mot · GU02U207 · 2006-10-23 00:00:00 — Fattigdomsbekämpning och kampen för demokrati i tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att som enskild stat och som medlem av EU kraftfullt måste understödja bolivianska folkets möjligheter att skapa en ny mer demokratisk författning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att som enskild stat och som medlem av EU understöder det bolivianska folkets möjligheter att försvara sig mot multinationella företags illegala plundring av naturtillgångar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att som enskild stat och som medlem av EU efter långa historia av ett 500-årigt förtryck och plundring måste understödja det bolivianska folkets möjligheter att ta till vara sitt lands naturtillgångar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att som ett led i kampen för en demokratisk utveckling stöder det bolivianska folkets och dess folkvalda regerings rätt att utan inblandning från främmande makter och transnationella företag självt bestämma hur man ska komma till rätta med den ojämna fördelningen av landets resurser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att både i egenskap av enskild stat och medlem i EU som ett led i kampen mot fattigdomen understöder det bolivianska folkets och dess valda regerings rätt att utan yttre inblandning genomföra en genomgripande jordreform. 2En kamp mot fattigdom för demokrati och social rättvisa politik i utrikespolitiska frågor grundar sig på respekt för mänskliga rättigheter, jämställdhet mellan män och kvinnor, folkrätt och demokrati. För att en sådan politik inte enbart skall förvandlas till moraliserande pekpinnar och indignerade beskrivningar av existerande missförhållanden krävs att de materiella, ekonomiska förhållandena förändras och fattigdomen bekämpas en fattigdom som inte bara består i brist på föda och tak över huvudet utan också av brist på och jämlika villkor när det gäller utbildning, kunskap och makt. Ett land där dessa frågor är synnerligen aktuella är där landets befolkning i en folkomröstning bestämt att man önskar ta ett fastare grepp om landets naturtillgångar, skriva om sin ålderdomliga författning och genomföra en jordreform. 3Från militärdiktatur till demokrati var en av flera militärdiktaturer i . Landets mest framträdande diktator var . Han samarbetade med andra diktatorer i , såsom Videla i , Stroessner i och i m.fl., när det gällde att förfölja vänstern, tortera och mörda vänsterledare och oppositionella. återgick till ett demokratiskt styrelseskick. Den tidigare diktatorn blev vald till president. Hans parti ingick efter valet i en stor koalition, där en rad andra politiska partier bl.a. , som kallade sig socialdemokratiskt, fanns med. Vänstern och (), lett av den omstridde fackföreningsledaren , utgjorde med sitt enda mandat praktiskt taget den enda oppositionella kraften i landet. 4Bruket av koka i företrädde de bönder som varit gruvarbetare, som massavskedats när gruvorna inte lönade sig längre. Gruvarbetarna hade spelat en viktig, ibland avgörande roll i tidigare historia. Under tid fördrevs de från gruvdistrikten till djungelområdena i . Med sig ut i djungeln, där man började bruka jorden, hade de sin fackliga stridbarhet och bruket av koka som de tuggat för att klara det hårda jobbet i gruvorna ett bruk som är femtusenårigt bland den stora indianbefolkningen i . De odlade utöver andra grödor följaktligen också kokablad främst för inhemskt bruk. Bruket att tugga kokablad är mycket utbrett i . Det ger en viss stimulans när de vistas på höga höjder eller gör livet en smula uthärdligare i exempelvis hårt gruvarbete. Det var dock uppenbart att en del av den koka som köptes upp från böndernas odlingar av inköparna såldes för annat än att tillfredsställa det inhemska bruket att tugga kokablad. kom dock europeiska kemister på att de kunde omvandla koka till kokain, som ger helt andra effekter än bruket att tugga koka. Koka ingår för de flesta bolivianer som en självklar rituell del av vardagslivet. Kokaodlandet var en viktig del i böndernas försörjning. Kokaodlandet var dock inte av samma omfattning som kokaodlandet i . Bönderna kunde dock tänka sig att odla annat än koka, men för detta krävdes någon form av övergångsprogram och visst ekonomiskt stöd från regeringen . De krävde flera och bättre kommunikationer så att sådana varor kunde nå marknaden. och hans efterföljare visade dock föga intresse för dessa krav. Redan under president tid proklamerade att de skulle rycka upp kokabusken med rötterna, eftersom Bushadministrationen såg odlandet av koka som grunden till kokainsmugglingen och kokainkonsumtionen till . Denna politik gjorde till sin egen politik utan att intressera sig för hur bönderna som odlade koka skulle klara sin försörjning. Det var en politik som var utmanande för bönderna både ur ekonomisk och ur kulturell utgångspunkt. Någon ersättning för förlorade inkomster skulle man inte få. Inte heller tog man böndernas krav för bättre kommunikationer, som var en förutsättning för att odlandet av andra grödor än koka skulle kunna konkurrera med kokaodlandet, på allvar. och politik stred dessutom mot ursprungsbefolkningens kultur, där tuggandet av kokablad var en viktig ingrediens. I stället för att inleda en dialog med bönderna i Chapare och i andra delar av sände polis och militär mot bönderna. Bönderna underströk sina krav med att genomföra strejker, blockera landsvägar och andra aktioner. Polisen och militären svarade med brutalitet och olika attentat mot bondeledare. Man arresterade och misshandlade böndernas ledare såväl kvinnorna som männen. Flera stridbara bönder mördades av paramilitära grupper. Försök att mörda enda språkrör i parlamentet, , misslyckades dock. Under tid som president var en av de första åtgärderna han vidtog att begränsa odlandet av koka. Varje kokaodlande bonde skulle inte få använda mer än en viss begränsad areal för att odla koka. 6Högerns angrepp på och och hans efterföljares regeringar försökte att bli av med . Man förtalade honom och man försökte underbygga anklagelserna med fabricerade bevis och lyckades beröva honom hans parlamentariska immunitet. hade dock blivit känd utanför landets gränser. Han hade proklamerat att han avsåg att ställa upp i valet till president. Under valkampanjen utvidgades den politik som hans parti bedrivit till att inte bara handla om kokaböndernas situation. Den kom även att angripa den bolivianska regeringens neoliberala politik som bland annat gått ut på att privatisera landets elproduktion. Följden av privatiseringen av elproduktionen ledde till att elpriserna löpte amok som det transnationella företag som tagit över produktionen inte gjorde överenskomna investeringar för att modernisera produktionen. När alla vattentillgångar därefter skulle privatiseras ledde detta till så kraftiga protester att den dåvarande regeringen tvingades retirera. 7Valet 2002 och agerande låg på i opinionsundersökningarna. hoppades då på att man om medlemmarna i arbetade bra i valrörelsen skulle kunna komma upp i . Opinionssiffrorna dagarna före valet visade på . Den slutliga sammanräkningen visade att erhållit av rösterna. hade blivit näst största parti i efter , som leddes av gruvmagnaten . Det socialdemokratiska , som leddes av , korrumperat efter sitt samregerande med /Quiroga, gick kraftigt tillbaka. Tillsammans hade för övrigt MIR:s ledare och ledaren för det kallats till för konsultationer när det gällde hur man skulle hantera och . För del blev valet ett rejält fiasko. Före och under valkampanjen hade ambassadör i uppträtt på ett sätt som hör den gamla amerikanska knölpåkspolitiken till. USA-ambassadör förklarade före valet att skulle dra bort allt ekonomiskt och finansiellt bistånd om valdes till president. Han gjorde uttalande öppet och officiellt i den sittande presidenten närvaro, utan att denne på något sätt kommenterade ambassadörens osedvanligt klumpiga inhopp i den bolivianska valkampanjen. 8Sanchez de Lozada som president När parlamentet sammanträdde efter valet visade det sig att fått 11 platser i den viktiga senaten. Ledamöterna talade inte spanska utan det indianska urbefolkningens språk quechua och aymara och tuggade koka för att visa att koka inte var detsamma som kokain. Ingen av presidentkandidaterna hade dock fått 50procent av antalet avgivna röster, vilket krävs för att man skall bli president i . När ingen får är det parlamentet som utser president. Det bildades åter en stor koalition med de Lozadas MNR i spetsen uppbackat av och en del andra mindre partier. Till sitt förfogande i valkampanjen hade de Lozada, och haft miljoner och åter att förbruka. hade knappt inte ens pengar till en enkel valbuss att resa runt i landet med. Men det var uppenbart att en kraftig omsvängning i boliviansk politik var på väg. fortsatte den neoliberala politik som tidigare förts av och . Han inledde en långtgående privatiseringspolitik. Han mötte hårt motstånd när det gällde privatiseringen av vattentillgångar. Detta motstånd blev än hårdare när det gällde gas- och oljetillgångar. De Lozadas regering tecknade ett stort antal kontrakt med en rad transnationella företag om naturtillgångar avtal som aldrig ratificerades i det bolivianska parlamentet, vilket enligt boliviansk grundlag måste ske för att de skall anses giltiga. De transnationella företag det handlade om var framför allt europeiska. Det största av dem var det spanska oljeföretaget . Protesterna mot de Lozadas politik växte snabbt. En folklig mobilisering mot regimens politik inleddes med strejker, vägblockeringar och stora demonstrationer. spärrades av den sociala rörelsens aktivister. I detta läge satte regeringen in militären som sköt skarpt mot demonstranterna. Ett hundratal av dem dödades. Regeringens politik förmådde dock inte stoppa protesterna. Resultatet blev i stället att de Lozada tvingades avgå och överlämna makten till sin vicepresident, . lämnade tillsammans med delar av sin regering med sina förmögenheter och reste till , . 9President förmår inte förverkliga folkomröstningsresultatet President tvingades utlova en folkomröstning om hur man skulle hantera landets naturtillgångar samt en författningsreform. En sådan genomfördes också. Folkomröstningen visade att, som president uttryckte saken, folk måste ta ett stadigt grepp om landets naturtillgångar. Hur detta konkret skulle genomföras talade han dock inte om. Dessutom visade folkomröstningen att landets grundlag måste omarbetas. De flesta författningar i är gamla och tillkomna för att tillgodose en oligarkis intressen. Ursprungsbefolkningen har diskriminerats på en rad områden på ett apartheidliknande sätt även i , där landets ursprungsbefolkning varit och är i majoritet. I räknades inte landets urbefolkning som fullvärdiga medborgare. Människor som tillhörde urbefolkningen var inte registrerade i någon form av folkbokföring. De fanns inte, räknades inte. Diskrimineringen tog sig många bisarra uttryck. För något decennium sedan hade urbefolkningen inte tillåtelse att gå på trottoarer. politiska kris var emellertid inte löst i och med folkomröstningen. Striden kom efter folkomröstningen att handla om hur folkomröstningsresultatet skulle tolkas och förverkligas. Då inget hände fortsatte demonstrationerna, strejkerna och vägblockeringarna. Den sociala rörelsen med i spetsen växte alltmer i styrka, vilket ledde till att även Mesa avgick som president. Näst på tur att ta över presidentposten var talmannen i senaten och deputeradekammaren men dessa båda politiker var kända för att stå mycket långt till höger framför allt senatens talman . Om någon av dessa accepterade presidentposten skulle det ha varit en så oerhörd utmaning mot den sociala rörelsen och ursprungsbefolkningen att inbördeskriget hade stått för dörren. De båda talmännen drog sig dock tillbaka. I stället accepterade Högsta domstolens ordförande , som var näste man i tur, att bli president. Grundlagen tillät honom dock inte att vara president mer än . Därefter måste nyval hållas och en ny president utses. och vann en jordskredsseger. vann av rösterna. Den närmaste kandidaten var Quiroga från partiet Podemos (tidigare ADN) som endast fick av rösterna. Det var första gången som en president och hans parti vann ett val med egen majoritet. Valet hade liksom den tidigare folkomröstningen om landets naturtillgångar och konstitution gått lugnt och fredligt till. Ett stort antal av de valsedlar som avgivits i de områden där Podemos hade en stark förankring och stort inflytande hade dock försvunnit. I sitt första tal efter valet riktade därför skarp kritik mot den valkommitté som var ansvarig för valets genomförande. När tillträdde som president förklarade han med eftertryck att en ny period i historia inletts. Det var slut på diskrimineringen. Ursprungsbefolkningen, som utgör majoriteten av befolkning, hade åter blivit herrar i sitt eget land. Han jämförde det som inträffat i med apartheidsystemets avskaffande i . Det var slut då landets oligarki för privilegier för egen del i strid med gällande lagar kunde sälja ut landets tillgångar för en spottstyver. historia, med en enda lång historia av utplundring, var till ända, menade . får dock ta över en mängd problem som skapats av tidigare nyliberala regeringar. Vid det senaste G 8-mötet kom man överens om att ge fattigaste land skuldavskrivningar, men finns det en rad villkor för dessa avskrivningar. Den nya regeringen brottas med en mängd problem med oligarkin som har sitt starkaste fäste i provinsen , där också de stora tillgångarna av olja, gas och metall finns. Oligarkin driver i strävan att bevara sina privilegier och skydda de rikedomar de under militärdiktaturen tillskansat sig på ett olagligt sätt en separatistisk politik i förhållande till övriga . Man eftersträvar en autonomi som innebär att man avhänder sig ansvaret för fattigare provinser. Oligarkin har goda förbindelser med och stora USA- och Europabaserade multinationella företag, som på olika sätt försöker att blanda sig i interna angelägenheter. var även snabb att bygga ut förbindelserna med och skaffa bistånd från grannländerna. Landets förbindelser med , ett grannland som länge haft ett frostigt förhållande till ända sedan det s.k. salpeterkriget 18791883, har förbättrats. 11Nationaliseringarna av gas och olja förklarade att landets tillgångar av gas och olja skulle nationaliseras. Vad dessa nationaliseringar konkret innebär är ännu en smula oklart. Frågan handlar främst om att vill ha ordentligt betalt av de transnationella företagen för det de exploaterar. regimer har slumpat bort landets naturtillgångar. Kravet på nationaliseringar innebär inte att man vill kasta ut de transnationella företagen eller utestänga utländska investeringar, utan mer om att de till stora delar olagliga avtal som tidigare regering ingått med dem skall omförhandlas. och EU:s s.k. utrikesminister har uttalat sig både negativt och klumpigt om nationaliseringarna, då de drabbar det spanska petroleumföretaget . Han har uppenbarligen sett mer till snäva spanska intressen än till den frigörelseprocess från förtryck, diskriminering och utplundring som pågår i flera latinamerikanska länder. Presidenterna i , Kirchner i , Tabare Vazquez i och i har ställt sig bakom politik. I samband med sitt tillträde som president deklarerade att man skulle påbörja arbetet med en ny grundlag för . Ett av de första besluten som det nyvalda parlamentet fattade var att utse en konstituerande församling som skulle utforma en modern, mer demokratisk grundlag. hölls val till den konstituerande församlingen i . Arbetet i den konstituerande församlingen påbörjades . Det har beräknats pågå . I den konstituerande församlingen ingår representanter från och från oppositionen. Oppositionen, som har sina rötter i den privilegierade oligarkin, har på olika sätt försökt att obstruera arbetet i församlingen. Det sades från början att den nya författningen skall antas med två tredjedels majoritet. Oppositionen har försökt att omtolka detta till att inte bara handla om hela den slutliga texten utan även om alla beslut som fattas i olika underkommittéer som utses inom den konstituerande församlingen. Ett sådant arbetssätt skulle inte bara starkt försena arbetet med den nya grundlagen utan sannolikt omintetgöra det. Oppositionen har även försökt organisera vad i svenska medier presenterats som strejker, men som i själva verket är lockouter lockouter understödda av väpnade fascistiska kampgrupper som Naçion Camba och Juventud Crucenista, vilka i flera fall har starka rasistiska inslag. Oppositionen förefaller dock i skrivande stund ha funnit denna väg föga framkomlig när det gäller att påverka arbetet med en ny författning. Behovet av en modernare författning är stort. Det är inte bara och ursprungsbefolkningen som krävt detta. Även institutioner som och har ansett att grundlag måste moderniseras. Utvecklingen handlar inte bara om att det bolivianska folket vill ta ett grepp om sitt lands naturtillgångar. Den handlar också om att man hyser en stark önskan om en djupgående demokratisering. När det gäller arbete med en ny författning och en demokratisering av samhällsförhållandena är den i högsta grad en process värd att stödja. är på väg bort från diktatur, rasism, diskriminering och ekonomisk utplundring. 13Den nya regeringens politik Den nya regeringen har inlett en omfattande reformering av det bolivianska samhället. Då en stor del av befolkningen inte kan läsa och skriva har regeringen inlett en alfabetiseringskampanj. En stor del av befolkningen är inte folkbokförd och saknar därmed medborgerliga rättigheter. Är man inte registrerad finns man inte. Sålunda har man genomfört ett registreringsprogram så att en stor del av landets invånare som saknat både rösträtt och andra rättigheter får del av dessa. Regeringen avser också att införa en arbetsrättslagstiftning som förhindrar arbetsgivarna rätt att godtyckligt anställa och avskeda människor. har i praktiken saknat en sådan lagstiftning. Den nya regeringen har sänkt avgifterna för el, vilket har stor betydelse för landets fattiga befolkning. Ett hälsoprogram som omfattat alla har införts. Den nya regeringen har förhandlat fram ett avtal med och som skall ge gratis hjälp åt synskadade. Den nya regeringen har också höjt pensionerna . Likaså har minimilönen höjts. Den nya regeringen har omformulerat villkoren för upphandlingen av de stora malmtillgångarna i Mutún, i . Man efterstävar att omförhandla avtalen med de avtal som tidigare regeringar olagligt ingått med multinationella företag. Det är först om de transnationella företagen vägrar omförhandling som regeringen avser att nationalisera de tillgångar som det handlar om. Regeringen har även inlett arbetet med en ny jordreform. Under diktatorn tid överfördes på olagligt sätt stora egendomar till ett fåtal medlemmar av den bolivianska oligarkin. Ofta var det urbefolkningens egendom som genom olika manipulativa vägar överfördes till redan rika latifundieägare (ungefär storgodsägare). Det är ett digert reformprogram för att få bukt med flera sidor av den fattigdom som härskat i landet . 14Oligarkins attacker mot den folkvalda regeringen och faran för en militärkupp inträffade en händelse i som svårligen kan tolkas som annat än ett angrepp på folkvalda regering och landets president. Anhängare till gruvägarkooperativ i gick till angrepp mot arbetarna i de statligt ägda gruvorna. Flera av angriparna var beväpnade. I den konfrontation som uppstod dödades 22 personer. Uppgifter förtäljer dock att obduktionen visat att flera av de dödade uppvisade skottskador av en art som bara åstadkoms av prickskyttar. Gruvägarkooperativen, som står oppositionen nära, och den bolivianska oligarkin, försökte lägga ansvaret för det inträffade på regeringen. Detta var inte det enda försöket att från den bolivianska oligarkins sida åstadkomma gnissel i samhällsmaskineriet i syfte att störta den folkvalda regeringen i . Transportstrejker genomförda av åkeriägare och andra obstruktioner har också genomförts. Den situation som oppositionen och landets oligarki försökte och försöker skapa påminner mycket starkt om förspelet till militärkuppen mot president folkvalda regering i . Skyldiga till den blodsutgjutelse som följde av och den chilenska militären kupp mot och den chilenska demokratin var dock inte bara medlemmarna av militärjunta. I det sammanhanget figurerade även flera stora internationella företag som exempelvis ITT. Så ter sig utvecklingen ut även i dagens . Det är dock i första hand inte USA-företag som är inblandade den här gången utan europeiska. I kulisserna finns de företag som bara undertecknade olagliga avtal med den då sittande genomkorrumperade regeringen under . Bland dem finns Petrobras, som fastän till namnet brasilianskt till största delen styrs från , British Petrolerum (BP) och det spanskägda m.fl. Med andra ord: är inblandat och medskyldigt till de angrepp som sker på den demokratiskt valda regeringen i . Även Europeiska unionen uppträder på ett sätt som måste ifrågasättas. Vicepresidenten i EU , från , har sammanträffat med ledaren för medborgarkommittén i , stor latifundieägare och framträdande anhängare till framlidne diktatorn/presidenten , , och uttalat sig nedsättande om den demokratiskt valda regeringen i och enligt den bolivianska dagstidningen förklarat att han skall göra allt för att stödja de krafter som arbetar mot den utveckling som inletts i under . Likaledes har EU-kommissionären uttalat sig förklenande om den demokratiskt valda regeringen i . Det bör noteras att valdes till president av de avgivna rösterna och erhöll egen majoritet något som inte inträffat . Det bör i det här sammanhanget understrykas att det i det val som genomfördes var den tidigare förtryckta, hunsade och bespottade ursprungsbefolkningen (av landets hela befolkning) som på allvar engagerade sig i landets politiska utveckling för att ta dess öde i sina händer, en händelse som utan svårighet kan jämföras med apartheidsystemets upphävande i . Att efter ett sådant val tala förklenande om demokrati kan inte betraktas som annat än en magnifik politisk fadäs. menar att som enskild stat och som medlem av EU kraftfullt måste understödja det bolivianska folkets möjligheter att skapa en ny mer demokratisk författning. Detta vill vi att ger regeringen till känna. Likaså anser att som enskild stat och som medlem av EU bör understödja det bolivianska folkets möjligheter att försvara sig mot multinationella företags illegala plundringar av naturtillgångar. Detta vill vi att ger regeringen till känna. Hela den långa historien av ett 500-årigt förtryck och plundring visar att som enskild stat och som medlem av EU måste understödja det bolivianska folkets möjligheter att ta till vara sitt lands naturtillgångar. Detta vill vi att ger regeringen till känna. En annan viktig del i kampen för demokrati och välstånd i är kampen för social rättvisa. I landet måste det, förutom att det befrias från den plundring som det varit utsatt för under århundraden, också skapas en jämnare fördelning inom landet av resurserna. bör som ett led i kampen mot fattigdomen understödja det bolivianska folkets och dess folkvalda regerings rätt att utan inblandning från främmande makter och transnationella företag själva bestämma hur man skall komma till rätta med den ojämna fördelningen av landets resurser. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. En viktig del i ett program för en jämnare fördelning av resurserna utgörs av kravet på en radikal jordreform. innehas en stor del av jorden i av stora latifundier ägda av ett fåtal medlemmar av den bolivianska oligarkin. Många av dem har tillskansat sig dessa på olagligt sätt under Banzerdiktaturen. Jorden måste fördelas så att fler kan livnära sig av jord- och skogsbruk i stället för att ett fåtal berikar sig på den.