mot · GU02Ju255 · 2006-10-23 00:00:00 — Tvångsmedel och medborgerliga fri- och rättigheter 4EU:s definition av terroristbrott4 6Ökad rättssäkerhet vid användningen av hemliga tvångsmedel6 7Lagen om särskild utlänningskontroll7 9.1.1Behov, effektivitet och nödvändighet10 9.2Förslagen stred mot grundlagen12 13.1FN-konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning15 14Sveriges övriga åtaganden i internationella konventioner rörande mänskliga rättigheter16 15Tilläggsprotokoll nr 12 till angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna17 16Demonstrations-, förenings- och mötesfrihet18 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör verka för att EU:s definition av terroristbrott rivs upp. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att sammansättningen i ska motsvara sammansättningen i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ska ges i uppdrag att kontrollera uppgifter om enskilda som lämnas ut till annan stat. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att en tvångsmedelsnämnd med representation från samtliga riksdagspartier ska inrättas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regler för upplysningsskyldighet och skadeståndsansvar vid obefogade beslut om hemliga tvångsmedel ska utredas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över lagstiftningen när det gäller offentliga ombud. beslutar att lagen om särskild utlänningskontroll ska avskaffas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att Datainspektionen ska vara den myndighet som hanterar tillståndsgivning och kontroll av allmän kameraövervakning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att enskild som utsätts för tvångsmedel såsom frysning av tillgångar eller listning på EU:s s.k. terroristlistor ska ha rätt att få sin sak prövad i svensk domstol. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att tillsätta en utredning med uppgift att utforma förslag om implementering av i svensk rätt genom skapandet av ett särskilt tortyrbrott, införande av förbud mot att åberopa bevis som tillkommit som följd av tortyr samt regler om rimlig och adekvat gottgörelse till tortyroffer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att konventionerna om mänskliga rättigheter ska inkorporeras i svensk rätt och att en översyn ska göras gällande övriga konventioner som undertecknat så att det står klart att lever upp till de åtaganden konventionerna kräver.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör inleda en process för undertecknande och ratificering av tilläggsprotokoll nr12 till angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen ska verka för att förhandlingarna om regler för registrering av föreningar, deras medlemmar och ekonomiska förehavanden genast avbryts. 1 Yrkande 11 hänvisat till KU. 2 Yrkande 12 hänvisat till UU. Mänskliga rättigheter är ständigt ifrågasatta och måste därmed ständigt försvaras. När det gäller de politiska rättigheterna är det kanske framför allt rätten till privatliv, yttrandefriheten och föreningsfriheten som får stryka på foten utan vidare diskussion men också rätten till rättvis rättegång och faktiskt också förbudet mot tortyr. Utvecklingen när det gäller mänskliga rättigheter är att dessa ständigt får stå tillbaka i kampen mot terrorism och s.k. internationell brottslighet. Det nya säkerhetstänkandet innebär att hoten likställs inom och även om förutsättningarna är mycket olika i de olika länderna såväl inom som mellan och . Denna likställning förutsätter i sin tur ett misstänkliggörande av folkgrupper och även politiska partier. I har man valt att förbjuda det politiska partiet Batasuna. I har enligt uppgift razzior genomförts bland kurder utan konkreta anklagelser eller misstankar. I ges möjlighet till att övervaka utländska medborgare utan att brottsmisstanke presenteras eller att frågan kan prövas i domstol trots att detta torde strida mot för mänskliga rättigheter. På närmare håll har sorgligt nog gått i första ledet när det gäller att kränka förbudet mot tortyr genom det spektakulära utlämnandet av två egyptiska män via amerikansk försorg till säkerhetstjänst. När det gäller förbud av politiska och andra organisationer har dock lyckligtvis fortfarande inställningen att det inte är organisationer utan handlingar som ska vara förbjudna. inställning är och kommer att förbli att de mänskliga rättigheterna är odelbara och ständigt utsatta för attack. Vi kommer inte att ge vika för dessa attacker utan vårt mål är att ständigt försvara de friheter som är en förutsättning för att demokratin ska bestå och utvecklas. Vi är övertygade om att demokrati inte kan försvaras genom att begränsningar i de demokratiska rättigheterna införs. De rättigheter som generationer före oss slagits för att få till stånd måste bevaras och utvecklas. 4EU:s definition av terroristbrott Efter kom överens med regeringarna i de övriga EU-länderna om att lagstifta mot terroristbrott. hade man haft stora problem med att finna en definition som var klar och invändningsfri av vad som bör anses som ett sådant brott. Det lyckades man inte med den här gången heller, men tog ändå ett hastigt beslut. Den definition som finns i vår svenska lagstiftning från för att uppfylla det som den föregående regeringen kommit överens om i EU, har denna svaghet och uppfyller inga rimliga krav på rättssäkerhet och legalitet. Samma problem gäller för den bestämmelse om ansvar för terroristbrott, genom vilken vi genomfört EU-beslutet i . Regeringen bör verka för att EU:s definition av terroristbrott rivs upp. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. publicerades det mycket ambitiösa arbetet som fått namnet . Flera tusen sidor i nio volymer bestående av forskarrapporter och analyser av dessa och dessutom en mängd annat arbete överlämnades till dåvarande justitieministern, . Innehållet i dessa volymer är en genomgång av den olagliga registrerings- och avlyssningsverksamhet som bedrivits av säkerhetspolisen och andra fram till nutid. Den stora nyheten i betänkandet var kanske omfattningen av verksamheten. Flera hundra tusen personer har olagligt övervakats och dessutom har ett stort antal journalister varit utsatta för liknande kontroll och angiveri på lösa grunder. Den olagliga övervakningen och utlämnandet av uppgifter ur olagliga register har lett till allvarliga konsekvenser för enskilda. Att ett antal personer hindrats i sin yrkesutövning är irreparabelt, och det kan konstateras att den kompensation som utbetalats till några få inte kan uppväga den kränkning som dessa personer varit utsatta för. Detta till trots har ingen person i beslutsfattande ställning åtalats för händelserna. Ingen ansvarig har heller bett om ursäkt för de kränkningar enskilda råkat ut för. Det krävdes mycket hårt arbete av många för att få till en kommission med uppgiften att utreda den olagliga åsiktsregistreringen och övervakningen som drabbat så många. Efter att rapporterna presenterats har dock debatten om ansvar tystnat fort. Besvikelsen över detta har varit stor, både bland dem som utsatts för övergrepp och bland många som slåss för mänskliga rättigheter i övrigt. Den relevanta frågeställningen borde givetvis ha varit hur denna massiva övervakning, förutom att den påverkat enskilda individer i deras yrkesutövning och i privatlivet, har påverkat det demokratiska samtalet, föreningsfriheten och andra friheter som vi tar för givet. I samband med avslöjandena om IB och den massiva hemliga och olagliga övervakningen som svenska myndigheter gjorde sig skyldiga till under ett antal årtionden tillsattes som en garant för bättre hantering av dessa frågor. I finns två partier representerade nämligen och Socialdemokraterna. Det är en märklig inställning att endast de två största partierna ska delta i kontrollen av säkerhetspolisen, och har därför länge drivit att alla partier borde vara med och ta ansvar för denna kontroll. Vi föreslår därför att en förändring av sammansättningen av genomförs så att alla partier i representeras i . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har frågan om säpos utlämnande av uppgifter om enskilda till utländska säkerhetstjänster diskuterats. Frågan har aktualiserats genom att en svensk fredsaktivist av israelisk polis nekats inresa till med hänvisning till uppgifter från svenska säkerhetspolisen. Den svenska fredsaktivisten har inte anklagats för några brott eller att ha gjort sig skyldig till skadlig verksamhet. Att säkerhetstjänster har kontakter med sina internationella motsvarigheter är i sig inget konstigt och heller inte dåligt. anser dock att det måste vara möjligt att kontrollera uppgifter som lämnas ut för att undvika att enskilda drabbas på ett orimligt sätt. uppgift är att kontrollera att säpos register är lagliga och dessutom att utföra registerkontroller av personer som ska anlitas av stat och kommun för vissa känsliga uppgifter. När det gäller uppgifter som lämnas till utlandet om enskilda svenska medborgare finns ingen motsvarande kontroll. Det torde vara fullt möjligt att utvidga uppgift till att även omfatta kontroll av uppgifter som lämnas ut om enskilda till annan stat. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6Ökad rättssäkerhet vid användningen av hemliga tvångsmedel har en del åtgärder vidtagits för att öka rättsäkerheten när det gäller hemliga tvångsmedel som vidtas med lagstöd. Det gäller rätten till ombud vid beslut om användning av tvångsmedel och även vissa förbättringar när det gäller den skrivelse som avlämnas till med redovisning av polisens användning av tvångsmedel. Den insyn och kontroll som finns över den öppna polisens hemliga tvångsmedelsanvändning är dock inte tillräcklig. har länge drivit frågan om att tillsätta ett organ med insyn i all den hemliga tvångsmedelsanvändning som den öppna polisen har rätt till, även enskilda och pågående ärenden. med representation från samtliga riksdagspartier bör inrättas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För detta ändamål avsätter tvåmiljoner kronor under utgiftsområde 1. Frågan har utretts och utredaren har då kommit fram till att verksamheten bör med en budget på enmiljon kronor efter en jämförelse med (). Vi gör dock bedömningen att verksamhet kommer att vara mer omfattade än FUN:s och att även representation från samtliga riksdagspartier kräver visst ökat anslag. Se även motionen Utgiftsområde 1 (K335). En person som utsätts för exempelvis hemlig telefonavlyssning eller hemlig teleövervakning och som sedermera åtalas i domstol får den bevisning som finns till hands presenterad för sig och ges självklart också möjlighet att bemöta densamma. Detta gäller även bevisning som har framkommit genom hemliga tvångsmedel. Ett stort antal personer där avlyssningen inte lett till rättsliga åtgärder förblir dock ovetande om att de utsatts för integritetskränkande behandlig. Självklart är det orimligt att den som är åtalad får kunskap om detta men inte den som fått misstankarna mot sig obekräftade. Det är inte säkert att en avlyssningsåtgärd eller liknande varit obefogad även om ärendet inte lett till åtal, men en upplysningsplikt skulle ge den enskilde möjligheten att få sin sak prövad. Detta torde gynna såväl tilltron till rättsväsendet som stärka rättssäkerheten. Om det vid en prövning visar sig att den integritetskränkande åtgärden varit obefogad ska skadestånd kunna utgå. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att polisen ska få använda hemliga tvångsmedel krävs beslut i domstol. I förhandlingen företräds allmänhetens intresse av ett s.k. offentligt ombud. Dessa infördes under förra mandatperioden som ett led i att förbättra rättssäkerheten. Det har dock riktats omfattande kritik mot de offentliga ombudens villkor när det gäller att utföra uppdraget. Kritiken har inte minst kommit från flera som själva varit offentliga ombud, men som senare lämnat sina uppdrag. Den har bestått i det man menar vara det olämpliga i att regeringen utser ombuden och att ombuden endast företräder allmänheten och inte den mot vilken tvångsmedlen ska användas. Den har vidare handlat om att beslutsunderlag ofta inte varit tillgängligt för ombuden förrän vid sittande förhandling och att underlaget dessutom ofta varit undermåligt. Lagstiftningen vad gäller offentliga ombud bör ses över. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7Lagen om särskild utlänningskontroll För att bekämpa terrorism har det funnits särskilda möjligheter att övervaka och utvisa utlänningar, när det anses finnas risk för att dessa kan begå terroristbrott. Bestämmelserna finns i lagen om särskild utlänningskontroll. Lagen är en diskriminerande lagstiftning som bygger på ett misstänkliggörande av utländska medborgare. Om det finns misstankar om brottslig verksamhet kan rättsliga åtgärder vidtas även utan denna lag, precis som i de fall svenska medborgare misstänks för terroristbrott. Om det kan konstateras att han eller hon varit delaktig i terroristattentat tidigare kan rättsliga åtgärder vidtas inom eller genom utlämnande till annat lands rättsliga myndigheter. Lagen är istället till för att sänka kraven på rättssäkerhet. Den kan tillämpas utan att konkreta brottsmisstankar uppstått. Vidare är det så att även om en tingsrättsförhandling ska hållas och rätten yttra sig är det regeringen som ensam avgör ärendet. Detta innebär ett olämpligt sammanblandande av den verkställande och den dömande makten. saknas grundläggande rättssäkerhetskrav, såsom tvåpartsförfarande och offentlighet, i den instans där ärendet slutligen avgörs. I de fall där ärendet bedöms som brådskande går ärendet direkt till regeringen. Personer, som med stöd av lagen dömts till utvisning, får tas i förvar. De får också ta personer i förvar om de bedömer att det är sannolikt att de skulle dömas till utvisning utan något rättsligt förfarande. Regeringen redovisar användningen av lagen om särskild utlänningskontroll i en särskild skrivelse. Denna redovisning är dock undermålig och innehåller t.ex. inte någon redovisning av de tvångsmedel som använts med stöd av lagen. Lagen om särskild utlänningskontroll bör avskaffas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde har länge varit en fråga för diskussion. Kan förekomsten av kameror vara brottsförebyggande? Är förekomsten av övervakningskameror en förutsättning för utredning av brott? Kan övervakningskameror vara ett hjälpmedel vid utredning av brott? Självklart är svaret på alla dessa frågor i den bästa av världar ibland ja. Dock får förekomsten av övervakningskameror aldrig ses som ett undergörande trygghetsmedel. Självklart är antalet rån i nattöppna butiker mer beroende av ett stängt kassaflöde och förbud mot ensamarbete än övervakningskameror. Självklart är det bättre med kundvärdar på kollektivtrafiken än övervakningskameror. Självklart kan polisen ibland ha nytta av bilder från kameror när brott ska utredas men långt ifrån alltid. anser att kameror ska få användas för övervakning av allmänna platser med det ska ske under kontrollerade former och med restriktivitet. Tillsynen över de tillstånd som lämnas av länsstyrelserna lämnar mer att önska. Tillämpningen av tillståndsgivningen och föreskrifterna för sådana tillstånd skiljer sig åt över landet. Detta är inte en tillfredsställande ordning. är det 24 myndigheter som handlägger dessa ärenden. menar att värnandet om den personliga integriteten skulle vinna på att det var en myndighet som handlade dessa ärenden. I de flesta andra europeiska länderna är det dataskyddsmyndigheterna som sköter denna hantering. anser att Datainspektionen ska vara den myndighet som sköter tillståndsgivning och kontroll av kameror på allmänna platser. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. föreslog den föregående regeringen att polisen vid misstanke om vissa brott och under vissa förutsättningar ska få rätt att i hemlighet placera mikrofoner på platser för att sedan avlyssna de samtal som pågår i rummet eller på platsen. Detta kallas i propositionen för hemlig rumsavlyssning (prop.2005/06:178). I folkmun kallas det dock för buggning och det är den termen vi kommer att använda i motionen. är motståndare till buggning eftersom vi anser att det innebär alltför stora inskränkningar av den personliga integriteten och att vare sig behov eller effektivitet är belagda. Det är allmänt konstaterat att buggning innebär större integritetsintrång än de hemliga tvångsmedel som är tillåtna i , där de mest integritetskränkande medlen får anses vara hemlig teleavlyssning och hemlig kameraövervakning. Propositionen beskrev på ett bra sätt det stora integritetsintrång som sker: Hemlig rumsavlyssning, i vart fall där avlyssningen pågår någon tid, måste anses innebära en mer total kontroll än hemlig teleavlyssning. Detta hänger samman med att polisen kan lyssna på allt som sägs och även på annat än samtal i den avlyssnade lokalen, vid alla tider och oavsett vilka som vistas där. JO har påpekat kan mängden överskottsinformation bli omfattande. Det finns dessutom anledning att anta att människor i allmänhet är något mer återhållsamma med vad de säger i telefon än med vad de säger till varandra på tu man hand. I sin bostad torde de allra flesta människor utgå ifrån att ingen annan kan lyssna på det som sägs. Till detta kommer att hemlig rumsavlyssning ibland måste förenas med den ytterligare kränkning det innebär att polisen får rätt att bereda sig tillträde till bostäder för att placera ut de tekniska hjälpmedlen. JO har menat att skillnaden mellan buggning och hemlig teleavlyssning är en artskillnad och inte en gradskillnad. JO har även menat att det finns risk för ryktesspridning och misstankar om missbruk av buggningen. Detta, menar JO, kan rubba allmänhetens tilltro till polisen och rättsväsendet i övrigt. Justitiekanslern skriver i sitt remissvar att det inte är ovanligt att han får inleda förundersökningar om misstankar om spridning av uppgifter från hemlig teleavlyssning och att man måste utgå från att uppgifter kommer att spridas av enskilda poliser även vid buggning, om lagförslagen genomförs. Försvarare av buggning brukar hävda att den som har rent mjöl i påsen inte har något att frukta. Problemet är att det sällan går att vara helt säker på vem som har gjort sig skyldig till ett brott. Mikrofoner kommer att placeras i miljöer där oskyldigt misstänkta befinner sig. Därtill kommer kränkningar som alltför ofta förbises, nämligen de kränkningar som personer i de misstänktas omgivning får utstå. Liknande kränkningar förekommer när hemlig teleavlyssning används. Där avlyssnas även den som den misstänkte samtalar med. Buggning är dock en långt mer ingripande åtgärd, vilket gör att drabbandet av oskyldiga blir desto allvarligare. Dessutom torde fler oskyldiga drabbas vid buggning än vid hemlig teleavlyssning. Det fanns en lång rad anledningar till att tog initiativ till att propositionen om buggning skulle läggas på is. Lagrådet menade i sitt yttrande att om lagstiftningen ska genomföras så bör kraven för när den ska få användas skärpas. De ansåg att det inte var tillräckligt att det kan antas att ett brotts straffvärde ska överstiga fängelse , utan att det istället skulle krävas att det med hänsyn till omständigheterna föreligger övertygande skäl att anta att brottets straffvärde överstiger fängelse . De ansåg också att misstankegraden bör höjas från skäligen misstänkt till på sannolika skäl misstänkt, vilket även remissinstanser krävt. Dessa krav ledde inte till ändringar. befarade därför att lagförslagen kunde leda till en alltför extensiv tillämpning. I förslagen undantogs några miljöer som ansetts vara nödvändiga att skydda från insyn. Detta gäller stadigvarande platser för samtal mellan försvarare och misstänkt, mellan läkare/psykolog och patient och platser för bikt eller själavård. Detta gällde dock endast stadigvarande platser och inte tillfälliga, vilket i vissa fall kan göra undantagen verkningslösa. Exempelvis sker själavård inte sällan i enskilda personers hem. När det gäller medieredaktioner gäller att avlyssning får ske om det finns synnerliga skäl att anta att brott begås på platsen. Något undantag för journalister i övrigt finns inte; dvs. att uppgifter som lämnas i syfte att publiceras och som meddelas på annan plats än på en redaktion inte är skyddade. Lagförslaget om buggning innebär också ett antal följdändringar i andra lagar. Vi väljer i denna motion att bara nämna en av dessa. Om lagstiftaren skulle välja att genomföra förslaget om buggning skulle svensk polis vara skyldig att genomföra buggning som beslutsats i övriga stater inom EU, enligt EU-beslut om rättslig hjälp. Svensk polis ska också kunna begära motsvarande hjälp i andra länder. I lagförslaget finns ingen analys av rättssäkerhetsgarantier när svensk polis begär hjälp utomlands och vice versa. 9.1.1Behov, effektivitet och nödvändighet Artikel 8 i säger att var och en har rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Begränsningar av denna rättighet får endast göras om det kan anses nödvändigt i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till det ändamål som föranlett inskränkningen. En inskränkning måste alltså vara proportionerlig. För att kraven enligt artikel 8 ska vara tillgodosedda krävs en redovisning av att det finns ett behov av de föreslagna medlen, att de är effektiva för sitt syfte och att de är nödvändiga. Lagrådet riktade hård kritik mot lagrådsremissen på dessa punkter. Man menade att någon närmare analys av behoven och effektiviteten av buggning inte fanns. I Lagrådets yttrande kritiseras också det alltför vida tillämpningsområdet för den föreslagna lagstiftningen. När det gäller de behov som föreligger inom säkerhetspolisens område och den öppna polisens bekämpande av organiserad och systemhotande brottslighet så har det gjorts försök att motivera dessa, även om man inte lyckats. Dock har den föregående regeringen föreslagit att buggning ska få användas även vid fler brott. Lagrådet riktar kritik mot att någon motivering för dessa åtgärder inte fanns i lagrådsremissen. Bland annat nämner man att lagstiftningens tillämpningsområde är långt vidare än vad som är fallet exempelvis i . I propositionen hänvisas till stora terroristattentat . Vi kan dock notera att i dessa länder har buggning varit tillåten, men ändå inte kunnat användas för att stoppa attentaten. När detta påpekas brukar motargumentet vara att så många andra attentat stoppats, men att det inte är möjligt att berätta om dessa. Slutsatsen måste då bli att man menar att lagstiftaren behöver ta ett beslut baserat på ett underlag som måste vara hemligt även för lagstiftaren. En sådan ordning kan vi inte ha, särskilt inte när det handlar om inskränkningar av personers fri- och rättigheter, där motiven för besluten måste vara särskilt väl redovisade. Efter att ha försökt påvisa behovet av buggning erkändes att Det är naturligtvis svårare att uttala sig om metodens effektivitet och om vilka resultat som kan förväntas vid en användning av hemlig rumsavlyssning. Man hänvisar till att polisen i andra länder anser att metoden är effektiv. Man hänvisar också till en tysk studie där buggning i av fallen gav indicier, i nya utredningsuppslag och i av fallen bevis. Att detta används som ett argument för att metoden skulle vara effektiv är märkligt. anser att detta inte kan ses som något annat än en väldigt låg effektivitet där de flesta som buggats har blivit utsatta till ingen nytta. Istället finns risken att buggningen används som ett spaningsverktyg.