mot · GU02So463 · 2006-10-31 00:00:00 — ligger internationellt långt efter i både kunskap och stöd åt utsatta våldsoffer. En ny omfångsundersökning visar att av dem som lever i en samkönad parrelation utsätts för våld av något slag. Partnermisshandel har stora likheter med mäns våld mot kvinnor. Det är samma process av nedbrytning, förödmjukelse och sexuellt, fysiskt och psykiskt våld. Samhällets syn på våldet är dock annorlunda. Dessa brott räknas inte som kvinnofridskränkning även om all misshandel är olaglig och våldet ses inte som lika allvarligt. Det faktum att parterna är av samma kön misstolkas som att de är jämbördiga. Många HBT-personer drar sig för att anmäla våld inom förhållandet, dels för att man betraktar det som ett heterosexuellt problem, dels för att man känner ett slags solidaritet med HBT-samhället som man upplever sig svika genom att anmäla den som misshandlar. Det finns också en berättigad oro inför bemötandet hos polisen och det övriga rättsväsendet. Ännu svårare är det för den som inte är öppen med sin sexualitet. Att anmäla innebär då att man både kommer ut som misshandlad och homosexuell. För transpersoner är riskerna för ett inkompetent och dåligt bemötande inom rättsväsendet ännu större. Transsexuella kvinnor tas inte heller emot på flera kvinnojourer och för män finns inget skyddat boende överhuvudtaget. Vi anser att det behövs en ökad öppenhet om våld i samkönade relationer, med mer information både inom HBT-samhället och till berörda myndigheter. Först den dag socialtjänst och polis förhåller sig lika självklart gentemot homosexuella och transpersoner som mot andra kommer HBT-personer att våga anmäla misshandel inom förhållandet. Regeringen bör återkomma med förslag om hur man ska tillförsäkra att homo- och transfobin ska minska inom socialtjänst och polisväsende. Vi anser också att kvinnojourer ska uppmuntras att ta emot transsexuella kvinnor och höja sin kompetens att bemöta lesbiska som blivit misshandlade av sina partners. Behovet av skyddat boende för HBT-personer ska ses över. Många tycks tro att enbart heterosexuella par får barn. Så är det givetvis inte. har HBT-personer fått barn, på något sätt. Det handlar om lesbiska par, ensamstående, bisexuella, lesbiska och bögar tillsammans och en del ensamma bögpar. Under har alltfler börjat diskutera förutsättningarna för detta öppet, vilket vi tycker är bra. Frågan får inte gömmas eftersom det till stor del främst drabbar barnen. Vi anser att samhället måste ge förutsättningar för att hjälpa alla som väljer att bli förälder, oavsett på vilket sätt. Fertilitetsvården, graviditets- och förlossningsvården, , barnomsorgen eller familjejuridiken är i princip bara konstruerad för heterosexuella par och det finns en stor tröghet inbyggd i systemet för att ge samma stöd till andra familjekonstruktioner. Vi anser att en kompetenshöjning på HBT-området bör ske bland personalen på , på landets mödravårdscentraler och i förskolan. har lesbiska par rätt att insemineras och få fertilitetsbehandling på svenska universitetssjukhus. Denna rätt gäller emellertid inte privata kliniker, och därför blir kön till behandling längre än för heterosexuella par. För att lesbiska skulle kunna tas emot av den privata fertilitetsvården måste dessa kliniker få tillåtelse att hantera donerad sperma. påstås det finnas en brist på donerad sperma i , men inga åtgärder görs för att rekrytera nya givare. Ensamstående kvinnor är diskriminerade från all fertilitetsvård i , trots att lagen tillåter såväl ensamstående föräldraskap som adoption. Den som är rädd för vad som skulle ske om staten släppte på de hårda regleringar som styr svensk fertilitetsvård kan titta på , ett land med mycket öppna regler på området och där fertilitetsvården är välfungerande, professionell och relativt billig. anser att ensamstående kvinnor ska ha samma rättigheter till insemination som kvinnor i parrelationer. Utlandsadoptioner är, trots en lagändring, ingen realitet för homosexuella . Varken eller några andra viktiga aktörer verkar för att påverka givarländerna och barnhemmen de arbetar med. Givarländernas så kallade motvilja mot homosexuella är aldrig nationell utan alltid lokal. Olika barnhem har olika policy, regler och krav på de blivande föräldrarna, och erfarenheter från andra länder visar att det inte alls är omöjligt för homosexuella att göra internationella adoptioner. Vi vill att ges i uppdrag att aktivt söka nya möjligheter för att internationella adoptioner ska bli mer än en teoretisk möjlighet för homosexuella. får ett barn som föds inom ett äktenskap automatiskt båda parterna som föräldrar, medan det barn som föds inom ett partnerskap måste adopteras av den ena partnern, om inte barnet är tillkommet med hjälp av svensk statlig vård. Det bör bli möjligt för ett barn att ha flera vårdnadshavare. Många barn har kommit till genom insemination mellan två homosexuella par, mellan en man och två kvinnor eller mellan en kvinna och två män. I dessa fall kan det finnas fler än två vuxna människor som betraktar sig som föräldrar till ett barn och som barnet betraktar som sina föräldrar. Trots det är det bara två personer som får vara juridiska vårdnadshavare. vill att barns bästa alltid ska vara det avgörande. Ett sätt att förbättra barns skydd är att det finns en möjlighet för dem att ha fler än två vårdnadshavare, så att även den man eller kvinna som bor tillsammans med barnet och den ena vårdnadshavaren, utan att vara vårdnadshavare, och därmed av barnet uppfattas som dess förälder, kan få ta rättsligt ansvar för barnet. Detta kommer dock att medföra många olika såväl rättsliga som ekonomiska konsekvenser och kräver viss utredning. vill därför att möjligheten för barn att ha fler än två vårdnadshavare ska utredas. Intersexuella tillhör gruppen transpersoner och är personer som föds med en, biologiskt sett, oklar könsidentitet. Det innebär att personen sedan födseln har svårdefinierbara könsorgan: micropenis/stor clitoris, med/utan vagina, clitoris med testiklar, penis med äggstockar, penis med XX-kromosomer, clitoris och/eller vagina med XY-kromosomer och så vidare i en rad olika kombinationer. Intersexuell är med andra ord en individ vars anatomi har både grundläggande kvinnliga och manliga element. opereras intersexuella barn rutinmässigt utan att föräldrarna får möjlighet att förstå vad de är med och beslutar om. Barnen själva har inget att säga till om och i många fall resulterar detta i mångårigt lidande och ett liv som stympade och känslan av att de fick fel kön. Det finns påtagligt lite kunskap i om barn och vuxna som är intersexuella och hur de upplever sin situation. Vi tycker också att det i varje enskilt fall borde utredas huruvida en eventuell operation kan vänta tills barnet självt har möjlighet att ta ställning till vilken slags operation som passar den personen bäst, eller om hon vill fortsätta leva i den kropp hon är född med. Barnets rätt att bestämma över sin egen kropp måste stärkas. Det är också orimligt att hälso- och sjukvårdens avgöranden inte alltid baseras på kunskap om transpersoners levnadsvillkor. Vi anser att intersexuellas situation i behöver utredas, och då med stark utgångspunkt i de frågor de intersexuella själva och deras organisationer anser är viktiga. Den största folkrörelsen i är den samlade idrottsrörelsen med närmare 3 miljoner medlemmar. Nästa alla unga människor passerar den under sin uppväxt, vilket gör att denna tillsammans med skolan är påtagligt viktig för den sociala fostran. Det är därför viktigt att idrottsrörelsen, på samma sätt som skolan, arbetar målmedvetet och aktivt med HBT-frågor. har tagit fram en policy och en handlingsplan mot diskriminering och trakasserier på grund av sexuell läggning, för att därmed uppmärksamma de homosexuellas situation inom idrottsrörelsen. Här sägs också att exempel på frågeställningar som är viktiga att diskutera i utbildningen av ledare, tränare och aktiva på alla nivåer är att uppmärksamma tränarens sociala roll som förebild och dennes uppförande, jargong och språkbruk. Detta ser vi som mycket viktigt. Fokus på de homosexuella individer som finns och kan diskrimineras inom idrottsrörelsen är mycket angelägen, men för att långsiktigt nå ett förändrat förhållningssätt är just attityder viktiga att se närmare på. Många ledare är bra förebilder med tydliga icke-diskriminerande värderingar, men inte alla. Det är oacceptablet att idrottsledare uttrycker förakt mot homosexuella. Vanligast är förakt mot bögar. Det finns påtagligt få manliga öppet homosexuella på elitnivå inom stora sporter som fotboll och hockey. Just där är det också vanligare än i andra sporter att ledarna har en homofobisk inställning, enligt en enkät genomförd bland idrottsaktiva ungdomar (2005). Det är således uppenbart att det finns ett negativt samband mellan ledarnas attityd och öppet homosexuellas deltagande i idrotten. Ett sätt att stärka arbetet mot diskriminering på grund av sexuell läggning är att införa ett krav på de nationella idrottsförbunden att redovisa hur man bekämpar homofobi och diskriminering, för att få statliga medel. Vi anser också att de nationella idrottsförbunden bör upprätta en egen policy på området. När det gäller utbildning stödjer vi åsikt och anser att alla tränar- och ledarutbildningar ska (RF använder dock begreppet bör) innehålla utbildning inom HBT-området och att all fortbildning ska innehålla moment som syftar till en kompetenshöjning inom HBT. Grunden för diskrimineringen av transpersoner är inte relaterad till sexualitet, som hos homo- och bisexuella, utan till genus och könsuttryck. Begreppet transperson är en paraplyterm som omfattar transsexuella, transvestiter, drag-kings, dragqueens och andra som på något sätt överskrider könsgränserna och som själva vill definiera sig som transpersoner. Transpersoner omfattas inte av hetslagen. lade fram förslag på att könsidentitet ska läggas till som diskrimineringsgrund. Vi har drivit detta politiskt . ska behandla denna fråga i början av nästa mandatperiod. Med könsidentitet avses att en persons identitet, utseende eller beteende med avseende på kön, oavsett identiteten, utseendet eller beteendet skiljer sig från vad som traditionellt ansetts utgöra för kvinnor respektive män. Vi står också kvar vid vårt krav på att transpersoner behöver det starkare skydd som innebär att de omfattas av hetslagen med brottsrubricering från 29 kapitel. Vi anser också att könsuttryck ska vara en diskrimineringsgrund. är namnlagen könsbunden. Den är utformad så att bara biologiska kvinnor kan ha vissa namn och biologiska män vissa. En handfull namn (till exempel , och ) kan bäras av både könen. kan de som byter kön inte byta namn förrän de fått ett nytt personnummer, det vill säga mycket sent i processen. Denna fråga må vara liten och omfattar ett fåtal individer, men den är ändå principiellt viktig. Är staten den som ska diktera vilka namn vi får bära? Ska staten sammanställa listan över namn som kan bäras av båda könen? Dagens namnlag bidrar till att cementera gränserna mellan könen, begränsar beslut som rimligen enbart är individens och krånglar till processen för dem som byter kön. beslutade tillsammans med de fyra borgerliga partierna i om ett tillkännagivande till regeringen att den ska tillsätta en utredning för att se över namnlagen. Vi anser att namnlagen behöver skrivas om så att alla individer kan bära alla namn. Ytterligare komplikation med dagens förhållande är att det enligt nuvarande regler krävs att en person som är gift och ska genomgå en könskorrigering först måste skilja sig från den som hon/han är gift med. Vi anser att detta är orimligt och menar att detta förhållande behöver ändras. Unga transpersoner är en särskilt utsatt grupp. Enligt om HBT-personer känner av transpersonerna i åldrarna att de saknar tillit till de flesta andra människor. anger att de har dålig hälsa och har försökt ta sitt liv. Här har samhället misslyckats att ta sitt ansvar för en grupp och därför bör frågor om unga transpersoner prioriteras. Några av de viktigaste frågorna är att alla skolor ska ha antidiskrimineringsplaner där transpersoner är inkluderade, att elevvårdande personal på skolor har grundläggande transkompetens och att bygga en stark skolhälsovård och säkra dess transkompetens. I varje landsting behöver det finnas minst en ungdomsmottagning och en barn- och ungdomsmottagning med specialkompetens för unga transpersoner. Prioritera snabba vårdkedjor och utredningar av unga transpersoner. Vi anser också att behöver möjliggöras för unga transpersoner att få vård. Vi anser att åldersgränsen behöver slopas. Ett fåtal andra länder har kommit så långt som i synen på HBT-frågor. Bara en handfull av världens länder har lagstiftning som främjar och skyddar samkönade relationer, exempelvis möjligheten att gifta sig. Enligt en rapport från Sida lever de allra flesta homosexuella, bisexuella och transpersoner i världen i tystnad, glömska och bristande respekt. Diskrimineringen av HBT-personer tar sig många former och sker på olika sociala och politiska nivåer, från stadsfäst repression till utstötning enligt informella sociala normer. Förtrycket av HBT-personer kan bestå av kriminalisering, institutionell homofobi, förbud att arbeta inom offentlig förvaltning, patologisering, tvångsmedicinering, diskriminering på arbetsplatser och statlig repression inklusive dödsstraff. Det kan i praktiken innebära att handikappade HBT-personer förvägras hjälp, att äldre HBT-personer förlorar sin rätt till vård, att hivpositiva HBT-personer nekas medicinsk behandling och att unga HBT-personer kastas ut från skolan. Det kan ske med eller utan statlig legitimering och ta sig uttryck i smutskastning, tystnad, hatbrott, våldtäkter på lesbiska, hedersrelaterade mord och tvångsäktenskap. Flera länder har en öppet fientlig lagstiftning. president har deklarerat att homosexuella bör arresteras, fängslas och deporteras från landet och nyblivna poliser uppmanas att eliminera gaymän och lesbiska från framsida. Attityderna delas av flera afrikanska ledare, exempelvis president i som deklarerat att homosexualitet per definition är oafrikanskt. I 70 av världens länder är homosexualitet ett brott. Dödsstraff för homosexualitet finns i , , , , och . I , och har dödsstraffet tillämpats . Grova kroppsliga straff, som offentliga spöstraff, och livstids fängelse för homosexualitet praktiseras av , , , , , och . Många av dessa länder motsätter sig att inkludera HBT-personer i FN:s resolutioner om mänskliga rättigheter. En ytterligare svårighet är att det i dessa länder är kriminellt att förespråka rättigheter för HBT-personer. I en del fall är det också förbjudet att dela ut kondomer och rikta information om hiv och aids till homosexuella män. Andra länder som straffar homosexualitet med långa fängelsestraff, kroppsbestraffning eller tvångsarbete är , , , , och . I alla länder där homosexualitet är kriminaliserad går alla som begår hatbrott mot HBT-personer automatiskt fria eftersom en anmälan från offrets sida innebär att han eller hon själv blir arresterad. I länder där homosexualitet inte är kriminaliserad i lagen kan det ändå finnas en formell och statlig repression som förtrycker homosexuella. Exempelvis , , och vägrar att registrera organisationer som arbetar med HBT-frågor och omöjliggör deras verksamhet. I och finns en uttalad juridisk tolerans för brott riktade mot homosexuella. I andra länder räknas homosexualitet som psykisk sjukdom. Situationen för transpersoner är inte kartlagd, men i länder där homosexualitet är ett brott finns det ibland en social och juridisk marginal för människor att byta kön. I många länder, exempelvis , där homosexualitet är kriminaliserad finns en social acceptans för män som bytt kön och blivit kvinnor. Sidas rapport konstaterar att det mest hårdnackade motståndet mot att ge HBT-personer rättigheter kommer från länder med ett starkt religiöst inflytande. Muslimska och katolska ledare är de som stått för de starkaste fördömandena mot homosexualitet. har, trots sin status som observatör, ett stort inflytande i FN. Enligt Sidas rapport kan inflytande inom FN på det här området liknas vid en fullvärdig medlemsstats. Både katolska och muslimska ledare har också uttalat sig skarpt fördömande mot transpersoner och intersexuella. Det är viktigt att komma ihåg att den starka religiösa intoleransen mot HBT-personer inte på något sätt innebär att HBT-personer är mindre religiösa än andra. Den som planerar politiska aktiviteter mot diskriminering i dessa länder bör alltså ha med tro och religion som en aspekt i sitt arbete. Inte heller är det självklart vem som är homo och vem som är hetero. I många länder är begreppet homosexuell kopplat till den sexuella rollen och förbehållet den ena parten i förhållandet, den andra personen är lika hetero som om den varit ihop med en person av motsatt kön. Sexualiteten är inte alltid, som i , en fråga om identitet utan om sexuell praktik och könsroller. valdes från Lag- och rättvisepartiet till ny president i . Han har före, under och efter valet uppvisat en stor intolerans mot homosexuella, ifrågasatt om HBT-personer ska tillåtas arbeta som lärare och använt våld mot demonstrationer för HBT-personers rättigheter. Starka polska familjeorganisationer arbetar för att föreningar med HBT-anknytning ska förbjudas. Ministrar och parlamentsledamöter har offentligt uttalat sig mycket fördömande mot homosexuella, hävdat att HBT-personer infekterar samhället och att förespråkandet av homosexuellas rättigheter är en kränkning av andra medborgares frihet. Planerade HBT-parader har förbjudits, byggnader där HBT-rörelsen huserat har blivit utsatta för razzior. 10.1Sveriges roll i världen Sida, Amnesty och andra organisationer menar att rättigheten att vara homosexuell, bisexuell eller transperson bör behandlas som en mänsklig rättighet och inkluderas så fort man pratar om mänskliga rättigheter. I alla länder finns HBT-relaterade nätverk av människor som arbetar mot förtryck, skapar socialt utrymme, ger varandra psykosocialt stöd och har kulturella aktiviteter. De flesta organisationer i väst har börjat just så: som kluster av människor med gemensam identitet och liknande upplevelser bakom sig och visioner framför sig. Med tanke på hur viktiga de organisationerna har varit för utvecklingen för HBT-personer i många länder bör de lokala nätverken och organisationerna värderas högt när en utomstående part försöker påverka ett lands regering i en mer tolerant riktning. skulle kunna uppvisa en mycket större solidaritet med HBT-personer i världen, vara en mer aktiv förebild och arbeta internationellt med ett mer integrerat HBT-perspektiv. Det finns ett stort behov av HBT-utbildning av ambassadörer och annan personal på . Resultatet av en sådan utbildning kunde vara att HBT automatiskt inkluderas när man pratar om mänskliga rättigheter. Avrättningar, offentliga kränkningar och legal diskriminering av HBT-personer i andra länder är sällan föremål för internationella protester. går inte i fronten för några protester med HBT-anknytning. I ministrars och ambassadörers samtal med ledare för nationer framförs det sällan påpekanden om landets missförhållanden på området. anser att tyvärr har en passiv roll när det gäller att aktivt stödja och träffa representanter för lokala HBT-organisationer. Bistånd kopplas inte till utveckling av HBT-personers rättigheter. Mycket lite har gjorts från svenskt håll för att exempelvis påverka EU-nationen att följa överenskomna principer för mötesfrihet. I EU verkar inte heller för att det ska bli ett mer tolerant och öppet som blir en medlemsstat. Vi anser att behöver bli mer aktivt i det internationella HBT-arbetet. Ambassadörer och annan personal på behöver få HBT-utbildning. Vi anser också att det måste bli självklart att HBT-personers rättigheter automatiskt inkluderas när man pratar om mänskliga rättigheter, likaväl som HBT-personers rättigheter måste lyftas i biståndssammanhang. Dessa punkter vill vi att ger regeringen till känna. anser att ska ha en mer aktiv roll inom EU för HBT-frågorna, även om vi för den delen inte ger EU mer maktbefogenheter. Vi har därför tagit initiativ till en särskild HBT-pakt i EU. Skälen till detta krav på en HBT-pakt är att vi ser en ökande homo- och transfobi som breder ut sig, och då särskilt i de nya EU-medlemsländerna. Vi ser en medvetenhet bland politiker och allmänhet om behovet av skydd mot diskriminering på grund av sexuell läggning, men detta är en insikt som stannar vid vackra ord. Vi ser också en situation där homo- och transfobi går hand i hand med rasism, främlingsfientlighet och fascism. Vår bedömning är att det krävs ett krafttag från EU:s sida för att få bukt på dessa problem. Förslaget om en HBT-pakt, inklusive vilka åtgärder vi anser kan behövas tas, utvecklas i en separat motion, 2006/07:U212. och andra instanser inom svenskt flyktingmottagande har en begränsad kompetens inom HBT-området. En person som söker asyl på grund av sin sexuella läggning är inte alls garanterad att möta och få sin fråga behandlad av personer som besitter nödvändiga specialkunskaper. Ambassaden i lämnar regelbundet rapporter om homosexuellas situation i landet som strider mot både flyktingars vittnesmål och människorättsorganisationers uppgifter. Ambassaders rapporter ligger ofta till grund för beslut om uppehållstillstånd, med följden att avvisningar sker med hänvisning till att de avvisade bara behöver dölja sin sexuella läggning i hemlandet för att slippa förföljelse. Personer som kommer som par till behandlas inte alltid som par om de är av samma kön. Exempelvis kan de placeras på flyktingförläggningar i olika landsändar och få sina ärenden behandlade separat. anser att behöver bli mer aktivt i det internationella HBT-arbetet. Vi anser också att bistånd ska kunna kopplas till HBT-rättigher, och att HBT-rättigheter automatiskt ska inkluderas när man pratar om mänskliga rättigheter. Det borde vara en självklarhet, men är det långtifrån. Ambassader och behöver höja sin HBT-kompetens. och andra myndigheter som arbetar nära flyktingar måste också höja sin HBT-kompetens. Alla flyktingar som kommer till på grund av förföljelse för sin sexuella läggning ska garanteras ett kompetent bemötande av svenska myndigheter.