urf · GTA5URF2 · 2006-01-01 00:00:00 — Och det drabbar ju kvinnor i högsta grad. Där kan jag tycka att de äldre männen, som inte själva tagit ansvar för det tunga hemarbetet, är alltför ifrågasättande. Strategi för att inte riksdagsuppdraget ska ta överhanden En ledamot beskrev hur man måste förhålla sig för att värna om familjelivet. Man går in i det här med vissa förutsättningar. Det är inte ett vanligt jobb, man måste i princip sköta uppdraget dygnet runt. Fritiden och uppdraget flyter ihop. Därför måste man disponera sin tid och göra avgränsningar. måste man bestämma sig för att ha fokus på familjen och inte ta telefonsamtalen från väljare eller partikamrater. Några ledamöter framhöll att förutsättningarna trots allt är betydigt bättre . Man syftade då t.ex. på dagens mera generösa kvittningsregler. Det är inte det lättaste. Men mina barn är vuxna nu och jag är skild . Det är betydligt bättre nu än det var förr när man inte kunde få kvittning ens när barnen tog studenten. och trots allt bättre än i andra länder En ledamot, som i och för sig tyckte att det är mycket svårt att få det att gå ihop, pekade på att det i andra länder inte är ovanligt att kvinnor på fram- 2005/06:URF2 9 LEDAMOTEN OCH FAMILJEN skjutna politiska poster gjort karriär på bekostnad av barn och familjeliv. Jag jämför med förhållandena i länder där man är stolt över att ha kvinnor på politiska toppositioner. Det visar sig att dessa kvinnor har valt bort familjen eftersom det inte går att kombinera. är väldigt bra med sin barnomsorg. Men det är ändå inte lätt att kombinera uppdraget med familjeansvar. Det är den största nackdelen med att sitta i . Med en man som arbetar lika mycket skulle det aldrig ha fungerat om jag inte haft stöd från två pensionärer, min mamma och min svärmor. Vi skapar våra egna fällor I beskrivningarna av de hårda krav som ställs var det en ledamot som också kom in på hur ledamöterna, till skada för sig själva, anpassar sig efter allmänhetens kritik och ifrågasättande: På sätt och vis blir detta värre. För ju mer ifrågasatta vi blir vi gör ju ingenting och kan ingenting, och gör vi något så lurar vi medborgarna och försnillar och utnyttjar vår makt desto mer jobbar vi. Ju mer illa det talas om demokratin, politiken och politikerna, desto mer jobbar vi för att få bekräftelse. Du skulle se vilka program vi har när vi gör utskottsresor! Egentligen är de meningslösa, för vi springer från det ena stället till det andra, och förstår inte vad vi sett förrän vi är på nästa ställe. Fullständigt sjukt är det. I stället borde vi själva försöka nå respekt. Vi borde försöka jobba lite mindre och säga oss att det är OK och att det också är OK att vara med sin familj. Man är inte en dålig riksdagsledamot för att man är med sin familj. Blir det mera påtagligt när männen ska ta hand om sina småbarn? En kvinnlig ledamot tyckte sig se skillnader i mäns och kvinnors sätt att hantera föräldraskapet. Denna ledamot () ansåg att kvinnor med sin simultankapacitet tar ett ansvar för att det alltid är någon på plats. Om däremot en man har ett sjukt barn stannar allting av. Hennes poäng var att det inte märks på samma sätt om kvinnliga ledamöter har sjuka småbarn hemma. Det ordnas på något sätt, utan att det görs större väsen av det. Hur är attityden i partiet mot ledamöter som har småbarn? Två kvinnliga ledamöter kom självmant in på detta. De hade lite olika bilder. Den ena kvinnan () som citerats ovan tyckte att hon alltid möttes av förstående kolleger. Så snart det handlar om barn så säger man det löser vi. Men hon framhöll att även detta tillmötesgående kunde tynga samvetet. Den andra kvinnan () vars år med småbarn låg tillbaka beskrev hur hon haft som utgångspunkt att alltid måna om familjen och inte vara i mer än nödvändigt. Många har slutat därför att det brakat åt skogen med familjen eller relationerna. Tyvärr har jag inte alltid mötts av förståelse för min prioritering. Det är lika svårt för oss alla har somliga kolleger sagt till mig. 9 LEDAMOTEN OCH FAMILJEN 2005/06:URF2 Vad kan göra? Vi ställde också en fråga om själv på något sätt kunde underlätta för ledamöterna på detta område. Många hade svårt att komma på några konkreta förslag. Flera tog upp sådant som redan genomförts och som överlag beskrevs som förändringar till det bättre. Kvittningsreglerna, att t.ex. kunna vara ledig när ett barn tar studenten, framhölls av många som en mycket viktig sak. daghem nämndes också som ett bra initiativ. Någon konstaterade att det bara fungerar som avlastning. Det borde kunna göras om till mer traditionell barnomsorg. (BM) saknas bara ett hunddagis, tyckte en kvinnlig ledamot (). Somliga kommenterade voteringstiderna. Riksdagsarbetet är upplagt för att passa stockholmarna. Med voteringar både kl. 9 och 17 tar man upp stora delar av veckan i stället för att baka ihop det till en enda votering. (BK) En annan kvinnlig ledamot framhöll att voteringstiderna inte är okontroversiella. De som bor i vill ha votering tidigt så att de kan hämta barnen på dagis efteråt. De vill också ha votering . Vi som bor ute i landet vill ha voteringen sent och så att vi sedan kan fara hem. Utan att direkt föreslå en konkret förändring var en ledamot () något kritisk till att arbetsplenum förläggs på typiska familjedagar som lucia och höstterminsavslutningen. En annan synpunkt gällde möjligheten att sätta in ersättare för ledamöter med sjuka barn. Man har rätt till föräldrapenning, men vi får inte in någon ersättare. Det funkar inte riktigt. Det går inte att ha fyra småbarnsföräldrar i ett utskott. Även mötestiderna i allmänhet nämndes. Inga möten borde förläggas efter . Någon ansåg att man måste öka möjligheterna att arbeta hemifrån och att det borde vara minst en till plenifri vecka per termin (BM). En lösning av ett mera skämtsamt slag är att göra mindre. Denne ledamot () menade att arvodets storlek kan diskuteras, men att rätten till reseersättning måste försvaras. Man måste på alla sätt bejaka möjligheterna att resa till och från om man inte vill ha en riksdag som består av ensamstående medelålders män bosatta i .. Utan att lägga fram något förslag tog en ledamot () upp beskattningen av förmåner. Om min man kommer upp till och bor i min riksdagslägenhet så ska det förmånsbeskattas. Det är alldeles horribelt. Men lagen finns ju, och man kan inte ändra den bara för riksdagsledamöterna. Men det är ogint, vi vältrar oss inte precis i lyx. Vi förgör oss själva för att vara andra till lags. Slutligen framfördes också en åsikt om ceremonielet vid öppnande. Man blir lika irriterad varje gång som kungen eller talmannen hälsar en välkommen tillbaka efter det långa sommaruppehållet, som om man inte 2005/06:URF2 9 LEDAMOTEN OCH FAMILJEN utfört något riksdagsarbete . Det ger näring åt mediernas vrångbild. Den klart dominerande bilden är att ledamöterna tycker att ledamotskapet och föräldraskapet är svårförenliga. Det gäller de ledamöter som inte har egen erfarenhet av denna situation likaväl som de som har detta bakom sig. Uppfattningen dominerar även hos dem för vilka det just nu är en praktisk verklighet att försöka få dessa delar av livet att gå ihop. Att det är en stor skillnad beroende på avståndet mellan och hemmet är givet, vilket däremot inte behöver betyda att det är problemlöst att ha familjen i , men inte heller att det inte för några trots allt tycks fungera med familjen på längre avstånd. Som många påpekat är arbetet i inget 95- jobb och kan inte heller bli. Man behöver inte förvånas över den bild som framträder. Det som däremot kanske är förvånande är att det trots allt finns ledamöter med barn hemma som tycker att det fungerar på ett godtagbart sätt. Några äldre kvinnliga ledamöter var inne på att man hos yngre kvinnor ibland kan se en tendens att om inte skönmåla den egna situationen så åtminstone beskriva den i ganska positiva ordalag, det går bra, och jag är inte särbehandlad. Framför allt yngre kvinnor skulle av ren självbevarelsedrift övertyga sig själva och omvärlden att det fungerar. Den som har perspektiv på livet och har den hårda tiden bakom sig skulle däremot lättare kunna tillstå hur svårt det faktiskt varit. Möjligen framskymtar detta i några av svaren. Vi noterar dock att flera av de yngre ledamöterna garderar sig. Det är först efteråt som man kan veta om det fungerade. Det framfördes också tankar om s.k. dubbelbestraffning, en av de s.k. härskarteknikerna. Den som hävdar att det inte går att förena riksdagsuppdraget med ett ansvarstagande föräldraskap, skuldbelägger den som prövar och tycker att det går. Den som avstår, eller som ställer upp men är tydlig med sina prioriteringar av familjelivet, skuldbeläggs för sin hållning. Damned if you do, damned if you dont. Kan vi urskilja något könsmönster i svaren? Vi kan egentligen inte urskilja några könsrelaterade skillnader i svaren på grundfrågan om det är svårt eller lätt att förena riksdagsuppdraget med familjeansvar. Den övervägande delen av både de kvinnliga och manliga ledamöterna ser större eller mindre problem. Både män och kvinnor talade om betydelsen av en nära och helst daglig kontakt med barnen under deras uppväxt. Det som skiljer svaren åt är snarare med vilket eftertryck man beskrev svårigheterna. Kvinnorna målade i allmänhet problemen i starkare färger. Man talade inte bara om barnen utan om de privata relationerna över huvud taget. Kvinnorna talade också i högre grad om sitt dåliga samvete. I vad mån detta är en fråga om kvinnligt och manligt språkbruk låter vi vara osagt. 9 LEDAMOTEN OCH FAMILJEN 2005/06:URF2 omöjligt att även i några av de manliga ledamöternas svar intolka ett dåligt samvete. Svårt att se lösningen Vi tycker oss kunna utläsa en viss vanmakt i svaren på frågan om vad man skulle kunna göra för att förbättra. Det är som det är, riksdagsuppdraget är ett 365-dagarsåtagande, det kan fungera för en begränsad tid, högst två mandatperioder, det är ett heltidsåtagande som vi efter bästa förmåga måste försöka anpassa oss efter. Dessa svar kom alla från manliga ledamöter. Inte förvånande om man lämnar Mot bakgrund av de svårigheter som många ledamöter beskrivit när de gäller försöken att förena riksdagsuppdraget med familjeansvar ser vi det inte som förvånande om man av detta skäl begränsar sin tid i . Människors allmänna prioriteringar i livet kan också se annorlunda ut än för bara ett par årtionden sedan. Om det till detta även kommer att en enskild ledamot inte upplever sig ha möjlighet att påverka politiken i tillräcklig grad framstår det som än mindre förvånande om han eller hon avböjer omval. I ett senare avsnitt kommer vi att uppehålla oss vid olika förklaringar till att ledamöter kan känna sig missnöjda. 10 Förekommer det kränkande särbehandling i ? I olika sammanhang har det talats om att det förekommer negativ särbehandling, diskriminering, kränkningar och förtryck av kvinnliga ledamöter i . Vi ville få den intervjuades bild av detta och ställde frågor om iakttagelser i stort av sådana missförhållanden och om den intervjuade själv upplevt sig negativt behandlad på grund av kön. Männen fick också frågan om de själva mötts av anklagelser av detta slag. Nästan alla kunde ge exempel som att kvinnliga ledare och personer som driver jämställdhetsfrågor motarbetas och att personer blir nonchalerade eller inte tagna på allvar. Vi hörde också talas om sexuella trakasserier och nedsättande kommentarer om kvinnor. Det stora flertalet sökte efter alternativa förklaringar till sådant som de uppfattat som negativt. Den upplevda negativa särbehandlingen skulle t.ex. kunna bero på att personen av något skäl har mindre politiskt inflytande. Både män och kvinnor kunde tala i termer av härskarteknik. En inte ovanlig uppfattning var att härskarteknikerna är könsneutrala och utövas av både män och kvinnor. Både män och kvinnor menade att det förekommer att man använder sig av påståenden om härskarteknik och negativ särbehandling i politiska syften. Några män ansåg att beskyllningar om negativ särbehandling i sig kan bli en kränkning. Några ledamöter var särskilt kritiska mot bemötandet från vissa regeringsföreträdare i kammardebatterna. I avsnittet återges också allmänna tankar om tolkningssvårigheter och problem att förstå och analysera skeenden. Det ges också exempel på dålig eller nedsättande behandling som inte har med kön att göra. Den kanske svåraste delen av intervjun rörde konkreta erfarenheter av negativ särbehandling, kränkning, diskriminering och förtryck på grund av kön. Det är ett känsligt område. Vi utgår från att många har svårt att tala om framför allt egna upplevelser. Vi valde att lägga in dessa frågor i mitten av intervjun. Men egentligen öppnade redan de inledande frågorna för att komma in på konkreta exempel på negativ särbehandling. Om man t.ex. menar att det är en nackdel att vara kvinna i är ju en tänkbar förklaring att kvinnor utsätts för särbe- 10 FÖREKOMMER DET KRÄNKANDE SÄRBEHANDLING I ? Mycket riktigt var det också några som hade berört frågeställningen redan innan intervjun kommit fram till detta avsnitt. Den första frågan i blocket var: Känner du till att någon blivit utsatt för negativ särbehandling/trakasserier etc. på grund av kön? Den andra frågan avsåg intervjupersonen själv: Har du själv blivit negativt särbehandlad etc.? Några män fick också frågan om de själva blivit beskyllda för att ha särbehandlat någon kvinna. En fråga om gradering Den fråga vi formulerade avsåg negativ särbehandling, diskriminering och annan kränkning på grund av kön. Vi ville alltså fånga upp allvarligare uttryck för att kvinnor eller män blir illa behandlade av skäl som har med kön att göra. Flera av svaren innebar att man väl kunde se att någon blivit annorlunda behandlad av detta skäl, men utan att man för den skull ville beskriva det i termer av diskriminering eller kränkning. Det beror på vad man menar. Att jag har blivit mindre respekterad för att jag är kvinna, det finns det massor med exempel på, men att kalla det kränkande, nej. Jag tycker nog ändå att det är en rätt så tolerant och human atmosfär. och en fråga om vad den egentliga orsaken är Det stora flertalet var inne på svårigheterna att urskilja vad som varit den egentliga grunden för ett visst handlande eller beteende. Man kunde ibland också tycka sig se flera samverkande faktorer. Tveksamheter av det här slaget känns igen från lagstiftningen som förbjuder diskriminering. Sådana lagar brottas med problemet att det i många fall inte går att objektivt fastställa vad som varit motivet till en visst handlande. har man i lagstiftningen använt sig av olika modeller för att i lagteknisk mening fastställa att diskriminering förekommit. Det har gått ut på att den som anser sig ha blivit diskriminerad inte ska behöva fullt ut bevisa vilka bevekelsegrunder motparten haft. I realiteten behöver ju inte ens den som påstås ha diskriminerat vara klar över sina motiv, och i vilket fall kan motiven vara blandade. Svårigheter av det här slaget att avgöra vad som ligger bakom ett visst handlande återkommer i flera sammanhang i intervjuerna. Vi kommer även in på detta i det avsnitt som handlar om hur ledamöterna uppfattar den bild av som bl.a. förmedlats i medierna. En ledamot menade att jämställdhet över huvud taget inte kan isoleras från frågan om makt. Hon utvecklade det så här: Det handlar ytterst om makt. Alla vi som är ledamöter är ute efter makt. Man ska kanske inte skilja ut vad som är en köns- och jämställdhetsfråga när det handlar om båda delarna. Det finns en ingrediens i jämställdheten som handlar om makt. Någon ansåg att negativ särbehandling på grund av kön t.ex. vid fördelning av uppdrag egentligen inte skiljer sig från det som inträffar för andra kategorier i samma situation. Norrlänningarna säger titta, inga norrlänningar den 2005/06:URF2 10 FÖREKOMMER DET KRÄNKANDE SÄRBEHANDLING I ? här gången heller medan skåningarna konstaterar se där, ingen från och alla känner sig lika förorättade. Att den politiska miljön i sig innebär risk för konflikter som kan vara svåra att karaktärisera berördes av flera. Det kan vara svårt att se och tolka vad som händer, och jag har aldrig kunnat sätta fingret på det och säga att så var det, och det var över gränsen. Detta är saker som främst utspelar sig mellan partierna. Några som tyckte sig ha funnit exempel på negativ särbehandling på grund av kön kunde ändå visa en reflekterande osäkerhet om riktigheten av sitt antagande om orsakssambandet. Det kunde gälla både sådant som riktats mot personen själv och saker som drabbat andra. Ett exempel på detta är den kvinnliga ledamot som beskrev de problem som hon tyckte att en yngre manlig ledamot hade att anpassa sig i utskottet. Han verkar inte höra riktigt hemma någonstans. Man har en viss form av tillhörighet. Jag har det lättare än han för jag har andra kvinnor att hålla mig till. Jag kan känna att de här mönstren finns även för män. Det är svårt att säga vad det beror på. Kanske handlar det om att vara ny i . Ett annat exempel är den kvinna som tog upp det allmänna fenomenet att andra inte lyssnar. Det händer att man ibland blir misstänkliggjord och inte lyssnad på. Men det drabbar i och för sig både kvinnor och män, det är alltid svårt att veta vad som är anledningen. Ytterligare exempel är en konflikt där den ena parten ansåg sig illa behandlad. Visst fanns det med att hon var kvinna, men jag tror nog att den största delen handlade om retoriken och taktiken. Andra förstod inte och tog inte till sig argumentationen fullt ut. Det kändes som om det var lika mycket sådana saker bakom. Det blir svårt om man ska gå på tvärs i ett partis viktiga positioneringsfrågor. Det kan bli konfrontation. Då är det viktigt att behärska retoriken och kunna förklara och att få andra att förstå. Några berättelser väckte också frågan hur man bör karaktärisera en personligt färgad konflikt mellan en man och en kvinna där kvinnan ser sig som den drabbade och tolkar detta som ett utslag av könsförtryck. Negativ särbehandling som utslag av könsmaktsordning och patriarkat, och kritik mot den tolkningen Det fanns även de som var benägna att mera generellt se negativ behandling av kvinnor som styrd av könsrelaterade faktorer. Det var då kopplat till bilden av en i och partiet rådande könsmaktsordning med manliga maktstrukturer. Vissa män håller ihop och har en strategi. Då och då fördes diskussionerna i en maktens informella korridor. Jag hölls utanför men kunde höra om jag spetsade öronen. I beskrivningar av det här slaget fanns dock tankar om att också män kan drabbas av detta och att härskskartekniker även kan utövas av kvinnor eftersom patriarkatet enligt denna teori bärs upp av både män och kvinnor. Enligt samma resonemang kan det också skapas kvinnliga maktstrukturer som blir 10 FÖREKOMMER DET KRÄNKANDE SÄRBEHANDLING I ? patriarkatets förlängda arm. I dessa tankar uteslöts dock inte betydelsen av respekt för andra människor, personkemi och andra individrelaterade faktorer. Vi fick även ta del av kritiska kommentarer till förhållandet att kvinnor tolkar företeelser som utslag av könsmaktsordning eller som tecken på rådande strukturer. Eftersom vi har så mycket fokus på genusteorier så ligger det nära till hands att tolka verkligheten på det sättet, men det gör inte bilden mera sann. En annan man resonerade på liknande sätt: Det blir väldigt anonymt att tala om strukturer och liknande när det handlar om rent personliga saker. Dessa kvinnor vill inte diskutera utan säger att det är en strukturell fråga, punkt slut. Exempel på negativ särbehandling, kränkning och diskriminering Motarbetande av kvinnliga ledare Ett återkommande tema var att kvinnliga ledare eller kvinnor med en utsatt position inte får samma stöd som manliga ledare eller t.o.m. blir motarbetade. Kvinnor som är ledare blir mer ifrågasatta och motarbetade, och det gäller både dem som är under och som är över i hierarkin. Vissa män är kvar i en gammal bild av hur det ska vara och de har en speciell manlig jargong. Sådana män kan motarbeta kvinnliga ledare så långt att de blir vingklippta. Kvinnorna får inte den bas som behövs för att kunna genomföra ledaruppdraget. Männen kanske känner en bitterhet över att inte ha kommit lika långt. Men de skulle aldrig ha gjort så mot en manlig ledare. Kvinnor i utsatta positioner behandlas sämre av både män och kvinnor. Motarbetande av dem som stöder kvinnor eller som tar upp jämställdhetsaspekter Andra exempel var motarbetande och dålig behandling av dem som stöder en kvinna t.ex. i ett nomineringsförfarande. Vi har hört berättelser om personer av båda könen som blivit illa behandlade därför att de drivit en viss linje i en nominering. Det handlade om möten som ställts in i all hast och om personer som inte längre hälsade på varandra. En person beskrev en nominering som ett maktpolitiskt spel som inte hade gått enligt ritningarna. Hade hon varit man skulle hon inte ha ifrågasatts och behandlats på samma nedlåtande och trista sätt. För mig är det uppenbart att det inte hade hänt om hon varit man. Att konsekvent föra fram jämställdhetsaspekterna på skilda politiska frågor kan bemötas med förlöjligande. En kvinna är mycket kompetent i genusfrågor. Hon är engagerad och sätter fingret i ögat på dem som arbetar i verksamheten. Det blir en ständig påminnelse om hur viktigt detta är. Men jag upplever att det kommer en mer 2005/06:URF2 10 FÖREKOMMER DET KRÄNKANDE SÄRBEHANDLING I ? eller mindre stark reaktion varje gång hon gör det. Jaså, är hon i gång nu igen, och så drar man på smilbanden. I kammaren har jag ibland upplevt att man lite smått försöker förlöjliga henne. De säger det inte rätt ut till henne men gör det bakom hennes rygg. Jag tror inte att de skulle ha förlöjligat en man på det sättet. Det bottnar nog i att hon är kvinna och ägnar sig åt frågor som inte anses så viktiga. Jämställdhet är politiskt korrekt, men ibland är det en läpparnas bekännelse att det skulle var viktigt. Männen för detta är bara män tycker att hon blir tjatig. När kvinnor specialiserar sig blir det ofta på kvinnofrågor. När hon säger och gör det man förväntar sig kan det bli förlöjligat. Hon måste komma med något nytt. Om det hon drivit länge inte blir uppfyllt ligger det där som en surdeg. Det blir svårt att gå vidare. Det känns i luften och det märks på andra sätt. De upplevda svårigheterna att driva jämställdhetsfrågor belystes ganska ingående av en annan kvinnlig ledamot. Jag blev utsatt för lite fula stick, men jag stack ju också själv ut lite mer än andra. Motståndet växte, som man ignorerade mig. Jag kom helt vid sidan av. Det bidrog till att jag också kom att konkurrera på en mans område. Jag blev kritiserad för allt jag sade och gjorde. Man såg mig inte när jag begärde ordet. När jag talade undrade man när jag skulle sluta. Alla härskarmetoder kom till användning. Kanske uppfattades jag som tuffare än vad jag egentligen är. Men jag böjde mig inte. Det ledde till mobbningstendenser. I är det så uttalat att makt är viktigt. På andra ställen kan man kompromissa för att nå fram till ett resultat. Här är det partilinjen som gäller. Om man då hävdar egna åsikter kan man mötas av den här typen av metoder. Jag uppfattar att detta hänt för att jag är kvinna och för att jag varit engagerad i kvinnofrågor. Att inte bli lyssnad på eller tagen på allvar Ett annat återkommande exempel på negativ särbehandling, av somliga beskrivet som kränkning eller trakasserier, är att låta bli att lyssna eller att med kroppsspråk eller på annat sätt nonchalera den som har ordet. När en person säger något nickar man och instämmer. När någon annan säger något berättar man en rolig historia för bänkgrannen. Det tycker jag är trakasseri. Man är blind om man inte ser vissa saker. Någon står i talarstolen och där finns andra människor som inte tycker att det är lika viktigt det man säger. Man pratar med andra eller engagerar sig i något annat utan att lyssna. Detta kan vara en form av härskarteknik, som både män och kvinnor ägnar sig åt. Jag har upplevt att personer blivit negativt särbehandlade, nästan som i skolan.