mot · GT02Ju47 · 2006-04-07 00:00:00 — beslutar att avslå regeringens proposition 2005/06:177 om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av reella rättssäkerhetsgarantier vid införandet av inskränkningar i rätten till skyddet för privatlivet och andra mänskliga fri- och rättigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av tydligare definitioner av författningshotande verksamhet och terroristbrott för att förhindra godtyckliga bedömningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att försäkra medborgarna reella rättssäkerhetsgarantier. Efter attacken mot i har de s.k. antiterrorlagarna klubbats i frenetisk fart. I den här propositionen vill regeringen ge den öppna polisen laglig befogenhet att använda hemliga tvångsmedel utan misstanke om brott och dessutom utöka Säkerhetspolisens möjligheter att använda de hemliga tvångsmedlen. Regeringens argumentation går ut på att måste försvaras mot de senaste årens terrorism, spionage, författningshotande verksamhet dvs. sådant som sägs äventyra stora samhällsvärden och utgör ett hot mot enskilda människors liv och hälsa. de gröna delar regeringens vilja att slå vakt vid skyddet av våra grundläggande fri- och rättigheter, men tar kraftigt avstånd från regeringens tillvägagångssätt. Vi är kritiska till regeringens oprecisa definition av vad som är terrorism. Vi anser att regeringens lagförslag till preventiva tvångsmedel är ett oproportionerligt intrång i rätten till privatliv. Regeringen har inte heller beaktat rätten till effektiva tvångsmedel med mer än teoretiska skrivningar och hänvisningar till rådande rättssäkerhetsgarantier som har visat sig misslyckats. Således har regeringen presenterat ett förslag till som inte är förenligt med grundläggande krav om skydd för integritet och den enskildes privatliv ett förslag som dessutom tillämpat tillsammans med övriga integritetskränkande förslag från regeringen kan komma att ge polis och säkerhetspolis en sådan insyn i enskildas privatliv som vi aldrig förr varit med om. 1984 kommer allt närmare . Behovet av preventiva tvångsmedel Regeringen påstår att det finns påtagliga behov för den öppna polisen, Säkerhetspolisen och Försvarsmakten att använda preventiva tvångsmedel. Enligt regeringen finns ett behov av att kunna inleda underrättelsearbete mot allvarlig brottslighet . På detta sätt vill regeringen motivera att kravet på skälig misstanke slopas till förmån för att brottet ska kunna antas begås. saknar här konkretiseringen av vilka typer av verksamheter som kan komma antas vara författningshotande eller terroristbrott. En otydlighet i lagstiftningen kan här leda till en godtycklig tillämpning där verksamheter som varken är organiserad brottslighet eller författningshotande kan komma att utsättas för de nya preventiva tvångsmedlen. Exempel på detta finns redan från där fälldes för terroristbrott då de vecklat ut en banderoll på där det stod Nej till GMO-svin. Om det ska räcka med att en ideell organisation, som kämpar för en hållbar miljö, vecklar ut en banderoll på för att fällas för terroristbrott, är definitionen av terroristbrott fullt så öppen för godtyckliga bedömningar att organisationer som inte på något sätt har författningshotande avsikter motarbetas. ser den anstående utvecklingen som ett överhängande hot mot medborgarnas möjligheter att hävda sina medborgerliga fri- och rättigheter samt utöva politiska påtryckningar mot rådande makthavare att tänka till, och i slutändan ett gravt hot mot rättssäkerheten då ingen vet vad för typ av verksamhet som enligt lagförslaget kan antas klassas som terrorism. Skyddet för den personliga integriteten är grundlagsfäst i 1 kap. 2 § tredje stycket andra meningen i regeringsformen. Rätten till privatliv fastslås även i , artikel 8. Staten har rätt att inskränka den personliga integriteten om det är försvarbart enligt vad som föreskrivs 2 kap. 12 § regeringsformen, och om de aktuella tvångsmedlen enligt praxis kan ses som godtagbara i ett demokratiskt samhälle samt överensstämmer med proportionalitetsprincipen och effektivitetsprincipen. Utgör de preventiva tvångsmedlen ett proportionerligt intrång i privatlivet? En generell princip som genomsyrar rättspraxis är proportionalitetsprincipen. Åtgärder som till sin typ är konventionsenliga kan godtas endast om de står i rimlig proportion till det intresse de är menade att tillgodose. Endast då det finns ett nödvändigt förhållande mellan dessa två faktorer är ingreppet proportionerligt, och endast då kan ingreppet anses nödvändigt i ett demokratiskt samhälle. Domstolen uttalar ofta att nödvändigheten ska vara convincingly established1. Inskränkningen av rätten till privatliv ska även vara förutsebar i rimlig utsträckning. Regeringen nöjer sig i propositionen med att konstatera rättspraxis och går inte närmare in på huruvida förslaget överensstämmer med denna. Vi ser detta inte bara som en mycket bristfällig analys av förslagets konsekvenser, utan också som en obefintlig sådan. Här kräver vi att regeringen återkommer närmare med en analys huruvida inskränkningen i privatlivet är att ses som ett proportionerligt sådant. Enligt ska det finnas tillgängligt en reell möjlighet till skadestånd om det finns uppenbara risker att enskilda i vissa fall riskerar att bli föremål för inskränkningar av rätten till privatliv. ser här en klar risk att oskyldiga drabbas av denna typ av preventiva hemliga tvångsmedel, och således är det uppenbart att måste tillgodose den enskilde med effektiva rättsmedel för att lagen inte ska anses strida mot artikel 13 i . Regeringen har klarlagt att lagförslaget innebär en kränkning av privatlivet och därmed krävs enligt konventionsrättslig praxis att det inhemska systemet tillgodoser den enskilde med skadestånd.2 Rätten till effektiva rättsmedel, och i det här fallet specifikt skadestånd, ska enligt hävdvunna effektivitetsprincip vara mer än en papperstiger. är inte menad att garantera rättigheter som är enbart teoretiska eller illusoriska, utan rättigheter som är praktiska och effektiva. Detta framgår tydligt av domar. I sin essens innebär detta att tenderar att se förbi fasader och formaliteter och fokusera på individens reella möjligheter att införliva sina rättigheter enligt konventionen i det inhemska systemet. Regeringen har valt att inte föreslå den mest självklara rättssäkerhetsgarantin, nämligen rätten till skadestånd från staten i fall av otillbörligt användande av de föreslagna hemliga tvångsmedlen. ser detta som direkt stridande mot gällande konventionsrätt. Andra brister på rättssäkerhetsgarantier Regeringen hänvisar i övrigt till rättssäkerhetsgarantier, såsom att tvångsmedelsanvändningen ska domstolsprövas, offentliga ombud ska bevaka den enskildes rätt, det eventuella införandet av en tvångsmedelsnämnd samt att tillstånd enbart ska ges ut en månad åt gången. Vad gäller offentliga ombud visar regeringens skrivelser till om utövande av hemliga tvångsmedel att införandet av offentliga ombud inte ökat antalet avslag på ansökan om hemlig kameraövervakning. Vad gäller hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning har endast en begäran om tillstånd avslagits av domstol . Denna bifölls senare av högre instans. har många av de offentliga ombuden starkt kritiserat sina ytterst begränsade möjligheter att hjälpa medborgarna tillvarata sina medborgerliga fri- och rättigheter. Det har framkommit att såväl domstolens som de offentliga ombudens reella möjligheter att pröva en ansökan om exempelvis hemlig teleavlyssning är ytterst minimala. Det skulle till och med kunna ifrågasättas om inte den rättsliga prövningen och de offentliga ombudens inblandning i proceduren är av rent formellt slag. Regeringen hänvisar även till inrättandet av en särskild nämnd, , med uppgift att granska myndigheternas användning av hemliga tvångsmedel. Vad utredningen inte har tagit ställning till är inrättandet av ett kontrollorgan för myndigheternas användning av tvångsmedel, som är underställt , liksom är. Utredningen vill att nämnden ska ligga under regeringen. Vi menar att det är lämpligare att ett kontrollorgan underställs . Dessutom anser vi att kontrollorganets kompetens borde ha utretts ytterligare och att organet borde ha såväl möjlighet att granska enskilda ärenden som att göra system- och verksamhetstillsyn. Detta skulle vara ett sätt att stärka enskildas integritet, ge dem en möjlighet att åtminstone i efterhand få reda på vad som hänt, liksom att få en redovisning av om de hemliga tvångsmedlen haft önskad effekt. En hänvisning till en nämnd, vars närmare uppbyggnad, befogenheter och placering i statsapparaten ännu inte är slutligt avgjord, förstärker inte regeringens förslag. Det försämrar förslaget och förstärker vår övertygelse om förslagets undermålighet. har bara en person som utsatts för exempelvis hemlig telefonavlyssning och senare åtalas i domstol möjlighet att ta del av den bevisning som tagits fram genom det hemliga tvångsmedlet, och ges därmed en chans att bemöta den informationen som tagits fram. De personer där avlyssning eller liknande inte lett till rättsliga åtgärder förblir dock ovetande om att de utsatts för en integritetskränkande åtgärd. Detta är naturligtvis en orimlig situation som måste åtgärdas. vill därför införa en upplysningsskyldighet kopplat till ett skadeståndsansvar för de personer som otillbörligt blivit utsatta för ett hemligt tvångsmedel. Det är inte minst högst anmärkningsvärt att regeringen inte vill invänta betänkande som väntas . Detta skickar ett tydligt budskap till svenska folket att regeringens avvägningar för att säkerställa medborgarnas rättssäkerhet är tomma ord. slutsatser kommer alltså inte att bli föremål för avvägningar i regeringens iver att införa antiterrorlagar. Vi ser det således som ofrånkomligt att regeringen inväntar betänkande för att därefter föreslå lämpliga åtgärder för att tillförsäkra medborgarna reella rättssäkerhetsgarantier. Se t.ex. mot , , appl. nr 38432/97, para. 43 och 48. Se t.ex. Klass m.fl. mot , , appl nr 5029/71.