mot · GU02U275 · 2006-10-26 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att på grund av den komplicerade situation som råder i regionen noga bör analysera de motiv och intressen som ligger bakom krav på FN-ingripanden i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att noga bör analysera de motiv och intressen som ligger bakom och ovilja att ingripa mot de brott mot mänskliga rättigheter som begås i , främst i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i EU bör arbeta för ett kraftfullt stöd till Afrikanska unionen i dess arbete på att skapa fredliga förhållanden och ökad respekt för mänskliga rättigheter i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör, då det i hög grad är den ojämna regionala fördelningen av ekonomiska resurser som utgör den främsta källa till konflikter, i sina kontakter med den sudanesiska regeringen och sudanesiska organisationer poängtera nödvändigheten av en jämn regional fördelning av landets ekonomiska resurser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör bistå den generation av unga eritreaner som befinner sig i exil med grundläggande utbildning som skulle kunna vara en betydande resurs i ett framtida demokratiskt . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att som enskilt land och som medlem av EU bör understödja en demokratisk utveckling, förstärka respekten för mänskliga rättigheter och medverka till uppkomsten av ett rättssamhälle i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i egenskap av enskild stat och som medlem i EU och FN bör verka för att de rättsvidriga specialdomstolarna i , vars verksamhet strider mot de mänskliga rättigheterna, avskaffas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att som enskild stat bör verka för att de tidningar som stängts av regeringen i åter ges möjlighet att komma ut. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för att alla politiska fångar i friges. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att måste intensifiera sina ansträngningar att få den svensk-eritreanske journalisten frigiven. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att även bör rikta skarp kritik mot intrång i FN:s skyddszon mellan och . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att som enskild stat, i EU och FN bör uppmana att följa AU:s och FN:s beslut om skiljedom när det gäller Badmeområdet och dra sig tillbaka därifrån. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att även bör rikta kritik mot för dess inblandning i interna konflikter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att när det gäller konflikten mellan oromofolket och EPRDF-regeringen i bör ställa krav på att den etiopiska regeringen respekterar landets egen författning och oromofolkets nationella självbestämmanderätt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör medverka till att EPRDF-regeringen i respekterar oromofolkets och andra folkgruppers mänskliga rättigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i sina kontakter med den etiopiska regeringen bör understryka nödvändigheten av en jämnare regional fördelning av landets resurser så att dessa i större utsträckning även kommer oromofolket och till del. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör fördöma militära ingripande i som ett brott mot folkrätten samt rikta kritik mot inblandning i den somaliska konflikten. Praktiskt taget från det att blev en självständig stat 1956 har landet plågats av krig och konflikter. Det längsta kriget fördes mellan SPLA (Sudanese Peoples Liberation ) och centralregeringen i . Kriget pågick och avslutades . Det har ofta i medierna framställts som att denna konflikt skulle ha sin grund i rasmässiga och religiösa skillnader mellan de norra och södra delarna av landet i motsättningar mellan muslimer i norr och kristna och anemister i söder, mellan en arabisk befolkning i norr och en afrikansk svart befolkning i söder. Det är inte otänkbart att konflikten mellan norr och söder fått en sådan dimension, men då först som en ideologisk efterkonstruktion för att dölja djupare ekonomiska orsaker till de stridigheter som plågat landet. Landet stora naturrikedomar, främst gas och olja, ligger i de södra delarna av landet. Landets centralregeringar i har eftersträvat att exploatera tillgångarna i landets södra delar men diskriminerat befolkningen i söder. Regeringen har låtit utländska oljeföretag utföra prospektering och utvinning av olja i söder. Med inkomsterna man fått från oljeutvinningen har regeringarna i sedan köpt in vapen som använts i kampen mot SPLA och befolkningen i söder. Striderna var oerhört blodiga. Orsaken till kriget kan, kort uttryckt, ytterst sökas i den ojämna fördelningen av landets resurser mellan de olika regionerna i landet. lyckades dock regeringen i och SPLA komma överens om en fredsuppgörelse. En optimism fanns därefter och man hoppades att skulle upphäva de sanktioner som infört efter attentaten mot de amerikanska ambassaderna i och samt att det funnits indikationer på att och med den fundamentalistiskt inriktade regeringens i goda minne vistats i . Denna första optimism försvann dock mycket snabbt. Den massmediala och diplomatiska uppmärksamheten hade varit inriktad på fredsuppgörelsen mellan regeringen i och SPLA. Man hade intresserat sig föga för vad som hände i övriga delar av vad som hände i öster och i väster. Konflikten i och landets östra delar har sin upprinnelse i de stora sociala klyftor som finns i landet. Olika rebellrörelser har vuxit fram i och i östra . Regeringen i har försökt att slå ned upproren i . En milis, Janjawid, som rekryterats ur den boskapsskötande arabiska befolkningen har mobiliserats med regeringens goda minne. Den har farit fram med en sällan skådad skoningslöshet mot den jordbrukande befolkningen. De traditionella skillnaderna och tvisterna mellan nomadiserande boskapsskötande och den bofasta jordbrukande befolkning om tillgången till betes- och odlingsmark samt vattentillgångar har underblåsts, vilket förvärrat konflikten mellan Khartoumregeringen och rebellrörelserna and Equality Movement () och Sudanese Liberation Movement (SLM) i . Denna konflikt mellan boskapsskötande och jordbrukande befolkning är av gammalt datum och har tidigare kunnat lösas på fredlig väg. Under nya omständigheter där rebellgrupperna i anser att man i sin del av landet är förfördelade när det gäller fördelningen av landets resurser har även denna motsättning underblåsts och fördjupats. Rebellerna i den s.k. Bejakongressen och i Sudanese Liberation () i östra riktar även de en kritik mot centralregeringen i som går ut på samma sak som den som rebellerna i för fram den orättvisa fördelningen av landets resurser. Rebellrörelserna i både öster och väster kräver att bör omvandlas till en federation. Det eritreanska inflytandet i Bejakongressen har varit starkt. Rebellrörelserna i östra har stridit mot regeringen under en lång följd av år. I skrivande stund har förhandlingar mellan rebellerna i östra och Khartoum-regeringen just avslutats. De har förts i den eritreanska huvudstaden och man har skrivit under en överenskommelse. Om överenskommelsen inte implementeras kommer sannolikt Bejakongressen att återuppta sin väpnade kamp mot Khartoumregeringen. De kommer i så fall att hota regeringen genom att inrikta sina krafter på att angripa motorvägen mellan och hamnstaden . , där fredsförhandlingarna förs, har för övrigt understött SLA och Bejakongressen, medan tagit emot ett stort antal flyktingar från . är sålunda ett land fyllt av motsättningar som lätt kan blossa upp och omvandlas till väpnade konflikter och krig. är striderna hårdast i och drabbar civilbefolkningen. I sin strävan att slå ned rebellrörelserna bombar regeringen urskiljningslöst befolkningen i , vilket lett till massflykt till grannlandet . är lamslaget när det gäller de olika konflikterna i . har blivit till en arena för en kamp mellan stormakter. Både och är intresserade av rika oljetillgångar. har inga oljetillgångar i . Det har däremot . vill att FN officiellt skall rubricera det som sker i som folkmord, vilket skulle kunna leda till att FN skulle kunna ingripa militärt i . Regimen i , som är islamistisk, fruktar att ett militärt FN-ingripande för att få slut på striderna skulle innebära att amerikanska trupper blev det dominerande inslaget i en FN-styrka. Man menar att detta i sin tur skulle medföra att de allra mest hårdföra fundamentalistiska krafterna i skulle få vatten på sin kvarn. Därmed skulle situation endast ytterligare förvärras. Det finns krafter inom regeringen som menar att man gick för långt och gjorde alltför stora eftergifter vid fredsförhandlingarna för SPLA. Dessa krafter kan vid en konfrontation med FN om använda en sådan konfrontation för att riva upp överenskommelsen med SPLA. har Afrikanska unionen (AU) en fredsstyrka i området, som accepterats av den sudanesiska regeringen. Den är dock alltför liten och otillräckligt utrustad och förmår inte att i tillräcklig grad påverka situationen. EU har dock beslutat att på olika sätt söka stödja AU. intar dock en fientlig hållning till . Framför allt finns det en judisk och lobby som på olika sätt försöker att frammana bilden av en djupt fundamentalistisk regim i , trots att SPLA finns med i landets ledning. Den sudanesiska regeringen har börjat att spela en mer positiv roll i utrikespolitiken när det gäller . De har fungerat som medlare mellan de islamiska domstolarna och övergångsregeringen i , och förhållande till grannlandet har förbättrats efter ingripande från ledare . bör på grund av den komplicerade situation som råder i regionen noga analysera de motiv och intressen som ligger bakom krav på FN-ingripanden i . Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. bör även noga analysera de motiv och intressen som ligger bakom och ovilja till att ingripa mot de brott mot mänskliga rättigheter som begås i , främst . Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. bör i EU arbeta för ett kraftfullt stöd till Afrikanska unionen i dess arbete på att skapa fredliga förhållanden och ökad respekt för mänskliga rättigheter i . Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. bör, då det i hög grad är den ojämna regionala fördelningen av ekonomi som utgör den främsta källan till konflikter, i sina kontakter med den sudanesiska regeringen och sudanesiska organisationer poängtera nödvändigheten av en jämn regional fördelning av landets ekonomiska resurser. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. Efter att först ha varit en italiensk koloni och efter brittiskt protektorat tvingades 1952 in i en federation med . 1962 införlivades i , vilket ledde till ett trettioårigt krig mellan den eritreanska nationella befrielserörelsen och . Under detta krig störtades i först monarkin under och sedan diktaturen under . I den kamp och det krig som fördes mot kämpade flera etiopiska regimfientliga rörelser, främst tigraifolkets rörelse TPLF, på samma sida som de eritreanska befrielserörelserna och . Efter fall genomfördes en folkomröstning i och 1991 kunde förklara sig som självständig stat. styrs interimistiskt av EPLF, som bytt namn till PFDJ. Ledaren för EPLF/PFDJ, , har av sin organisation president, och har sedan utsett regering och styrt landet med dekret. PFDJ (Peoples for Democracy and ), det tidigare EPLF (), proklamerade under sin andra kongress 1987 före självständighet 1993 att man var för ett flerpartisystem. På rörelsens tredje kongress upprepades och poängterades den principiella betydelsen att skapa en konstitution med en bred folklig förankring och därefter etablera en konstitutionell regering. En konstitution utarbetades med bred folklig förankring 1997 men kom aldrig att tillämpas. Det val som skulle bana väg för en konstitutionell regering uteblev. Enligt den eritreanska nationalförsamlingen anförs kriget mellan och som orsak till att man sköt upp de val som skulle ge en legitim lagstiftande församling. Detta har förorsakat ett stort missnöje och irritation främst bland eritreaner och inte minst i det internationella samfundet. Vid den eritreanska nationalförsamlingens 13:e session utlystes de första allmänna valen till . För att genomföra valen tillsattes en kommitté med uppdrag att utarbeta förslag till vallagar. Utkasten till vallagar presenterades . Syftet var att kommittén skulle arbeta i enlighet med den så kallade integrativa demokratins modell med ett brett folklig deltagande, vilket skulle resultera i ett konkret förslag som sedan ratificeras av parlamentet. Presidenten fråntog dock denna kommitté, som hade till uppgift att leda demokratiseringsprocessen, möjligheten och förmågan att arbeta vidare. Detta avsteg från frontens tidigare principer och oviljan att leva upp till förväntningarna att skapa ett demokratiskt system yttrar sig i att man aktivt blockerar demokratiseringsprocessen. Detta resulterade i att fronten delades i två politiska läger. Den ena sidan företräddes av presidenten och hans gruppering som ansåg att inte var moget för demokrati. De behåller makten och ger ingen tidsram för när de planerar att släppa den ifrån sig. Den andra gruppen består av bland annat f.d. ministrar vilka hävdar att frontens uppdrag är avklarat. Fronten har egentligen bara ett enda viktigt uppdrag att slutföra. Att utarbeta regler för ett fritt, demokratiskt och rättvist och se till att de genomförs. Den sistnämnda gruppen av politiker som stod för långtgående demokratiska reformer bestod av parlamentariker och statsråd. Dessa framförde i ett öppet brev sina krav på demokratisering. Bland dessa återfanns vicepresident , fiskeriminister , handelsminister , kommunikationsminister , kultur och informationsminister , guvernör , ambassadör , generalmajor , armégeneral , statssekreteraren i och brigadgeneral . De som undertecknat brevet entledigades , men de fortsatte att ställa kraven på en demokratisk omdaning av . Dessa och flera andra personer arresterades strax därefter . Efter gripandet har regeringen anklagat de gripna för samröre med dissidenter i och i för att infiltrera armén. gick regimen brutalt fram mot pressfriheten. stängdes och 15journalister arresterades. är ett av de få länder som saknar oberoende tidningar. Bland det arresterade journalisterna återfinns , chefredaktör för tidningen (Tsigenay), Zemenfes (Tsigenay), Ghebrehiwet (Tsigenay), Selamyinghes Beyene (MeQaleh), Seyoum Tsehaye, frilansjournalist och fotograf samt f.d. föreståndare för den eritreanska statstelevisionen (ETV), Medhanie , vice chefredaktör (), Temesgen Gebreyesus, journalist (Keste Debena), Mattewos Habteab, chefredaktör för (Meqaleh), , vice chefredaktör (), Fessahaye , journalist (Setit), , chefredaktör (), , chefredaktör (), , journalist i den statliga televisionen (ETV), , journalist i den statliga radion, , journalist (Setit). Den sistnämnde, är svensk medborgare. (Om se särskild flerpartimotion) Alla dessa har suttit fängslade utan rannsakan och dom. Regimen motiverar tillslaget mot den fria pressen med att tidningarna brutit mot presslagarna. Den oberoende pressen har spelat en stor roll för den spirande debatten om medborgerliga och demokratiska fri- och rättigheter i fram tills den stängdes. Människorättsorganisationer som och Human Rights Watch har vid ett flertal tillfällen rapporterat om grova brott mot såväl politiska oliktänkande som olika religiösa grupper i landet. Abeto är ett exempel på den eritreanska regimens brott. den 4:e och fredagen 5:e arresterade militären ungdomar utan urskillning i deras hem, i affärer och på marknader, på arbetsplatser och vid vägspärrar. De fördes till nära . I det överfulla fängelset tryckte de fängslade ungdomarna ut en vägg, som föll utåt och dödade sex vakter. Andra vakter började skjuta och dödade 48 ungdomar och skadade över 100. De döda begravdes utan att deras familjer informerades. De svåra förhållandena i har gjort att människor flyr landet, särskilt unga människor. De beger sig främst till grannländerna och , där det enda som de möts av är av sysslolöshet i något flyktingläger i väntan på att situationen skall förändras i hemlandet. Denna unga generation i flyktinglägren skulle behöva stöd i form av en grundläggande utbildning och bli till en betydande resurs i ett framtida demokratiskt . anser att bör ge unga eritreaner i exil i exempelvis en grundläggande utbildning som förberedelse till en framtid i ett demokratiskt . Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. Den eritreanska ledaren regim skjuter upp frågan om ett demokratiskt statsskick med hänvisning till olika konflikter med omvärlden. minskade knappast konflikterna med omgivningen när man gick in i den av FN upprättade skyddszonen mellan och . Det omstridda området, Badme, tilldömdes visserligen av FN:s och AU:s skiljedomare, men att självsvåldigt gå in i skyddszonen vid Badme som trots domslutet inte lämnat kan inte anses vara något annat än en utmaning och en provokation gentemot och ett nonchalant uppträdande gentemot FN. ser regimen till att olika konflikter i omvärlden underblåses. understöder exempelvis de oppositionella rörelserna i östra och västra och man understöder oromofolkets befrielserörelse i , vars krav i långa stycken måste ses som legitima, men man försöker använda som ett instrument för sina egna intressen i sin egen konflikt med . Dessutom stöder regimen i de islamiska domstolarna i . politik i regionen är äventyrlig och saknar demokratisk förankring. Hans politik medför, för att kunna genomföras, massarresteringar av företrädare för landets politiska reformrörelser, nedläggningen av oberoende tidningar och arresteringar av journalister och andra för brott mot demokratiska och mänskliga rättigheter. Mot detta kämpar bland annat det eritreanska partiet (EDP) och Eritreanska befrielsefronten (), vars företrädare befinner sig i exil. bör som enskilt land och som medlem av EU understödja en demokratisk utveckling, förstärka respekten för mänskliga rättigheter och medverka till uppkomsten av ett rättssamhälle i . Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. bör också som enskild stat och i internationella forum som EU och FN verka för att de rättsvidriga specialdomstolarna, vars verksamhet strider mot de mänskliga rättigheterna, avskaffas. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. bör som enskild stat verka för att de tidningar som stängts av regeringen i åter ges möjlighet att komma ut. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. bör verka för att alla politiska fångar i friges. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. måste intensifiera sina ansträngningar att få den svensk-eritreanske journalisten frigiven. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. bör även rikta skarp kritik mot intrång i FN:s skyddszon mellan och . Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. bör som enskild stat i EU och FN uppmana att följa AU:s och FN:s beslut om skiljedom när det gäller Badmeområdet och dra sig tillbaka därifrån. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. bör även rikta kritik mot för dess inblandning i interna konflikter. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. Bland de rörelser som var starkast i kampen mot och vid störtandet av Mengisturegimen var den organisation som hade sina rötter i Tigrai, TPLF. Det var också den som kom att bli den tongivande och dominerande i efter det att störtats. Den blev också den rörelse som blev tongivande i det parti som bildades av olika rörelser efter fall, EPRDF. Landets premiärminister har sina politiska rötter i TPLF. Den största etniska folkgruppen i , oromofolket, utgör 40 miljoner av 65 miljoner innevånare och är ett kulturellt, språkligt och historiskt sammanhållet folk. Under sin långa historia utvecklade oromofolket sitt eget kulturella, sociala och politiska system som har kallats för gadaasystemet. Detta system påminner i långa stycken om den demokrati som fanns i antikens . Oromofolket finns inte bara i utan även i , och . Det kom att ingå i den etiopiska statsbildningen under den amhariske kejsaren regeringsperiod (18891913), då amharerna efter omfattande krig, vidgat gränser. Genom erövringen av oromoernas områden blev amharer och tigreaner en minoritet i det imperium man byggt upp. Trots detta behöll amharerna sin politiska och ekonomiska makt. I bördiga områden i söder lade de amhariska erövrarna beslag på stora gods, vars jord arrenderades ut till den besegrade lokala befolkningen. Genom expansion skapades en djup motsättning mellan de utnyttjande folkgrupperna och exploatörerna. Just för att avbryta detta mönster grundades , som i brist på politiska alternativ bedriver en väpnad kamp i vissa delar av . Målet för är rätten till nationellt självbestämmande och att få slut på av förtryck och exploatering. Efter det att störtats försökte EPRDF vinna gehör bland oromofolket och byggde i Oromoland upp ett gentemot EPRDF lojalt stödparti, vilket skapade en svår konflikt och väckte bitterhet främst hos den existerande och dominerade oromoorganisationen, . Detta ledder till att det inför lokalvalet utbröt strider mellan regeringsstyrkor och OLF-förband. lämnade samlingsregeringen tillsammans med Ogadens nationella befrielsefront, ONLF, och flera andra grupper. Motsättningen mellan regeringen och oppositionen ökade efter hand, och 1993 dödades flera studenter när myndigheterna slog ned en demonstration vid universitet i . En huvudpunkt i EPRDF:s program var omvandlingen av till en federation av medlemsstater indelade efter etniska principer. Varje medlemsstat skulle ha rätt att lämna federationen. Ett förslag till ny federativ författning presenterades också 1994 och antogs 1995. anser att regeringen bryter mot de löften som finns i författningen. EPRDF motarbetar de partier som kräver att oromos krav på nationellt självbestämmande skall förverkligas. Valen till nationalförsamlingen 1995 bojkottades av oppositionspartierna, trots USA-ledda försök att övertala dem att delta. Regeringen anklagades för diskriminering och hot i valkampanjen och röstlängderna visade sig mycket bristfälliga. Valresultatet blev en överväldigade seger för EPRDF och dess allierade. Även vid senare val, såsom vid valet , bojkottade valet. () förklarar att man vill medverka i sökandet efter en konstruktiv fredlig lösning av den politiska kris som plågat . arbetar för att bidra till en meningsfull och omfattande freds- och försoningsprocess som inkluderar alla tänkbara politiska krafter i dialogen. Den nuvarande konflikten mellan och den av TPLF dominerade EPRDF-regeringen i bör ses i ljuset av Meneliks och Abessiens hundraåriga kolonisering av oromos områden. Det handlar om ett folks kamp mot förtryck och för nationellt självbestämmande. Oromofolket i har inte fått möjlighet att utöva sin författningsenliga rätt till självbestämmande i form av exempelvis en folkomröstning. Det rimliga förhållningssättet när det gäller konflikten mellan oromofolket och EPRDF-regeringen i är att man ställer krav på att den etiopiska regeringen respekterar landets författning och oromofolkets nationella självbestämmanderätt. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. Likaledes bör den medverka till att EPRDF-regeringen i respekterar oromofolkets och andra folkgruppers mänskliga rättigheter. Detta vill vi att skall ge regeringen till känna. skulle nya val avhållas i . Under de år som gått hade en organiserad opposition vuxit fram. Två oppositionspartier hade vuxit fram. Valet gick lugnt till före och under valdagen enligt de observatörer som fanns på plats, men när det visade sig att den TPLF-dominerade EPRDF-regeringen i huvudstaden , där röstsammanräkningen först var färdig avbröt regeringen sammanräkningen i övriga landet.