mot · GU02U236 · 2006-10-30 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att både som enskild stat och inom EU, FN och bör verka för att bromsa Natos geopolitiska strävanden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att både som enskild stat och inom EU, FN, och bör verka för att även Nato upplöses och för att ska dra tillbaka sina trupper och kärnvapen från . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör erbjuda sig som medlare och inom EU, FN, och i andra sammanhang använda sin alliansfrihet för att försöka bidra till att lösa de konflikter som pågår mellan och flera f.d. sovjetrepubliker, i syfte att garantera alla dessa staters suveränitet, självständighet och fredliga förbindelser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör erbjuda sig som medlare och som medlem av EU, FN och verka för att såväl som EU, Nato och respekterar tidigare sovjetrepublikers oberoende och avstå från att på olika sätt försöka att utifrån styra deras politiska utveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör erbjuda sig som medlare och inom EU, FN och utnyttja sin ställning som alliansfri stat för att försöka förmå den att ta ansvar för utvecklingen i och där få till stånd en fredlig och demokratisk utveckling. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att som enskild stat och inom EU och bör verka för en ändrad politik gentemot och övriga delar av det f.d. med lägre privatiseringskrav, arbeta för ett mer jämlikt partnerskap, som kan bidra till att återutveckla och diversifiera och de f.d. ekonomier, samt stärka deras förmåga att föra en mer miljövänlig politik. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att som enskild stat och inom EU, och i andra sammanhang bör verka för att regeringar uppmärksammar den omfattande trafficking som pågår av kvinnor och barn till och andra länder och kräva att åtgärder vidtas för att förebygga och motverka trafficing. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inom EU, FN och kraftfullt bör verka för att och de andra respekterar de mänskliga rättigheterna. 2Natos östexpansion och den missade chansen till nedrustning i började en i flera avseenden positiv utveckling i , som syftade till att demokratisera och reformera det sovjetiska systemet. Förebilden för de sovjetiska reformerna var framför allt välfärdsstater som . Det man ville uppnå var demokratisering, en effektivare ekonomisk utveckling med en bibehållen nivå när det gällde välfärden. syftade dess reformer till att skapa en högre andel av privat ägande och började framför allt en del människor med goda kontakter inom ramarna för det gamla systemet göra sig stora förmögenheter på handel, spekulation och senare privatiseringar av kollektivt ägda företag. inledde också en massiv nedrustning, inte minst av kärnvapen, och lyckades få med sig på detta. I utbyte mot ett löfte om att Nato inte skulle expandera längre österut gick också med att på dra tillbaka sina trupper och kärnvapen från Warszawapaktsländerna. Förhoppningar om en nedrustning i uppstod. Men bara kort därefter expanderade Natoländerna långt in i , till och med in i f.d. . Denna förändring har medfört att Nato och ser större delen av f.d. som sin intressesfär. Nato har öppnat för medlemskap för flera f.d. sovjetrepubliker som och och försökt knyta till sig flera andra. har upprättat militära baser i flera centralasiatiska f.d. sovjetrepubliker. I finns det ett brett folkligt missnöje med denna utveckling. För många ryssar framstår situationen som att och Nato agerar för att ringa in militärt och geopolitiskt. har också börjat rusta upp och försökt återetablera sin hegemoni i flera f.d. sovjetrepubliker. Detta har delvis lyckats i förhandlingar eller genomdrivits med maktspråk. Konflikterna mellan och , och gaskriget mellan och , är exempel på det . Även de båda brutala bör ses mot bakgrund av den rädsla som finns i för att även den ska bryta samman. Väst kritiserar det ryska maktspråket och de ofta auktoritära ledningarna i de länder som allierar sig med. Men missnöjet kommer sig snarare av att dessa auktoritära regimer och deras politiska ledare bytt sida än över att de är auktoritära och korrupta. Inte heller missnöjet med var särskilt uttalat i väst förrän en rad politiska ledare i väst fick andra anledningar till att kritisera . Detta motsägelsefulla uppträdande gentemot och de f.d. visar att länder i väst knappast haft det positiva inflytande man utgivit sig för att ha. Det har ofta mer handlat om att Nato, i stället för att samarbeta i frågor om demokrati, fred och nedrustning, har bedrivit ett geopolitiskt spel som bidragit till att återuppväcka de ryska hegemonisträvandena. För den som på allvar är intresserad av att åstadkomma en fredlig och demokratisk utveckling i , i resten av eller världen i övrigt, är det uppenbart att såväl det västerländska som det ryska maktspelet och manövrerandet med odemokratiska statsledningar måste upphöra. Ett första steg i denna riktning borde vara att den starkare parten, det vill säga väst, gav upp sina ambitioner att isolera och ringa in militärt. Först efter att ha angivit en sådan inriktning av sin politik kan det vara möjligt att förmå att upphöra med sitt maktspel mot andra stater inom OSS-staterna. Det skulle även kunna ge en möjlighet att förmå att ta kritiken mot det brutala på allvar. position, som både väst- och EU-land och alliansfri stat, gör att skulle kunna spela en positiv roll för att få en sådan utveckling till stånd. bör därför, både som enskild stat och inom EU, FN och , verka för att bromsa Natos geopolitiska strävanden. Detta vill vi att ska ge regeringen till känna. För att återuppliva den möjlighet till global nedrustning som upplösning innebar, bör , både som enskild stat och inom EU, FN, och , verka för att även Nato upplöses, och för att ska dra tillbaka sina trupper och kärnvapen från . Detta vill vi att ska ge regeringen till känna. borde erbjuda sig som medlare och inom EU, FN, och i andra sammanhang använda sin alliansfrihet för att försöka bidra till att lösa de konflikter som pågår mellan och flera f.d. sovjetrepubliker i syfte att garantera alla dessa staters suveränitet, självständighet och fredliga förbindelser. Detta vill vi att ska ge regeringen till känna. borde dessutom som enskild stat och som medlem av EU, FN och verka för att såväl som EU, NATO och ska respektera tidigare sovjetrepublikers oberoende och avstå från att på olika sätt försöka att utifrån styra deras politiska utveckling. Detta vill vi att ska ge regeringen till känna. Slutligen vill vi att erbjuder sig som medlare och inom EU, FN och , utnyttjar sin ställning som alliansfri stat för att försöka förmå den att ta ansvar för utvecklingen i och där få till stånd en fredlig och demokratisk utveckling. Detta vill vi att ska ge regeringen till känna. 3Västs ansvar för ekonomiska misslyckande Den västinitierade nyliberala chockterapin, som i en eller annan form genomfördes i f.d. , utmynnade i ett katastrofalt misslyckande. BNP-utveckling var negativ efter . Vid de östeuropeiska reformernas början hade ett stort ekonomiskt stöd utlovats från väst, men var de f.d. nettoutbetalningar större än det stöd länderna fick på grund av de räntor och amorteringar de tvingades betala. Den sociala utvecklingen blev katastrofal. Stora nedskärningar av den sociala välfärden genomfördes. Arbetslösheten ökade och medellivslängden sjönk på flera håll. Till och med i , som drabbades mindre hårt, uppgav en majoritet av medborgarna så sent som att deras ekonomiska situation var sämre än 1989. hade inte en enda av de f.d. uppnått den BNP-nivå man haft 1989. De liberala reformer som påtvingades de nya staterna länderna ledde till att ett litet fåtal, framför allt människor inom den gamla nomenklaturan, lyckades kapa åt sig enorma ekonomiska tillgångar, tillgångar som ofta genast fördes ut ur landet som ekonomin tilläts förfalla. De råd som västerländska rådgivare gav till de f.d. har stor skuld i detta misslyckande. Dessa råd hade dock aldrig kunnat genomföras om de inte haft stöd av de nyrika och/eller nynationalistiska delarna av den före detta nomenklaturan. Dessa grupperingar, vars starkaste delar utgörs av ett fåtal extremt rika oligarker och ett antal mäktiga byråkrater och politiker, har ända utgjort den viktigaste basen för den västvänliga och nyliberala politiken och den auktoritära utvecklingen. var innan reformerna ett land med betydande ekonomiska problem och hade i jämförelse med väst en efterbliven industri och teknik. I jämförelse med resten av världen var landet dock väl utvecklat, hade en sammanhållen ekonomi, ett utbyggt välfärdssystem och var inte lika ekonomiskt beroende av väst som tredje världen. Utbildningssystemet och en del av forskningen var i flera avseenden i världsklass. Västs ekonomiska råd gick i stort ut på, eller ledde till, att länderna skar ned på dessa områden eller utsatte dem för sådan mördande konkurrens att de till stora delar slogs ut. De näringsgrenar som klarade sig bäst var råvaruutvinning och export. De västliga ekonomiska rådgivarna var mycket ivriga när det gällde att få just dessa delar av ekonomin privatiserad på ett sådant sätt att de hamnade i händerna på västerländska bolag. En i en internationell jämförelse utvecklad industriell ekonomi reducerades i flera avseenden till en råvaruexportör. Även har spelade en aktiv roll i denna utveckling. Svensk statlig och privat finansiering, via till exempel SITE, , bidrog till tankesmedjor i f.d. som verkade i enlighet med dessa nyliberala doktriner. Den ekonomiska nedgången i och var lönsam för en del västerländska företag som kunde kapa åt sig marknadsandelar, naturtillgångar, billiga fabriker och utnyttja arbetskraft där. Denna utveckling kan inte sägas ligga i linje med intressen. Den auktoritära utveckling och militära upptrappning som skett i flera av länderna i det f.d. och de sociala problem som följt av den ekonomiska och politiska utvecklingen i auktoritär riktning, destabiliserar hela . Den förhindrar en fredlig och rättvis utveckling i världen. De gamla sovjetiska kärnkraftverken skulle behöva göras säkrare och ersättas med förnyelsebara energikällor, något som också gäller för annan energiförbrukning. Detta omöjliggörs dock av den nuvarande svaga sociala och ekonomiska utvecklingen. och EU skulle här kunna spela en mycket mer positiv roll, om man slutade se det som en prioriterad målsättning att marginalisera och att exploatera de f.d. arbetskraft och råvarutillgångar. Ett där alla delar samarbetar på lika villkor, istället för att den rikare parten försöker dominera den andra, vore ett betydligt bättre än dagens. bör som enskilt land och inom EU och verka för en ändrad politik gentemot och övriga delar av det f.d. , med lägre privatiseringskrav arbeta för ett mer jämlikt partnerskap, som kan bidra till att återutveckla och diversifiera och de f.d. ekonomier samt stärka deras förmåga att föra en mer miljövänlig politik. Detta vill vi att ska ge regeringen till känna. En särskilt allvarlig följd av det sociala moraset i f.d. , är den omfattande trafficking som följt i spåren av det sovjetiska sammanbrottet. IOM () uppskattar att det handlar om 500000 kvinnor och barn. Skrupulösa kriminella och män i väst utnyttjar denna situation till att kunna göra stora pengar på sexhandel. Medvetenheten om dessa problem har ökat men fortfarande görs alldeles för lite åt detta. bör därför som enskild stat och inom EU, och i andra sammanhang verka för att uppmärksamma regeringar på den omfattande trafficking som pågår av kvinnor och barn till och andra länder och kräva att åtgärder vidtas för att förebygga och motverka detta. Detta vill vi att ska ge regeringen till känna. 4Västs ansvar för auktoritära återfall I flera av har demokratin aldrig fått något betydande genombrott. Makten behölls efter det sovjetiska sammanbrottet av i stort sett samma personer som tidigare, med den skillnaden att de efter sovjetsystemets sammanbrott dessutom kom att profitera ekonomiskt på sin makt och inte längre erbjöd någon välfärd till medborgarna i utbyte. Detta hindrade på intet vis västerländska företag att liera sig med dessa statsledningar i de fall detta kunde leda till tillgång till viktiga naturtillgångar som gas och olja. Även västs regeringar, framför allt , har i stor utsträckning lierat sig med de mest brutala av dessa auktoritära regimer, i syfte att få tillgång till militärbaser i dessa länder. I hade kring 1990-talets början en viss demokratisk utveckling uppnåtts. Den bräckliga demokrati som börjat växa fram under sista år undergrävdes av den negativa sociala och ekonomiska utveckling som följde av det katastrofala misslyckandet för den från väst introducerade nyliberala chockterapin. Den ekonomiska nedgången började dock inte under senaste årens styre under , även om situationen förvärrats då. Istället var det den väststödda statskuppen mot parlamentet, som genomförde 1993, som öppnade vägen för dagens auktoritära utveckling. När konflikten mellan det suveräna parlamentet, bestående av såväl gamla makthavare från sovjettiden som radikala demokrater, (de hade alla stött Jeltsin i hans kamp mot ), blev kritisk beordrade Jeltsin att parlamentet skulle beskjutas av militär, varvid flera människor dödades. Jeltsin lät införa en ny konstitution som gav presidenten större makt än någon annan president i något västland. Det var efter denna förändring av det ryska statskicket som omfattande nyliberala ekonomiska reformer började genomföras med hjälp av presidentdekret, ivrigt understödda av väst. Förändringarna undergrävde alla motmakter till presidenten och etablerade en praxis som innebar att makten ändå gör som den vill. Den öppnade för en fortsatt auktoritär utveckling under president . Hellre än att riskera att det ryska folket skulle motsätta sig en fortsatt nyliberal ekonomisk politik och en fortsatt Natoexpansion i valde väst att stödja försvagandet av den ryska demokratin. Man valde att liera sig med de oligarker och byråkrater som med Jeltsin i spetsen blivit nygamla härskare. Det är denna utveckling som kulminerat under . var en relativt okänd f.d. KGB-officer som Jeltsin handplockade som sin efterträdare och som vann presidentvalet genom att framför allt dra igång det andra , efter att flera terrordåd i skyllts på tjetjener. Förhoppningarna från väst var, trots detta och trots att han redan från början antydde en mer auktoritär linje, också ganska stora. Man hoppades på att skulle fortsätta en västvänlig politik, vilket han i flera avseenden också gjort. Även stora delar av befolkningen hoppades efter Jeltsinårens kaos på Putins löften om stabilitet. Först när började öka den statliga kontrollen över de naturtillgångar som nästan skänkts bort och när började agera för att bryta västs inflytande i tidigare sovjetiska delrepubliker, började kritiken från väst att ta vid. Mot bakgrund av ovanstående ses kritik från väst för brott mot mänskliga rättigheter som hyckleri av många ryssar. Det demokratistöd som stater i väst utbetalar till västvänliga krafter och till organisationer, vilka nödvändigtvis inte alltid är särskilt demokratiska förstärker denna bild. Först om väst på allvar börjar respektera och stödja och de f.d. sovjetiska republikernas rätt till självständig ekonomisk, social och politisk utveckling och upphör med sin nuvarande politik som undergräver deras ställning, kan väst spela en positiv roll för den politiska, sociala och ekonomiska utvecklingen i OSS och andra f.d. sovjetrepubliker. Det nuvarande agerandet underlättar tvärtom för auktoritära myndigheter att dra alla internationella och oppositionella organisationer över en kam och beteckna dem som utländska bulvaner. agerar inte minst de ryska myndigheterna för att inskränka organisationsfriheten, både för inhemska och internationella, allvarligt syftande demokratiska organisationer. Mot detta måste protestera kraftfullt. Likaså måste kraftigt protestera mot de brutala övergreppen i och inom försvarsmakten. Mord på journalister och kränkningar av fackliga rättigheter är exempel på andra oacceptabla förhållanden. Men kan bara uppnå trovärdighet och respekt för denna kritik i om man gör upp med den inkonsekventa politik som förts mot landet. bör därför som enskild stat och inom EU, FN och kraftfullt verka för att och de andra respekterar de mänskliga rättigheterna. Detta vill vi att ska ge regeringen till känna.