mot · GU02U253 · 2006-10-30 00:00:00 — Resultatet blir att de förser västvärlden med alltmer exotisk mat som vi här betalar allt mindre för, som svälten består i deras egna länder. Det finns ibland ett märkligt samband mellan spannmålsproduktion och undervikt hos barn: som spannmålsproduktionen i ett land ökar kan antalet undernärda barn öka! En ökad tillgång på jordbruksprodukter innebär således inte per automatik att motsvarande ökning sker i livsmedelskonsumtionen. levde av världens undernärda barn i länder med en överproduktion av mat. Livsmedelssuveränitet för ett fattigt land är således alltså av avgörande betydelse för att målet om nollsvält ska uppnås. Den bör därför verka för att dess samarbetsländer ska uppnå detta. Som tidigare angivits finns det alltså egentligen tillräckligt med mat för att förse alla människor på jorden med mat för dagen. Men i vissa regioner, främst i söder om , är även tillgången till föda ett problem i sig och uthålligheten i konventionella odlingssystem har inte varit tillfredsställande, vare sig ekonomiskt, socialt eller ekologiskt. Dessa odlingssystem har visat sig särskilt lite lämpade för småbrukare i lågproduktiva områden. Faktum är att cirka tre fjärdedelar av de fattiga i världen är bosatta på landsbygden. Trots att man räknar med att en majoritet av världens befolkning kommer att vara bosatta 2020 kommer fortfarande av de fattiga att leva på landsbygden. Mycket talar därför för behovet av ett landsbygdsutvecklingsfokus för att minska fattigdomen. Fattiga människor lämnar sina hem på landsbygden för att flytta in i städer, bara för att där uppleva ett annat slags fattigdom. Minskar fattigdomen på landsbygden ökar inte fattigdomen i städerna, utan tvärtom FAO visar att landsbygdsutvecklingsprogram gynnar både stad och land, till skillnad från fattigdomsbekämpning i städerna, som enbart visat sig gynna städernas utveckling. Dessutom räcker det inte med att konstatera att det finns tillräckligt med mat för allas behov . Det jordbruk som bedrivs måste också vara uthålligt för att garantera livsmedelsförsörjningen . Ekologiskt lantbruk kan bidra till ekonomisk tillväxt med sin minimerade inverkan på miljön, naturresurserna och människors hälsa, med miljödriven affärsutveckling, minskning av användandet av fossila bränslen, diversifiering av energikällor, bevarande av biologisk mångfald och en minskning av fattiga människors exponering för farliga kemikalier. Det ekologiska jordbruket har ofta stora likheter med ett traditionellt och ur många generationers erfarenhet framsprungna odlingsformer: ett utnyttjande av lokala resurser med liten insats av inköpta produktionshjälpmedel. Man använder organiska gödselmedel, vilket har positiv inverkan på markstruktur och vattenhushållning. Själva odlingen baseras till stor del på kvävefixerande växter, vilket minskar kostnaderna för konstgödsel. Det minskar också den kemiska belastningen på miljön av skadliga, naturfrämmande ämnen och den biologiska mångfalden kan bevaras. Likaså förbättrar det arbetsmiljön för dem som arbetar i jordbruket och minskar kostnaderna för hälsovård. Som ett anmärkningsvärt exempel kan nämnas att antalet dödsfall av bekämpningsmedel i jordbruket uppskattas till mellan 20 000 och 200 000 av . Slutligen ryms inom ekologisk odling även energigrödor som kan ersätta fossila, dyra bränslen till fromma för både mikroekonomin och makroklimatet. Den internationella marknaden för ekologiska produkter ökar gradvis. Ekologisk, småskalig odling ger outnyttjade möjligheter till ett merpris på marknaden som utvecklar landsbygden och minskar fattigdomen. Export av ekologiskt producerade livsmedel skulle kunna vara ett sätt för länder i tredje världen att få tillgång till nya marknader i nord. Således behövs en ny, verkligt grön revolution, som till skillnad från den tidigare vägleds av uthållighet och lokal anpassning. Den tidigare gröna revolutionen var alltför fokuserad på industriella produktionssätt med monokulturer, storskaliga bevattningssystem, genförändrade grödor och saknade långsiktig hänsyn till miljön. En sådan omställning måste också inkludera de landlösa och de småskaliga bönderna och prioritera ett diversifierat jordbruk som utgår från de lokala villkoren, lokala odlingsförutsättningar, traditioner och sociala sammanhang och inte minst från de lokala behoven. Lösningar som kommer uppifrån och utifrån tar för det mesta inte till vara den kunskap och det engagemang som finns i byar, utan tillfredsställer i bästa fall en tänkt konsumentnytta på en fjärran marknad. Ökad lokal demokrati och folkligt deltagande i utvecklingsprocesser är därför en förutsättning. Fokus måste ligga på de fattigaste, och till dessa hör de kvinnliga jordbrukarna. Det krävs ökade direkta investeringar i jordbruket för att öka tillgången på livsmedel och förbättra fördelningen, bl.a. i forskning, infrastruktur och utbildning. Ett annat slags investering som spelar stor roll är investeringar i förbättrad nutrition, det vill säga näringstillförsel. Detta är ett mycket kostnadseffektivt sätt att bekämpa svälten. I investeringssammanhang kan också mikrolån, små summor till låg ränta, spela en avgörande stor roll för utvecklingskraften på en ort och dessutom vara ett effektivt sätt att kanalisera biståndspengar. Genom sin småskalighet innebär mikrofinanserna dessutom att risken för korruption minskar betydligt. I samband med detta kan också skolmatsprogram vara väl värt att omnämnas. Skolmat med lokala livsmedel ger betydande synergieffekter och rekommenderas i FN:s rapport om hur millenniemålen ska uppnås som en enkel lösning med snabba vinster på vägen till minskad fattigdom. Fler barn får utbildning och kan bättre tillgodogöra sig undervisningen, som det lokala jordbruket stimuleras. Klimatförändringar utgör också ett hot mot jordbruket. Som en följd av klimatförändringarna, med bl.a. torka och ändrade nederbördsmönster, riskerar produktiviteten inom jordbruket i och att falla under det här århundradet. Effekterna av klimatförändringarna kommer att bli som värst i de fattiga länderna. Kampen mot klimatförändringar innebär alltså även en kamp för livsmedelsförsörjningen, och det krävs en ökad hållbar odling av energigrödor, både för att diversifiera bondens inkomstkällor och för att minska den globala klimatbelastningen. 12I-ländernas handels- och jordbrukspolitik I begreppet livsmedelssuveränitet ingår alltså bl.a. rätten att skydda sig mot dumpning och vid behov skydda sina egna marknader. De rika ländernas exportsubventioner är onekligen ett stort problem och måste bort. Fattiga länder har inga möjligheter att införa motsvarande subventioner för att skydda sig och måste därför få använda sig av de medel som står dem till buds. Utöver detta måste också de rika länderna ta bort sina tullar för förädlade produkter länderna i syd exporterar i stor utsträckning råvaror, som sedan förädlas i nord. WTO:s Doharunda, vars ambition ursprungligen sades vara att komma fram till en rättvis och hållbar ordning för världshandeln, bröt samman och trots vissa upplivningsförsök som gjorts är framtiden oviss. I kölvattnet av de multilaterala förhandlingarnas misslyckande ökar de bilaterala handelsavtalen, som i många fall ger anledning till oro. Så gör även EU:s handelskommissionärs uttalande om behovet av avregleringar inom handeln, utan hänsyn till utvecklingsperspektivet. Stabila och rättvisa regler för världshandeln, med särskilt hänsynstagande till fattiga länders behov av skydd av sin ekonomi under ett uppbyggnadsskede, är ett måste om fattigdomsbekämpning och utrotandet av hunger ska kunna bli verklighet. 13En skatt på valutatransaktioner För att kunna utrota svälten i världen krävs en ökad direkt överföring av ekonomiska resurser till fattiga länder och fattiga människor i institutionsuppbyggnad och utvecklingsprojekt och akuthjälp. Vi menar att i detta syfte kan de resurser som saknas, exempelvis saknas för att uppnå millenniemålen, skapas genom exempelvis en skatt på valutatransaktioner. Det kan ge världssamfundet, eller FN direkt, ett årligt netto på . Andra alternativa och innovativa sätt att finansiera millenniemålsarbetet i övrigt behövs alltså men de ska vara ett komplement till biståndet och inte ersätta eller tas av detsamma. Dels behövs en direkt finansiering för utveckling, dels en stabiliseringsfaktor för att länder ska slippa spekulationsattacker och kunna hålla sina valutareserver. Förslag om innovativa finansieringsmöjligheter har också diskuterats inom EU, i FN och i Interparlamentariska unionen. En rad länder har enats om att införa en skatt på flygbiljetter. Även om den nu befintliga modellen inte kommer att uppbringa stora summor menar vi ändå att det är ett steg i rätt riktning och skapar prejudikat för andra former av alternativa finansieringsmöjligheter. bör i detta syfte verka för att förutsättningslöst utreda olika alternativa finansieringsmöjligheter för att finansiera millennieutvecklingsmålen, med det övergripande målet att utrota svält och extrem fattigdom.