mot · GU02Sf222 · 2006-10-29 00:00:00 — Det gäller förstärkta gränskontroller vid EU:s yttre gränser, hårda krav riktade mot de nya medlemsstaterna för att förhindra att flyktingar tar sig in i EU via dessa, steg mot en gemensam gränspolis för EU, hot mot tredjeländer för att tvinga dessa att ta emot, inte bara egna medborgare, utan även medborgare i andra stater. Denna utveckling visar med all önskvärd tydlighet det problematiska och olämpliga i att göra asylpolitiken till föremål för överstatliga beslut inom EU. kritik mot EU:s flyktingpolitik grundar sig såväl på den restriktivitet som blivit kännetecknande för innehållet som på det faktum att dessa frågor beslutas på överstatlig nivå inom EU. premiärminister har gått så långt att han offentligt framfört som ett alternativ att frånträda om detta visar sig vara den enda möjligheten att minska antalet asylsökande. försökte att i EU få stöd för tanken att upprätta mottagningsområden för asylsökande i närheten av ursprungsländerna och dessutom upprätta särskilda transitläger i länder som , och . Avsikten var att asylsökande vid ankomsten till utan någon som helst utredning i sak skulle sändas till ett s.k. transitläger för att där få sin ansökan prövad. Även har tyvärr, i en missriktad iver att vara flyktingfientliga regeringar till lags, lagt fram ett liknande förslag. Expertis på internationell rätt framhöll att en sådan ordning skulle utgöra brott mot internationell rätt. Också har motsatt sig att flytta ut ansvaret för asylsökande utanför EU:s gränser. bör fortsätta att kraftfullt tillbakavisa förslag som i likhet med det brittiska förslaget syftar till att förlägga asylprövningsförfarandet utanför EU beträffande människor som rest in i EU för att söka asyl. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.2Blodbadet vid EU:s gränser fortsätter Denna sommar har, liksom de föregående, antalet försök att nå det som i vissa officiella dokument kallas EU:s södra frontlinje ökat och med fler händelser som har lett till att tredjelandsmedborgare omkommer. EU:s gränskontrollbyrå Frontex har organiserat patrullering och övervakning av den afrikanska och centrala . har fler återtagandeavtal slutits med transitländer i . Förhandlingar mellan EU och afrikanska stater bär vittnesbörd om att den fria rörligheten i EU utvecklas på bekostnad av den fria rörligheten i EU:s grannstater. i den marockanska huvudstaden var ett tydligt exempel på detta. pressas att införa en hårdare politik för att bekämpa migration, baserat på den europeiska modellen med gränskontroller, kriminalisering, frihetsberövande och deportering. Detta leder till att polis och säkerhetstjänster fokuserar på invandrare med kränkningar av deras mänskliga rättigheter och främjande av institutionell rasism som följd. Allt detta belönas sedan med EU-finansiering. EU-länderna påstår att de anstränger sig att garantera att i behandlingen av invandrare från respektera deras mänskliga rättigheter och rätt att söka asyl. I verkligheten lyckas de inte med detta vare sig i eller på hemmaplan. Som ett skrämmande tydligt exempel kan man titta på det faktum att omkom människor i sina försök att nå från den 3, 4, 7,19, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29 och . Antalet omkomna har varierat från en till tjugoen, och självfallet är detta bara toppen på isberget. En händelse till havs mellan och illustrerar hur försöken att säkra EU:s gränser och stoppa illegala immigranter leder till ofattbara situationer. räddade besättningen på en spansk fiskebåt 51 tredjelandsmedborgare från en båt i sjönöd och nekades sedan tillstånd att gå i land på , som vägrade att ta hand om de människor som fanns ombord. Efter att båten hade legat för ankar från kusten i med enorm trängsel ombord, och först när vissa av passagerarna blev sjuka och det började ske en omfattande medierapportering, beslöt och att dela ansvaret för att skicka tillbaka dem. Fartygets kapten förklarade efteråt att besättningen, när de hade beslutat att rädda de skeppsbrutna, hade frågat sig: Vad förväntas vi göra? Låta dem drunkna? Besättningen har berättat om hur att de kände sig som fångar, som om de begått ett brott, men att de i sitt inre var stolta över att ha räddat dessa människor som var i nöd. De hade uppfattat att de blev bestraffade för sitt agerande och att händelserna skulle avskräcka andra att rädda båtar i sjönöd. Som flera frivilligorganisationer förutsett har det nya högteknologiska övervakningssystem som används i i , och även på , fått till följd att fler människor som försöker nå den spanska kusten väljer längre och farligare vägar särskilt när det gäller resan från till . Detta har avsevärt ökat antalet omkomna. Det förefaller som om bevakningen av EU:s yttre gräns nu sträcker sig ända till . Ett antal patrulleringsoperationer avseende sjövägar mellan EU:s gränser och grannregioner är på väg att genomföras till en kostnad av . Ett exempel på en sådan operation är 1, vars kostnader till bärs EU. Denna operation genomfördes , med deltagande av , och . Operationen samordnades av Frontex och dess syfte var att övervaka området mellan , den italienska ön och den tunisiska och libyska kusten. De mänskliga och rättsliga kostnaderna för den förda politiken är oerhörda: Tusentals döda tredjelandsmedborgare, särskilt de som dör när de försöker nå eller södra gräns verkar bli många fler än något . Lagstiftning som strider mot de mänskliga rättigheterna, stärker institutionell rasism och leder till skapandet av en underklass av illegala i EU-länderna. Institutioner, bl.a. förvarslokaler och transitområden på flygplatser, som är stängda för insyn och där ett stort antal övergrepp rapporterats från många olika håll i EU. Utbredd exploatering av en permanent arbetskraftsreserv av illegala immigranter. Reglering av asylrätten i termer som innebär en inskränkning i dess omfattning vilket gör den till en karikatyr av vad den avsågs vara. Bildandet av smugglingsnätverk som utpekas som ansvariga för dödsfallen i stället för de verkligt ansvariga, dvs. Den grundläggande inriktningen av EU:s asyl- och migrationspolitik måste ändras så att mönstret av kränkningar av invandrades mänskliga rättigheter upphör. Detta bör ge regeringen till känna. Tyvärr har den tidigare regeringen under den franska ordförandeskapsperioden godtagit direktivförslaget om ett skärpt transportörsansvar, trots att man haft möjlighet att lägga ett veto mot detta generalangrepp på och asylrätten. Direktivet har både till syfte och effekt att kortsluta rätten till asyl och göra oanvändbar. Det utgör ett grovt angrepp på den mänskliga rättigheten att söka och åtnjuta asyl som finns upptagen i artikel 14 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna. Transportörsansvar innebär i praktiken att myndighetsutövning läggs ut på privata rättssubjekt, vilka självfallet har vinstsyftet som främsta ledstjärna. SAS har i sitt remissvar över departementspromemorian Transportörsansvaret i utlänningslagen (Ds 2001:74) bl.a. yttrat följande: I och med att SAS har rätt att neka ombordstigning på grund av att inresehandlingarna (inte själva flygbiljetten) inte är i ordning kan passagerarna sägas stå i ett slags beroendeförhållande till transportören. Därför är transportörens kontroll att likställa med myndighetsutövning och därmed i strid med regeringsformen. delar den uppfattningen. Transportörsansvaret har också som oundviklig följd att transportföretagen inför rasprofilering av sina passagerarkontroller. Detta är fullständigt oacceptabelt och försvårar en effektiv kamp mot främlingsfientlighet och rasism. majoritet, bestående av socialdemokrater och moderater, har beklagligtvis godkänt propositionen om genomförande av direktivet om transportörsansvar i svensk rätt. Den rimliga ståndpunkten hade varit att vägra införa direktivet med hänvisning till att det står i strid med åtaganden i enlighet med Genèvekonvention och hävda den ståndpunkten vid ett eventuellt rättsligt förfarande mot vid . anser att regeringen bör påkalla nya förhandlingar om direktivet om transportörsansvar och därvid verka för att alla bestämmelser i direktivet som sätter asylrätten ur spel eller leder till diskriminering grundad på hudfärg eller etniskt ursprung tas bort. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.4Straff för den som underlättar icke auktoriserad inresa eller icke auktoriserad vistelse i medlemsstat antogs direktivet och rambeslutet om straff för den som underlättar inresa eller vistelse i medlemsstat som inte är auktoriserad. I direktivet finns en rätt, men inte en skyldighet, för medlemsstaterna att från straffbarhet undanta den som underlättar inresan eller vistelsen av humanitära skäl. framförde i en motion att en sådan humanitär klausul var helt otillräcklig eftersom bevisbördan för att det varit fråga om humanitära motiv läggs på underlättaren. Vidare påpekades i motionen att det var fullständigt orimligt att låta varje medlemsstat avgöra om den humanitära klausulen skulle införas, något som skulle leda till en tävlan om att bygga högre murar mot flyktingarna. har direktivet genomförts i svensk rätt genom att antagit proposition 2003/04:35 Människosmuggling och tidsbegränsat uppehållstillstånd för målsägande. reserverade sig och yrkade att den dåvarande regeringen skulle kräva omförhandlingar om direktivet och rambeslutet för att eliminera de inslag som försvårar för dem som är i behov av asyl. Behovet att omförhandla direktivet och rambeslutet med den angivna inriktningen kvarstår med oförändrad styrka, och regeringen bör därför påkalla sådana förhandlingar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 7.5Handlingsprogram för att bekämpa illegal invandring antog rådet en handlingsplan för att bekämpa illegal invandring. I planen ges högsta prioritet för åtgärder syftande till att täppa igen återstående sprickor i murarna runt Fästning . Bortsett från en generell hänvisning till internationella åtaganden om att ge skydd, saknas varje tanke på att det finns asylsökande och flyktingar bland dem som gör irreguljära förflyttningar, smugglas eller är utsatta för människohandel. Andra åtgärder som man enats om avser t.ex. riktlinjer för den yttre gränskontrollen och slutande av återtagandeavtal med tredjeländer som , , , , samt . Relationerna mellan EU och tredjeländer förgiftas successivt av uppgifter om dålig behandling av tredjelandsmedborgare av immigrationsmyndigheterna i EU-länder. Det finns en frestelse för migrationsministrarna att undvika denna fråga genom att göra myndigheterna i hemländerna till medbrottslingar i den förödmjukande behandlingen av deras medborgare. Detta sker främst genom EU:s insisterande på att sluta återtagandeavtal med tredjeländer genom vilka dessas myndigheter anlitas som agenter för EU-länderna när det gäller utvisning av deras medborgare från EU-länder och för att utföra kontroller för att hindra sina medborgare att utnyttja den grundläggande mänskliga rättigheten att lämna sitt land. Denna politik med krav på återtagandeavtal har inte haft någon märkbar effekt på effektiviteten i verkställandet av utvisningar från EU-länder. Men politiken medför stora risker för EU internationellt, detta på grund av att politiken kan få till effekt att sänka förtroendet för tredjeländernas regeringar i deras egna medborgares ögon. Deras medborgare ser sina regeringar som handlande i EU-ländernas intresse tvärtemot skyldigheten att skydda sina medborgare mot godtycklig behandling av andra länders regeringar. Politiken ställer också i blixtbelysning svagheten hos regeringarna i fattiga och instabila länder gentemot EU:s styrka. De regeringar som är snabbast att sluta återtagandeavtal är ofta samma regeringar som är i starkast behov av förstärkt legitimitet hos sin egen befolkning. I stället för att bistå dessa länder i processen att vinna sina befolkningars förtroende genom att förstärka rättsstaten, skyddet för mänskliga rättigheter och utvecklingen av fungerande ekonomier blir EU medskyldigt till att förstöra deras ledares legitimitet genom att tvinga dem till att acceptera och medverka i att förödmjuka sina medborgare. En förändring av denna politik måste ges högsta prioritet. Migrationsrättsområdet på EU-nivå kan förstärka eller förgifta EU:s internationella rykte och möjligheter att delta som en respekterad aktör i den internationella gemenskapen. Utan att ägna en större uppmärksamhet både åt de åtgärder som beslutas på detta område och deras konsekvenser på ett vidare plan riskerar EU att undergräva sin egen politik, inte minst säkerhetspolitik. Därtill kommer bl.a. rådets slutsatser om åtgärder mot olaglig invandring sjövägen, samarbete med tredje land för att bekämpa olaglig invandring, samarbete med kring visering, återtagande, flygplatskontroller etc. samt ständiga förändringar och tillägg till . I stort sett allt som EU beslutat om på asyl- och immigrationsområdet, med den europeiska flyktingfonden och direktivet om tillfälligt skydd vid massflykt som undantag har utgjort byggstenar i projektet . Regeringen bör i EU ta initiativ till att EU:s politik beträffande återtagandeavtal förändras på ett sådant sätt att de följder som angivits ovan i fortsättningen undviks. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen bör använda sin vetorätt mot ytterligare repressiva förslag på detta politikområde innan nya och förändrade direktiv som syftar till att garantera vissa miniminivåer för skyddsregler och mottagningsvillkor har antagits. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. antogs den förordning som ersätter . Den innebär att alla grundprinciper i med dess stötande och inhumana konsekvenser blir kvar. Huvudregeln om att asylansökan ska göras i det första EU-land den sökande rest in i leder självfallet till att flyktingarna koncentreras till de länder som gränsar mot områden varifrån många flyktingar kommer. Det är länderna i norra delen av som påtvingat EU:s medlemmar vid principen för att uppnå en koncentration av flyktingarna i dessa länder och i görligaste mån motverka etnisk mångfald i . Förordningen motverkar alltså en någorlunda jämn fördelning av flyktingar i olika EU-länder och koncentrerar dem till frontstaterna. Det får som självklar logisk konsekvens att dessa som motåtgärd söker göra sina gränser så ogenomträngliga som möjligt. har här medverkat till att ytterligare en viktig del av Fästning kommit på plats. Den enda rimliga principen för att avgöra vilket land som ska handlägga en asylansökan är att låta den asylsökande själv fatta beslutet. Det skulle också spara stora belopp för skattebetalarna i EU-länderna eftersom de s.k. Dublinförfrågningarna länderna emellan är synnerligen tidsödande och kostsamma som de förlänger handläggningstiderna på ett orimligt sätt. Den bör ta initiativ till en översyn av förordningen med syfte att fördelningskriteriet för de asylsökande ska vara dessas egna val. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Familjeåterföreningsdirektivet i den form det ursprungligen hade när lämnade det ifrån sig var tämligen balanserat och innehöll ett flertal regler som skulle ha inneburit förbättringar för många familjer. Efter ett antal förhandlingsomgångar i rådet och dess arbetsgrupper har så många försämringar gjorts att all återförening utöver kärnfamiljen är frivillig för medlemsstaterna. Enligt Immigration (ILPA) innehåller direktivet så få rättigheter att det strider mot de principer som fastslogs vid i , dvs. att tredjelandsmedborgarnas rättigheter ska göras så lika som möjligt med EU-medborgarnas rättigheter. ILPA anser också att direktivet på flera punkter strider mot skyddet av rätten till familjeliv i artikel 8 i om mänskliga rättigheter. Regeringen bör i EU ta initiativ till en omförhandling av familjeåterföreningsdirektivet för att nivån på rättigheter ska bringas i överensstämmelse med vad beslutade i och artikel 8 i . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Rådsdirektivet om miniminormer för när medborgare och statslösa personer ska betraktas som flyktingar eller som personer som av andras skäl behöver internationellt skydd antogs . Direktivförslaget hade efter långa förhandlingar omsorgsfullt rensats på det mesta som skulle kunna innebära ett förbättrat rättsskydd för flyktingar och andra skyddsbehövande. tvingades t.o.m. gå ut med en offentlig deklaration att det vore bättre att skyddsgrunds- och asylprocedurdirektiven inte antogs framför att de drevs igenom i sin nuvarande utformning. Den socialdemokratiska regeringen borde, vilket föreslog i sin flyktingpolitiska motion , ha inlagt sitt veto mot direktivförslaget. Detta så mycket mer som förslaget dömts ut både av och så gott som samtliga frivilligorganisationer som arbetar med mänskliga rättigheter och försvaret av asylrätten. Det är djupt beklagligt att regeringen saknat vilja och förmåga att hävda riksdagsbeslutet när blev medlem av EU, att kraftfullt skulle verka i EU för en human och solidarisk flyktingpolitik. Här är några exempel på innehållet i direktivet: Skrivningen om rätt till flyktingstatus grundad på förföljelse på grund av genus eller sexuell läggning har försvagats intill meningslöshet. Flyktingens familjemedlemmar får inte flyktingstatus. Flyktingar får ges tidsbegränsade uppehållstillstånd , som kan förnyas. Den som fått subsidiärt skydd får ges ett ettårigt tillstånd och får diskrimineras på arbetsmarknaden till förmån för EU-medborgare. När det gäller ensamkommande flyktingbarn ges inga bindande regler om att syskon ska hållas samman, det ska bara ske så långt som möjligt. Exkludering från flyktingstatus får göras på synnerligen godtyckliga grunder. Om skydd ska ges vid förföljelse från icke statlig förföljare måste det bevisas att staten eller internationella organisationer inte kan ge skydd. Rådet ska ge ledning om internationella organisationer kan anses ge skydd eller inte. Det ska inte gälla någon presumtion mot inre flyktalternativ när staten står för förföljelsen. Definitionen av grunden för subsidiärt skydd har gjorts extremt snäv. om visum, transportörsansvar, kampen mot olaglig invandring och de nya direktiven på asylområdet ökar svårigheterna för asylsökande att få skydd i . Två åtgärder måste omgående vidtas för att vända denna utveckling. För det första måste en EU-studie genomföras av konsekvenserna av alla rättsakterna på asyl- och gränskontrollområdet för möjligheterna att få tillträde till asylproceduren. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För det andra krävs att en ny rättsakt antas som garanterar rätten till skydd och tillträdet till EU-territorium för att få tillgång till en procedur för bedömning av skyddsbehov. För att uppfylla målen från måste EU:s fokus inom området gränskontroll, invandring och asyl förflyttas mot tillgång till skydd inom EU och bort från byggande av murar runt EU. Regeringen bör i EU ta initiativ till en sådan ny rättsakt. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Rådsdirektivet om miniminormer för medlemsstaters förfaranden för att bevilja eller återkalla flyktingstatus, som antogs vid rådsmötet , har också rensats på i stort sett allt som skulle kunna bidra till rättssäkerhet i förfarandet. har också beträffande detta direktiv offentligt uttryckt sin oro över att rättssäkert asylförfarande skulle undergrävas om det antas och förklarat att det vore bättre att inte anta något direktiv alls än att direktivet antogs i nuvarande form. Rådet tog dock inte någon hänsyn till dessa invändningar. Direktivet innebär bl.a: Förfarandet för att besluta om subsidiärt skydd inte omfattas. Detta är högst olämpligt och borde i sig ha varit en tillräcklig grund för att stoppa direktivet. Rätten för den asylsökande att bli informerad om förfarandet på ett språk han/hon förstår har strukits. Rätten till personlig intervju för den asylsökande har starkt begränsats i förhållande till förslag. Kravet att intervjun ska ske på ett språk som den asylsökande förstår har tagits bort. Rätten till juridiskt biträde är oerhört begränsad. Möjligheterna att hålla asylsökande inlåsta i förvar är nästan obegränsade. En asylansökan ska få behandlas som uppenbart ogrundad på nästan vilka grunder som helst, t.ex. att prövningsmyndigheten inte anser att en välgrundad fruktan för förföljelse i enlighet med skyddsgrundsdirektivet föreligger. Detta betyder att i praktiken kan alla ärenden handläggas som uppenbart ogrundade utan att det kommer i konflikt med direktivet. Rätt saknas att kvarstanna i landet under överklagandeförfarandet eftersom undantagen är så många att det i praktiken blivit huvudregeln. Detta kommer ofrånkomligen att leda till systematiska brott mot rätten till effektivt rättsmedel i enlighet med artikel 13 i om mänskliga rättigheter. Ett ytterst märkligt förhållande är att direktivet trots att det är fråga om ett s.k. minimidirektiv som tillåter medlemsstaterna att medge bättre rättigheter än direktivet innehåller krav på att alla medlemsstater måste tillämpa en gemensam EU-lista över s.k. säkra ursprungsländer. Det är känt att listor över s.k. säkra länder är ett effektivt sätt att förstöra ett rättssäkert asylförfarande. ( ) har i en kommentar till direktivets antagande sagt att man bedömer att många av direktivets bestämmelser kommer att leda till kränkningar av grundläggande mänskliga rättigheter. Enligt ILPA vore enda möjligheten att undvika ett stort antal rättsliga tvister med anledning av direktivet att upphäva direktivet i sin helhet. Man bedömer det som troligt att kommer att angripa direktivet genom en talan i domstolen. Asylprocedurdirektivet måste omförhandlas för att bringas i överensstämmelse med medlemsstaternas åtaganden i grundläggande . Regeringen bör ta initiativ till en sådan omförhandling. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. är starkt kritiskt till den svenska flyktingpolitiken. Rätten till asyl undergrävs genom stora brister i den praktiska tillämpningen av gällande lagstiftning. Den överordnade målsättningen tycks vara att avvisa största möjliga antal människor. De regeländringar i utlänningslagen som genomfördes har, som redan då förutsade, orsakat många mänskliga tragedier och stort lidande för familjemedlemmar både i och i hemlandet. Detta konstaterades också i en utvärdering av de nya reglerna som Röda Korset lät göra efter att de tillämpats . Effekterna av lagändringarna visade sig bli både omänskliga och strida mot elementär mänsklig anständighet. Mot denna bakgrund tillsatte den dåvarande regeringen den s.k. som lade fram förslag om mindre restriktiva regler för anhöriginvandringen. Den socialdemokratiska regeringens passiva hållning i frågan har varit fullständigt oacceptabel. trädde vissa förändringar i utlänningslagen i kraft som gäller familjeåterförening och som innebar att EG-direktivet om rätt till familjeåterförening genomfördes i svensk rätt. Det är ett minimidirektiv och hindrar därför inte från att ha mindre restriktiva regler. De regler som leder till djupt stötande och inhumana konsekvenser berörs inte av EG-direktivet. och tillämpning av 18-årsregeln på barn som uppnått denna ålder under ärendets handläggning har kritiserats av justitiekanslern utan att myndigheterna har tagit något intryck. förekommer det att barn nekas återförening med sina föräldrar trots att de lämnat in ansökan , dvs. innan de fyllt . Sistalänkenbestämmelsen måste återinföras och möjligheterna för äldre föräldrar att återförenas med vuxna barn förbättras. Kraven på hushållsgemenskap innan det vuxna barnet bosatte sig i och kravet att föräldrarna måste ha ansökt om familjeåterförening efter det att barnet fått uppehållstillstånd i måste tas bort. Det kravet får helt orimliga konsekvenser. När det vuxna barnet flyttade till är föräldrarna ofta relativt unga och friska. kanske en av dem avlidit medan den efterlevande är gammal och svårt sjuk och inte kan klara sin livsföring utan hjälp av barnen. Men då stupar varje återföreningsansökan på 10-månadersgränsen. Det bör dock inte införas några regler om försörjningskrav.