mot · GU02A18 · 2006-12-01 00:00:00 — En arbetslöshetsförsäkring för arbete 4Nya regler i lagen om arbetslöshetsförsäkring4 4.1Sänkta ersättningsnivåer leder till låglönejobb5 5Nya regler i lagen om arbetslöshetskassor9 5.1Avgifter till fackförening och arbetslöshetskassa10 5.2Avgifter påverkar anslutningsgraden i fackförening och a-kassa11 6Konsekvenserna av regeringens politik11 7Ärendet och dess beredning12 7.2Betydelsen av regeringens beredning13 avslår regeringens proposition 2006/07:15 En arbetslöshetsförsäkring för arbete. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör behandla genomgripande förändringar i sedvanlig ordning genom utredning med konsekvensanalys av de föreslagna förändringarna samt sedvanligt remissförfarande. I proposition 2006/07:15 En arbetslöshetsförsäkring för arbete föreslår regeringen de lagändringar som ska möjliggöra nedskärningarna i a-kassan. De föreslagna försämringarna kommer att resultera i en dyrare, sämre och mer orättvis arbetslöshetsförsäkring. Det sammantagna resultatet av regeringens förslag är att utanförskapet och klyftorna i samhället växer. avvisar alla regeringens föreslagna försämringar. Därför yrkar vi avslag för proposition 2006/07:15. Detta bör besluta. instämmer i regeringens bedömning att det behövs förändringar i arbetslöshetsförsäkringen och på arbetsmarknaden. Men till skillnad från regeringen vill vi inte försämra arbetslöshetsförsäkringen utan i stället förbättra den genom höjda ersättningsnivåer och slopat inträdeskrav. Bara genom kvalitetsförbättringar kan vi försvara den solidariskt finansierade arbetslöshetsförsäkringen som är på väg att urholkas. Till skillnad från regeringen vill vi också satsa på fler jobb och bättre möjligheter för arbetslösa att återgå till arbetsmarknaden. Högeralliansen gick till val på att det ska löna sig att arbeta och utgår därmed ifrån att det lönar sig att vara arbetslös. Det visar på en tvivelaktig människosyn och tyder på stor okunskap om och/eller flagrant ointresse för vanliga människors livsvillkor. Arbetslösheten beror inte på att människor är lata och kalkylerar fördelarna med a-kassa mot fördelarna av arbete. Den beror på att det saknas arbetstillfällen för alla som kan och vill arbeta. Det förhållandet kommer att bestå så länge som full sysselsättning inte är det övergripande målet i den ekonomiska politiken. Några ambitioner att ersätta den ensidiga inflationsbekämpningen med ett mål om full sysselsättning har inte regeringen. I stället hänvisar regeringen i proposition 2006/07:15 till uppskattningar från av hur den så kallade jämviktsarbetslösheten kan antas minska genom försämringar i arbetslöshetsersättningen. Förutom att uppskattningar knappast kan appliceras på den svenska arbetsmarknaden ens enligt rapportförfattare själva, ger hänvisningen i propositionen en tydlig signal om att full sysselsättning inte är målet med regeringens politik. Mot den bakgrunden är det uppenbart att det inte är bekämpning av arbetslösheten som är regeringens huvudsakliga syfte med förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen, utan att sätta hårdare press på såväl de arbetslösa som de löntagare som har jobb. Med regeringens politik kommer många människor att bli utförsäkrade och förpassas till en ekonomiskt mycket utsatt situation. som allt färre får ta del av försäkringen och ersättningen försämras, ska riskerna och kostnaderna för arbetslösheten övervältras på enskilda löntagare. Avgifterna för medlemskap i fackförening och a-kassa blir avsevärt högre, arbetslöshetsförsäkringens legitimitet urholkas och de lägre ersättningsnivåerna sätter en press nedåt på de lägsta lönerna. Särskilt allvarligt är att de i propositionen föreslagna reglerna för arbetslöshetsförsäkringen sammantaget kommer att drabba gruppen kvinnor betydligt hårdare än gruppen män. Det skärpta arbetsvillkoret, den höjda avgiften som även ska betalas av deltidsarbetande och de sänkta ersättningsnivåerna slår oproportionerligt hårt mot gruppen kvinnor, eftersom kvinnor oftare än män är hänvisade till tillfälliga anställningar, deltidsanställningar och låga löner. Det är anmärkningsvärt att regeringen, trots upprepad kritik på just denna punkt vägrat att justera förslaget så att det åtminstone kan anses neutralt ur jämställdhetssynpunkt. Även unga och andra med svag förankring på arbetsmarknaden, exempelvis invandrade och personer med långvariga sjukskrivningar bakom sig kommer att drabbas orimligt hårt av regeringens förslag. Höginkomsttagare med stark förankring på arbetsmarknaden och liten risk för arbetslöshet å andra sidan, får se sin trygghet i försäkringen urholkas genom det sänkta taket. Försämringarna riskerar därmed bidra till att den generella välfärden urholkas eftersom fler i denna grupp kommer att anse sig ha allt mindre nytta av den gemensamma försäkringen och i stället söka sig till privata försäkringslösningar. Sammantaget medför regeringens föreslagna försämringar att arbetslöshetsförsäkringen blir sämre som omställningsförsäkring för hela löntagarkollektivet. Detta i sin tur kan komma att få negativa konsekvenser på hela samhällsekonomin, eftersom den ökade otryggheten riskerar att leda till ett ökat motstånd mot strukturomvandling på arbetsmarknaden. Följden av regeringens politik kan bli att dels löntagare med små ekonomiska resurser, dels de med minskad nytta av försäkringen väljer att lämna a-kassan. För den förra gruppen innebär det minskad ekonomisk trygghet vid arbetslöshet, medan den senare gruppens avhopp från försäkringen framför allt skulle få allvarliga konsekvenser för systemets finansiering. Risken är också överhängande att många löntagare lämnar sin fackförening av ekonomiska skäl. En sådan utveckling skulle försvaga fackföreningarna och vanliga löntagares möjligheter att tillvarata sina intressen och rättigheter. innebär det att maktbalansen på arbetsmarknaden förskjuts till arbetsgivarnas fördel, och att den svenska modellen med relativt jämnstarka parter undermineras. 4Nya regler i lagen om arbetslöshetsförsäkring Arbetslöshetsförsäkringen ska vara en omställningsförsäkring som ger ekonomisk trygghet man söker eller utbildar sig för ett nytt arbete. Arbetslöshetsförsäkringen ska också fungera som en gemensam samhällelig försäkring mot att desperation uppstår hos den som förlorar arbetet så att den enskildes otrygghet leder till lönedumpning och därmed en ständig, gemensam otrygghet. Eftersom en generös a-kassa minskar lönekonkurrensen mellan dem som har arbete och de arbetslösa är a-kassan också en löneförsäkring för dem som har arbete. A-kassan är också viktig eftersom den underlättar strukturomvandling på arbetsmarknaden. För att arbetslöshetsförsäkringen ska fungera på ovan nämnda sätt måste den ge flertalet löntagare en fullgod inkomstrelaterad ersättning vid arbetslöshet. Om allt färre får adekvat ersättning undergrävs försäkringens trovärdighet och de gemensamma systemen försvagas. finns flera begränsningsregler i arbetslöshetsförsäkringen som får en sådan effekt. Ersättningstaket motsvarar en månadsinkomst på de första hundra ersättningsdagarna och därefter . Löntagare med löner över taket är underförsäkrade. Detta är ett stort problem. Arbetslöshetskassornas samorganisation (SO) visar att bara 52procent av de arbetslösa som är anslutna till en a-kassa får de stipulerade av sin tidigare inkomst. Det betyder att 48procent av de arbetslösa är underförsäkrade. Orsaken till denna urholkning av arbetslöshetsförsäkringen är att ersättningen inte följt löneutvecklingen och att taket i försäkringen inte har höjts . Att många slår i taket hotar också golven i försäkringen. Grupper med höga löner tilläggsförsäkrar sig. Därmed uppstår en erosionsrisk för det kollektiva systemet och riskerna övervältras helt på dem med svagast position på arbetsmarknaden. Regeringens förslag innebär att ännu färre löntagare kommer att få full kompensation från arbetslöshetsförsäkringen. Enligt en rapport från TCO kommer av TCO-förbundens medlemmar att vara underförsäkrade om regeringens föreslagna förändringar av a-kassan genomförs. Systemets legitimitet urholkas alltså ytterligare i ett läge då den i stället behöver stärkas. anser tvärtemot regeringen att fler bör omfattas av försäkringsskyddet, så att rättvisan och legitimiteten i systemet ökar. Vi föreslår därför i stället höjda tak i försäkringen i ett första steg, och därefter också en höjning av den lägsta ersättningsnivån. Den trygghet som en heltäckande arbetslöshetsförsäkring baserad på inkomstbortfallsprincipen kan ge, är en del av en progressiv näringspolitik. En relativt hög a-kassa motverkar lönedumpning och ökar beredskapen för omställning. Det gör också att arbetstagarnas organisationer, när de tillvaratar medlemmarnas intressen, kan vara positiva till risktagande på andra sätt. Detta lägger grunden för produktivitetsökningar och till ett ekonomiskt vägval, där konkurrerar med förbättrad produktion med ökat kunskapsinnehåll. Regeringens förslag ingår i ett bredare batteri av åtgärder som har en annan grundsyn på ekonomiska utveckling. Syftet är här att skapa en låglönemarknad och större samhällsklyftor. Detta är en väg som avvisar. 4.1Sänkta ersättningsnivåer leder till låglönejobb Regeringen föreslår en sänkning av taket i arbetslöshetsförsäkringen till . av detta belopp motsvarar en högsta dagpenning om 680kr per dag eller i inkomstrelaterad arbetslöshetsförsäkring mellan dag 1 och 200. Vidare föreslår regeringen en sänkning av ersättningsnivån i arbetslöshetsförsäkringen till mellan dag 201 och . Därefter ska arbetslösa medverka i en så kallad jobbgaranti som påminner om dagens aktivitetsgaranti. Men enligt regeringens förslag ska det vara obligatoriskt att medverka i jobbgarantin för att vara berättigad till aktivitetsstöd. Personer med försörjningsansvar för barn ska få en 70-procentig arbetslöshetsersättning i maximalt . Att på detta sätt koppla rätten till ersättning till familjeförhållanden är ett avsteg från grundprincipen att försäkringen är individuell och kopplad till arbetsinkomsten. Följden av regeringens planerade försämringar i arbetslöshetsförsäkringen är att arbetslösa kommer att få en väsentligt försämrad levnadsstandard. Enligt Arbetslöshetskassornas samorganisation (SO) kommer 110000 personer att få sänkt ersättning från . Det är de långtidsarbetslösa som står långt ifrån arbetsmarknaden och har svårast att komma tillbaka, som på detta sätt drabbas särskilt hårt av regeringens politik. Även barn till långtidsarbetslösa drabbas och ännu fler barn kommer att växa upp i fattigdom. Det är sannolikt att de sänkta ersättningsnivåerna leder till ett ökat behov av försörjningsstöd. Syftet med sänkta ersättningsnivåer är inte att få fler i arbete det skapas inte fler riktiga jobb av att människor blir fattigare. Huvudsyftet är att sänka de lägsta lönerna på arbetsmarknaden. får en arbetslös inte tacka nej till ett arbete om det ger i lön av det man får ut i ersättning från a-kassan. Det sätter ett slags lägsta nivå på lönerna, som påverkar lönestrukturen också för dem som har jobb. Det finns således ett starkt samband mellan ersättningar från arbetslöshetsförsäkringen och de lägsta lönerna på arbetsmarknaden. I budgetmotion 2005/06:Fi240 s. 18 står det: Högre ersättning i sjukförsäkringen gör det mer lönsamt att inte arbeta. Det driver upp lönekraven och ökar frånvaron, vilket leder till lägre sysselsättning och högre arbetslöshet. erkänner alltså sambandet mellan ersättningsnivåer i trygghetssystemen och lönenivåer, även om man i den ovan nämnda motionen inte nämner arbetslöshetsersättningen, där sambandet är ännu tydligare. , som är positivt till förändringarna i a-kassan, skriver i sitt remissyttrande: En hög ersättningsnivå innebär att de arbetslösa dels höjer den lägsta lön de är beredda att arbeta för, dels söker arbete mindre aktivt (eftersom inkomstskillnaden mellan att ha och inte ha arbete minskar). Med regeringens politik innebär det att man som arbetslös med maximal ersättning från a-kassan kan bli skyldig att ta ett jobb som motsvarar av ersättningen, dvs. i månadslön för heltidsarbete oavsett vad man har tjänat tidigare. För en person som varit lågavlönad blir det ännu värre. En person som före arbetslöshet har haft en månadslön på , får 65procent vilket motsvarar . Med den ersättningen blir arbetslösa skyldiga att acceptera jobb med en lön om för heltidsarbete. Enligt LO:s lönerapport är genomsnittslönen för LO-kvinnor och för LO-män. Genomsnittslönen för alla arbetare är . För en LO-kvinna som blir arbetslös blir ersättningen efter 300 dagars arbetslöshet således , vilket innebär att hon kan tvingas ta ett jobb med i lön . De föreslagna sänkningarna av ersättningsnivåerna kommer följaktligen att sätta kraftig press på de lägsta lönerna nedåt. När allt färre klarar sig på ersättningen från a-kassan ökar konkurrensen om de lågavlönade jobben. Då tvingas fackföreningarna bli mer återhållsamma i sina löneanspråk och de lägsta lönerna sjunker. I rapporten tänker alliansen vem ska arbeta mer? Alliansens metod är att med obligatorisk a-kassa och sänkta ersättningsnivåer minska fackföreningarnas styrka att hävda kollektivavtalens lägsta lönenivåer. Detta kommer att ge smittoeffekter på andra låglöneområden. Det uppstår låglönemarknader, också för vuxna, med jobb där månadslönen för heltidsarbete kan förväntas ligga . Alliansens politik ger knappast en markant ökad sysselsättning. Det uppstår i stället sannolikt starka krafter mot förändringarna på arbetsmarknaden (2006 s. 43). De lägsta lönerna på arbetsmarknaden återfinns i kvinnodominerade yrken inom vård, omsorg, service och handel, där också många personer med utomeuropeisk bakgrund återfinns. Effekten av regeringens politik riskerar därmed att ytterligare öka de strukturella löneskillnaderna mellan kvinnor och män och mellan infödda och invandrade på arbetsmarknaden. Regeringen föreslår i proposition 2006/07:15 att det så kallade arbetsvillkoret, dvs. kravet för att vara berättigad till ersättning från a-kassan, i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring ska skärpas ytterligare från dagens 70 till 80 timmars arbete . Regeringen föreslår också att det alternativa arbetsvillkoret skärps. är det alternativa arbetsvillkoret 450 timmars arbete av 6 månader, med minst 45 timmars arbete . Regeringen föreslår att det alternativa arbetsvillkoret skärps till arbete av 6 månader och minst 50 timmars arbete . Att skärpa arbetsvillkoret är ett steg i fel riktning eftersom det innebär att de visstidsanställda försätts i en ännu mer osäker ställning på arbetsmarknaden. Utvecklingen på arbetsmarknaden har gått mot allt fler tidsbegränsade anställningar. menar att möjligheten att erbjuda tidsbegränsade anställningar bör inskränkas för att öka tryggheten på arbetsmarknaden. Regeringen vill gå i motsatt riktning och föreslår i stället en utökad rätt för arbetsgivarna att anställa på visstid. Mot denna bakgrund innebär regeringens förslag till ändrade arbetsvillkor en politik för kraftigt ökad otrygghet för en stor och växande grupp på arbetsmarknaden. Även om arbetsrätten förbättras på det sätt som verkar för kommer flera grupper att ha stor rörlighet på arbetsmarknaden på grund av yrkets villkor. Detta gäller t.ex. kulturarbetare, vars möjligheter till trygga fasta anställningar är mycket små. I första hand bör givetvis kulturarbetarnas allmänna villkor förbättras, men så länge som arbetsmarknaden för denna grupp ser ut som den gör måste möjligheten till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen mellan uppdragen garanteras. Skärpningen av arbetsvillkoret kommer också att drabba deltidsanställda i hög utsträckning. Med ett krav på 70 timmars arbete finns det en marginal för t.ex. sjukfrånvaro om man jobbar halvtid. Med en skärpning till 80 timmars arbete försvinner dessa marginaler, och det räcker med att vara frånvarande på grund av sjukdom för att gå miste om sin rätt till ersättning. Det drabbar också deltidsanställda som jobbar inom sektorer där man har lägre normalarbetstid än , där en tjänst på per definition inte räcker för att uppfylla arbetsvillkoret. Med regeringens politik får dessa människor problem att kvalificera sig för ersättning från a-kassan. Att en majoritet av dem som är deltidsanställda är lågavlönade kvinnor gör att regeringens förslag också i denna del slår orimligt hårt mot gruppen kvinnor. Kvinnor jobbar deltid av olika skäl. Regeringen menar att helheten i politiken kommer att göra det mer lönsamt att gå från deltid till heltid, vilket anses gynna kvinnor särskilt. Man utgår alltså från att marginaleffekter är det enda skälet till att många kvinnor väljer att jobba deltid, vilket är en grov förenkling. Regeringen bortser dessutom helt från det faktum att minst 200000 personer på den svenska arbetsmarknaden är deltidsarbetslösa, det vill säga de önskar och kan jobba heltid, men arbetsgivaren erbjuder bara deltid. Av dessa är drygt 170000 kvinnor, nästan samtliga LO-medlemmar med låga löner. Regeringens förslag bidrar därmed även i denna del till att fördjupa redan existerande strukturella orättvisor på arbetsmarknaden. I proposition 2006/07:15 föreslår regeringen att studerandevillkoret i 18 § lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring ska slopas. Studerandevillkoret ger arbetssökande personer, som inte är medlemmar i någon a-kassa, rätt till grundbeloppet i arbetslöshetsförsäkringen under förutsättning att de varit inskrivna på arbetsförmedlingen under minst efter avslutade heltidsstudier under minst ett läsår. gav bestämmelsen 38000 personer, som gått från heltidsstudier till arbetslöshet, rätt till grundbeloppet i arbetslöshetsförsäkringen. I och med att studerandevillkoret tas bort blir dessa personer utförsäkrade och försatta i en ekonomiskt utsatt situation direkt efter avslutade studier. är det många nyutexaminerade akademiker som har problem att få jobb. Om deras ekonomiska situation förvärras ytterligare riskerar dessutom den sociala snedrekryteringen till högskolan att öka. Studerande bör koncentrera sig på att fullfölja studierna i stället för att oroa sig för sin försörjning. Borttagandet av studerandevillkoret bidrar också till att underminera a-kassans betydelse som omställningsförsäkring, eftersom det innebär en större ekonomisk risk att säga upp sig från sitt jobb för att skaffa sig en utbildning. För många arbetsgivare är det ett stort problem att finna personer med rätt kompetens till utlysta tjänster. Det gäller i synnerhet små och medelstora företag. Att regeringen lägger flera förslag som försämrar möjligheten till kompetensutveckling försämrar möjligheten till god matchning och därmed framtidens jobbtillväxt. anser därför att studerandevillkoret bör finnas kvar i arbetslöshetsförsäkringen. Regeringen föreslår i proposition 2006/07:15 att den överhoppningsbara tiden i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring ska begränsas från dagens till högst . Den överhoppningsbara tiden möjliggör att man kan behålla sin rätt till inkomstrelaterad ersättning trots en frånvaro från arbetsmarknaden på grund av t.ex. sjukdom, deltagande i arbetsmarknadspolitiskt program, avslutade studier eller föräldraledighet. Genom att den överhoppningsbara tiden förkortas, kommer personer som exempelvis studerar och är föräldralediga att mista sin rätt till ersättning. Även denna del i regeringens förslag kommer att missgynna kvinnor, eftersom kvinnor i genomsnitt tar ut 80procent av föräldraledigheten. Dessutom blir det problem för de människor som vårdat en nära anhörig eller de som råkat ut för en arbetsskada och har behov av rehabilitering. En förkortning av den överhoppningsbara tiden leder till att många människor blir utförsäkrade och försatta i en ekonomiskt utsatt situation. anser att den överhoppningsbara tiden i 17a§ lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring även fortsättningsvis bör vara . Samhället bör uppmuntra personer som är långtidsfrånvarande från arbetsmarknaden och förtidspensionärer att söka sig tillbaka till arbetsmarknaden. För att det ska vara möjligt måste dessa människor ha en ekonomisk trygghet som de är arbetssökande och står till arbetsmarknadens förfogande. Med en relativt lång överhoppningsbar tid kan även personer med långvarig frånvaro från arbetsmarknaden bli arbetssökande och vara garanterade en ekonomisk trygghet. Regeringen föreslår i proposition 2006/07:15 att normalarbetstiden ska beräknas på den genomsnittliga arbetstiden under en ramtid av , i stället för dagens . Denna del i regeringens förslag slår hårt mot deltidsarbetande och visstidsanställda. I praktiken innebär det att tiden för att kvalificera sig för full inkomstrelaterad försäkring fördubblas. För personer som endast är anställda 6 månader innebär det att man bara får hälften så hög ersättning som . Liksom flera andra delar i förslaget kommer denna regeländring att öka redan existerande strukturella orättvisor på arbetsmarknaden, genom att den främst kommer att drabba kvinnor, unga och utlandsfödda. avvisar därför en förändring av normalarbetstidens beräkning. 5Nya regler i lagen om arbetslöshetskassor Regeringen föreslår att allt färre ska få ta del av arbetslöshetsförsäkringen och att ersättningen ska försämras. Regeringen föreslår även att arbetslöshetsförsäkringen ska bli dyrare för den enskilde och därigenom att individen ska bära riskerna för arbetslösheten trots att den är ett gemensamt samhällsproblem som individen inte kan påverka genom sitt eget beteende. Den politik som föreslås i proposition 2006/07:15 och proposition 2006/07:1 vad gäller egenavgifter till a-kassan kommer att få allvarliga fördelningseffekter och leda till växande klyftor mellan hög- och låginkomsttagare. Politiken riskerar vidare att försvaga fackföreningarna och därmed löntagarnas möjligheter att tillvarata sina intressen och rättigheter. Slutligen kommer politiken att urholka legitimiteten för arbetslöshetsförsäkringen och därmed för den generella välfärden. Regeringen aviserar i proposition 2006/07:15 att man ska återkomma med förslag om obligatoriskt medlemskap i a-kassan för alla som förvärvsarbetar. Det finns många problem med att göra medlemskapet i arbetslöshetsförsäkringen obligatoriskt. Ett problem för arbetarrörelsen är att fackföreningarna och löntagarnas ställning försvagas. Dagens system går ut på att det finns en nära koppling mellan fackföreningen och arbetslöshetskassan. Om medlemskap i a-kassan blir obligatoriskt för att man ska vara berättigad till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen, som avgifterna till a-kassan och facket ökar, kommer rimligen många arbetstagare att säga upp sitt medlemskap i fackföreningen av ekonomiska skäl. Om a-kassan blir obligatorisk upphör den också att vara rekryteringsargument för fackföreningarna. Regeringens försämringar i a-kassan kommer att sätta igång en ond spiral inom fackföreningsrörelsen. När medlemsantalet minskar kommer antalet lokala fackklubbar att bli färre. Då kommer allt färre i kontakt med fackligt aktiva och förtroendevalda, vilket ytterligare försvårar för rekryteringen av nya medlemmar. Det finns också en rad oklarheter kring hur det obligatoriska medlemskapet ska administreras, vilka som ska omfattas och vilka merkostnader som följer av ökad administration. Regeringens politik har en skarp udd riktad mot facklig organisering och därmed arbetstagarnas position på arbetsmarknaden men undviker, liksom under valrörelsen, att presentera de långsiktiga intentionerna med politiken. 5.1Avgifter till fackförening och arbetslöshetskassa Regeringen föreslår i proposition 2006/07:1 att avgifterna till a-kassan ska höjas med sammanlagt 2007. I proposition 2006/07:15 föreslås lagändringar som ska möjliggöra uttag av högre avgifter om sammanlagt från löntagarna. Utöver de höjda avgifterna avskaffas avdragsrätten för medlemskap i fackförening och a-kassa vilket innebär en besparing om ytterligare 4 miljarder för regeringen. Regeringen ska också avskaffa utjämningssystemet för avgifter mellan arbetslöshetskassor och införa differentierade avgifter.