar av den fria rörligheten för tjänster i strid mot detta direktiv kan bero dels på åtgärder som vidtas gentemot tjänsteleverantören, dels på en rad olika hinder för tjänstemottagarnas, särskilt konsumenternas, möjlighet att utnyttja tjänsterna. I detta direktiv ges exempel på olika begränsningar för tjänstemottagare som vill utnyttja en tjänst som erbjuds av en tjänsteleverantör etablerad i en annan medlemsstat. Sådana diskriminerande begränsningar kan t.ex. vara nationella regler enligt vilka möjligheterna till ekonomiska bidrag till kostnaderna för språk- eller yrkesutbildning är begränsade till fall där sådan utbildning genomförs på den berörda medlemsstatens territorium. Detta inbegriper även fall där tjänstemottagarna är skyldiga att erhålla tillstånd från eller underrätta sina behöriga myndigheter för att få ta emot en tjänst från en tjänsteleverantör som är etablerad i en annan medlemsstat. Det gäller inte allmänna tillståndssystem som även är tillämpliga på tjänster utförda av en tjänsteleverantör som är etablerad i tjänstemottagarens medlemsstat. (48a) Begreppet ekonomiska bidrag för användning av en särskild tjänst omfattar varken system för stöd som medlemsstaterna beviljar, särskilt på det sociala området eller inom den kulturella sektorn, och som omfattas av gemenskapens konkurrensregler, eller allmänna ekonomiska bidrag som inte är kopplade till användning av en särskild tjänst, t.ex. studiebidrag eller studielån. (49)Enligt fördragets bestämmelser om fri rörlighet för tjänster, såsom de tolkas i domstolens rättspraxis, är det förbjudet att diskriminera en tjänstemottagare på grund av dennes nationalitet eller på grund av i vilket land eller på vilken ort han eller hon är bosatt. Det kan röra sig om en skyldighet som gäller endast de som är bosatta i en annan medlemsstat att lämna in originalhandlingar, bestyrkta kopior, ett intyg om medborgarskap eller auktoriserade översättningar av handlingarna för att kunna utnyttja en viss tjänst eller vissa förmånliga priser. Förbudet mot diskriminerande krav hindrar emellertid inte att vissa tjänstemottagare kan få rätt till förmåner, däribland förmånliga priser, om förmånerna grundar sig på objektiva, motiverade kriterier. (50)Detta direktiv syftar inte till att på konstgjord väg harmonisera priserna i hela Europeiska unionen, särskilt när marknadsvillkoren varierar från ett land till ett annat, men för att ett område utan inre gränser verkligen skall kunna skapas får gemenskapsmedborgarna i enlighet med principen om icke-diskriminering inte hindras från att utnyttja en viss tjänst som tekniskt sett finns tillgänglig på marknaden, eller omfattas av olika villkor eller olika taxor beroende på vilken nationalitet eller bosättningsort de har. Om sådan diskriminering av tjänstemottagare får fortsätta, får gemenskapsmedborgarna ett tydligt intryck av att det inte finns någon verklig inre marknad för tjänster, och i ett vidare perspektiv äventyrar det integrationen av folk. Principen om icke-diskriminering på den inre marknaden innebär att tjänstemottagare, i synnerhet konsumenter, inte får vägras tillgång till en tjänst som erbjuds allmänheten eller att tillgången inte får försvåras på grund av att de allmänna villkor som erbjuds allmänheten innehåller krav på tjänstemottagarens nationalitet eller bosättningsort. Detta påverkar inte möjligheten att inom ramen för dessa allmänna villkor tillämpa olika taxor, priser och villkor för tillhandahållandet av en tjänst, om detta är motiverat av objektiva faktorer som kan variera länderna emellan, som högre faktiska kostnader på grund av avståndet, tekniska detaljer i samband med tillhandahållandet, olika marknadsvillkor, exempelvis säsongspåverkad högre eller lägre efterfrågan, olika semesterperioder i medlemsstaterna och olika konkurrenters prissättning eller större risktagande på grund av att bestämmelserna skiljer sig från dem i etableringsmedlemsstaten. (50a) Det sätt på vilket information ges till tjänstemottagare i den medlemsstat där de bor bör fastställas av den medlemsstaten inom ramen för detta direktiv. Frågor som exempelvis ansvar för oriktiga eller vilseledande uppgifter bör avgöras av medlemsstaterna. [Skäl 51 utgår] [Skäl 52 utgår] [Skäl 53 utgår] [Skäl 54 utgår] [Skäl 55 utgår] [Skäl 56 utgår] [Skäl 57 utgår] [Skäl 58 utgår] [Skäl 59 utgår] [Skäl 60 utgår] [Skäl 61 utgår] (62)Tjänsteleverantörer bör åläggas att ange e-postadress och webbplats som ett sätt att göra de upplysningar som de är skyldiga att lämna lättillgängliga för tjänstemottagaren. Skyldigheten för leverantörerna att lämna vissa upplysningar i de handlingar där de ger en ingående presentation av sina tjänster bör inte omfatta allmän marknadskommunikation, t.ex. reklam, utan bör snarare avse broschyrer där det ges en ingående beskrivning av de tjänster som erbjuds, även dokument på webbplatser. (63)Ekonomiska operatörer som tillhandahåller tjänster som utgör en direkt och särskild hälso- eller säkerhetsrisk eller ekonomisk risk för tjänstemottagaren eller en tredje person bör i princip omfattas av en yrkesansvarsförsäkring eller en likvärdig eller jämförbar garanti, vilket särskilt innebär att leverantörerna normalt sett bör vara tillräckligt försäkrade för de tjänster de tillhandahåller i en eller flera andra medlemsstater än etableringsmedlemsstaten. (63a) Försäkringen eller garantin bör vara anpassad till riskens art och omfattning. Det innebär att tjänsteleverantörerna bör ha gränsöverskridande försäkringsskydd endast om de faktiskt tillhandahåller tjänster i andra medlemsstater.