mot · GT02So46 · 2006-04-06 00:00:00 — I förvaltningslagen finns angivet vilka rättigheter medborgare har i fråga om att ta del av handlingar, information m.m. Det vi i detta sammanhang saknar är riktlinjer för bemötandet av medborgare. I förvaltningslagen bör införas ett tillägg angående bemötandefrågor. Vad som ovan anförts om om ändring i förvaltningslagen bör ges regeringen till känna. Barn och ungdomar med funktionshinder Barn och ungdomar med funktionshinder är alltjämt osynliga i vårt samhälle. Gruppen är emellertid mycket heterogen. Även ADHD/DAMP bör betraktas som funktionshinder. Det är av stor vikt att barn och ungdomar med funktionshinder ges möjlighet att delta i samhällslivet på likvärdiga villkor. I LSS lyfts tre huvudprinciper fram: Barn ska så långt möjligt få växa upp i sitt föräldrahem. Hela familjen ska kunna leva ett så normalt liv som möjligt. Insatserna ska förebygga och minska följderna av funktionshinder. återstår dock mycket att göra innan dessa intentioner är uppfyllda. Det ekonomiska stödet för familjer med funktionshindrade barn och ungdomar är ofta otillräckligt och merkostnaderna sänker familjernas levnadsstandard. Regeringen fick i samband med den handikappolitiska handlingsplanen i uppdrag att presentera förslag för hur merkostnader för föräldrar till funktionshindrade barn och ungdomar skulle kunna kompenseras. Det är önskvärt att regeringen fullföljer detta uppdrag. Detta bör ges regeringen till känna. Tillgängligheten till lekplatser och näridrottsplatser är viktig för att funktionshindrade barn ska kunna vara delaktiga och forma bra sociala relationer med andra barn. Leken är också en del av lärandet. Lekplatserna och näridrottsplatserna hör till de fysiska miljöer som i allmänhet kommunerna är ansvariga för. Det är dock viktigt att understryka att lekplatser och näridrottsplatser är viktiga miljöer och att hindren för tillgänglighet i normalfallet är enkla att åtgärda och därför hör till dem som omfattas av tillgänglighetsmålet . Detta bör ges regeringen till känna. Barn med funktionshinder har ett större behov av stöd och individuell anpassning i skolan än andra barn för att en likvärdig utbildning ska kunna ges. Anpassning är också viktig eftersom funktionshindrades närvaro i det ordinarie skolsystemet är en förutsättning för att främja sunda och toleranta attityder till funktionshindrade i hela samhället. Skolan ska vara bärare av värden som tolerans, respekt för andra, demokrati och insikten om vars och ens personliga ansvar. Detta är något som eleverna i första hand lär sig genom samspel, genom att se vuxna respektera andra och genom att de behandlar barn och ungdomar lika. är bristerna i det högre utbildningsväsendets anpassning till funktionshindrade betydande. Det handlar bl.a. om otillgängliga lokaler samt brister i hjälpmedel. Ovidkommande funktionshinder ska inte medföra att personer som i relevanta avseenden är lämpade för en viss utbildning diskrimineras. Det är också angeläget att säkerställa tillgången på handikappanpassade studentbostäder. Skolförfattningen är tydlig när det gäller skolans skyldighet att stödja barn med svårigheter i skolan. Bestämmelserna ger ett bra skydd i teorin, men i praktiken finns det inga tydliga kriterier på vad som ingår i rätten till stöd och ingen faktisk möjlighet att utkräva denna rätt eller pröva den i domstol. anser att de svenska bestämmelserna i högre grad borde ge den enskilde eleven laglig rätt att få sina behov utredda och tillgodosedda. vill i detta syfte ha en översyn av skollagen. Denna bör kompletteras med en förenkling av bestämmelserna vad avser kommunernas möjlighet att lokalt bestämma hur man skall uppnå dessa mål. Detta bör ges regeringen till känna. Den socialdemokratiska regeringen har avvecklat specialskolorna och för elever som är i behov av specialistkompetens på grund av att de är synskadade och har ytterligare funktionshinder, eller har en allvarlig språkstörning. tillåts dessa skolor inte ta emot nya elever som är i behov av deras specialistkompetens. I stället finns enbart en tidsbegränsad utbildning vid särskilda resurscenter, vilket har lett till stor osäkerhet för föräldrar och elever. Om och hur länge en elev får tillgång till en sådan tidsbegränsad utbildning avgörs av . Detta har skapat stor osäkerhet och försämrat skolmiljön och utbildningskvaliteten för en liten men mycket utsatt grupp elever. Därtill är informationen till föräldrarna om att det över huvud taget existerar resurscentrum dålig. Till skillnad från regeringen har som sin utgångspunkt den enskilde eleven. Varje elev, oavsett förutsättningar, har rätt till en bra skola där de kan trivas och utvecklas. Den obligatoriska grund- eller gymnasieskolan har inte specialskolornas specialistkunskaper. Det är orimligt att tro att varje enskild kommun ska kunna tillhandahålla den kompetens och de resurser som krävs för att en elev med multifunktionshinder eller allvarliga språkstörningar ska få en god utbildning anpassad just till hennes eller hans förutsättningar. Ju svårare funktionshinder eleverna har, desto sämre klarar flertalet kommuner att möta deras behov. Beslutet om att avveckla och som specialskolor för elever med multifunktionshinder, samt för elever med allvarlig språkstörning ska upphävas. Detta bör ges regeringen till känna. Staten bör vara huvudman för specialskoleutbildningen och vara ansvarig för finansieringen av elever i specialskola. Detta bör ges regeringen till känna. En lagstadgad rätt att välja skola för barn med funktionshinder bör införas. Detta bör ges regeringen till känna. Ett riksgymnasium för synskadade ungdomar med multifunktionshinder bör inrättas. Detta bör ges regeringen till känna. De statliga bidragen till landstingens tolkcentraler delas märkligt nog inte ut efter behov, efter antalet brukare i länen, utan efter antalet invånare ett län har. Eftersom personer med behov av teckentolkar fördelar sig väldigt ojämt i landet, bl.a. beroende på lokaliseringen av utbildningscentra för döva, leder detta till att länen får olika mycket pengar per brukare. Många döva/hörselskadade hamnar därför i kläm och får inte möjlighet till teckenspråkstolk vid t.ex. utbildning, utvecklingssamtal eller vid besök hos läkare. Vissa åtgärder har gjorts för att möta denna snedfördelning, men det räcker inte. Fördelningssystemet när det gäller teckentolkar bör ses över så att det bättre motsvarar antalet personer med behov. Detta bör ges regeringen till känna. Funktionshindrades möjligheter att ta del av kultur och massmedier är i många fall begränsade. kan den som är synskadad ha stora svårigheter att ta del av de nyhetsinslag som sänds på ett annat språk med översättning endast via textremsa. Hörselskadades möjlighet att ta del av teaterföreställningar är nästan obefintliga då textning saknas. För få program på tv textas. Hörselskadade är hänvisade till repriserna. Bakgrundsljud försvårar också möjligheterna för personer med hörselnedsättning att ta del av tv- och radioutbudet. Det är viktigt att produktionsbolagen är medvetna om denna problematik och att programinslag med bakgrundsljud undviks. Direktiven för och bör i dessa avseenden skärpas. Detta bör ges regeringen till känna. I den aktuella propositionen om public service föreslås att av svensktalade program i och 2 ska textas redan vid första sändningen. Detta direktiv bör också omfatta SVT24 och Kunskapskanalen. Det finns många med hörselnedsättningar som ser på dessa program men som har svårt att ta del av t.ex. samhällsdebatten på grund av att sändningarna inte textas. Vad som ovan anförts om att direktivet avseende SVT:s textning ska omfatta även kanalerna SVT24 och Kunskapskanalen bör ges regeringen till känna. För att människor ska känna självbestämmande, delaktighet och egenvärde måste samhället utformas så att individen ges möjlighet att ta del av t.ex. nyhetssändningar och kulturliv. bejakar teknikutvecklingen och understryker att IT-samhället måste vara tillgängligt även för funktionshindrade. Teknikutnyttjandet kan i vissa sammanhang vara ett hinder för funktionshindrade att få service likvärdig den som alla andra får. Ett exempel på detta är det utökade antalet Internetbanker. Det är angeläget att utreda en lagreglering av likvärdig tillgänglighet till service för alla. Detta bör ges regeringen till känna. Handikapporganisationerna fyller en viktig roll som opinionsbildare, men ännu viktigare är de i egenskap av mötesplatser, stödjepunkter och verktyg för medlemmarna att förbättra sina villkor och sin livskvalitet. Förändringar i bidragssystemen har medfört försämrad ekonomi för många, främst mindre, handikapporganisationer. ser ett stort värde i livaktiga handikapporganisationer och föreslår därför i sin budget att anslaget till handikapporganisationer ökas med . För att funktionshindrade ska ha möjlighet att delta i möten och sammankomster krävs att de allmänna samlingslokalerna görs tillgängliga. Bidragssystemen till samlingslokaler måste styra mot handikappanpassning och förbättrad tillgänglighet. En utredning presenterade 2003 förslag till nytt bidragssystem för samlingslokaler i denna anda. Det är hög tid att regeringen återkommer med förslag hur utredningens intentioner kan förverkligas. föreslår i sin kulturmotion att ska begära förslag av regeringen i denna fråga. De bristfälliga och senfärdiga insatserna för rehabilitering av sjuka är ett allmänt problem i sjukvården och det gäller också rehabilitering och behandling av funktionshinder. En onödigt utdragen rehabiliteringsprocess kan sätta resultatet på spel, medför onödigt lidande och berövar dessutom samhället resurser i form av sjukskriven arbetskraft. Rehabiliteringsarbetet fungerar fortfarande mycket otillfredsställande och resurserna är otillräckliga. har utvecklat ett förslag om rehabiliteringsgaranti nära kopplad till en kraftfull satsning på finansiell samordning som presenteras i en annan motion. Det är vår uppfattning att en rehabiliteringsgaranti ska omfatta alla, även de sjukdomsgrupper som har liten möjlighet att återgå till arbete. Vad som ovan anförts om rehabilitering till alla sjukdomsgrupper, även de som har liten möjlighet att återgå till arbete, bör ges regeringen till känna. För många funktionshindrade är det en viktig del av rehabiliteringen att efter förmåga kunna delta i föreningsliv och förtroendeuppdrag. finns regler inom sjukförsäkringen som i praktiken försvårar sådan delaktighet. Åtgärder behöver vidtas för att säkerställa att även funktionshindrade kan utöva demokratiska rättigheter och på rimligt sätt delta i föreningsliv och samhällsarbete. Detta bör ges regeringen till känna. Det sker en snabb utveckling av hjälpmedel som i betydande grad kan reducera funktionshinder. Väntetiden för att få sina behov av hjälpmedel bedömda och åtgärdade är emellertid i alltför många fall lång. , som lade fram sina förslag under föregående riksdagsår, har föreslagit att funktionshindrade ska ha rätt till hjälpmedel men ännu har inte regeringen presenterat någon proposition. Vi är överens med de övriga partierna i om att införa en hjälpmedelsgaranti som ger personer med funktionshinder rätt att välja hjälpmedel från godkända leverantörer. I dagens system omyndigförklaras individen och utlämnas till offentliga monopol på hjälpmedelsområdet. Vad som ovan anförts om hjälpmedelsgaranti bör ges regeringen till känna. Service-, signal- och ledarhundar kan vara viktiga hjälpmedel för många personer med funktionshinder. Tillgången på dessa är begränsad. En ökad användning av ändamålsenligt dresserade hundar kan ha potential att stärka möjligheterna till autonomi för många grupper av funktionshindrade och fungera som ett komplement till assistens och andra hjälpinsatser. är det bara de som klassas som helt blinda som har möjlighet att få en ledarhund. Det finns dock många som är gravt synskadade som gärna skulle vilja ha en ledarhund i stället för assistanshjälp. De blir då mindre beroende av andra människor och det ökar deras självkänsla när de kan klara sig på egen hand. Kostnaden för att utbilda en ledarhund är . För signal- och servicehundar är utbildningskostnaden mycket lägre. En hund kan sedan jobba . Den faktiska kostnaden kan därför ofta bli betydligt lägre än vad kostnaden för assistanshjälp blir under dessa år. Regelverket för beviljande av service-, signal- och ledarhundar bör ses över i syfte att öka tillgången. Detta bör ges regeringen till känna. Psykiska och dolda funktionshinder Människor med psykiskt eller dolt funktionshinder möts ofta av fördomar och har andra svårigheter som inte syns, men barriärerna kan vara lika stora som vid ett fysiskt funktionshinder. Det är uppenbart att psykiska och dolda funktionshinder är dåligt integrerade i den allmänna handikappolitiken. Efter psykiatrireformen har antalet utslagna i ökat. Det krävs nu en bred och grundlig diskussion om hur den svenska psykiatrin kan utvecklas och förbättras. Detta gäller i all synnerhet mot bakgrund av att den nationella handlingsplanen för sjukvården som är resultatet av en uppgörelse mellan (c), (fp), (mp) och regeringen pekade ut ett förstärkt arbete med den psykiatriska vården som en av fyra huvuduppgifter. Ett uppdrag som regeringen uppenbarligen misslyckats med att följa upp. Även de så kallade Miltonpengarna tycks vara ett misslyckande. Tydligast resultat har satsningarna fått när det gäller insatser för barn och ungdomar med psykisk ohälsa, även om bristerna är betydande. Arbetet med vuxna psykiskt funktionshindrade är dock än mer eftersatt, inte minst när det gäller ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting, något som bl.a. bidragit till en dramatisk ökning av antalet hemlösa och på annat sätt utslagna . Åtgärder måste sättas in omgående för att bryta denna mycket allvarliga utveckling. Samverkan mellan landstingen och kommunerna är ett generellt problem i arbetet med psykiskt funktionshindrade och sjuka. Det gäller alltifrån stödet till barn, ungdomar och vuxna med psykisk problematik till arbetet med personer med svåra psykiska sjukdomar. Anhöriga till personer med psykiska funktionshinder är ofta mycket hårt belastade och känner sig maktlösa. Det är viktigt att se över både deras behov av stöd och avlastning, något vi framför förslag på i äldremotion, och lagändringar t.ex. vad gäller rätt till skydd. Tillgången till läkarmedverkan för psykiskt funktionshindrade i verksamhet är oftast otillräcklig. Det är också nödvändigt med en kritisk genomlysning av psykiatrireformen samt förslag till hur psykiatrireformen bör revideras. Regeringen tillsatte 2003 en psykiatrisamordnare med uppgift att utarbeta förslag för hur omsorgen om de psykiskt sjuka skulle kunna förbättras. Det förefaller nu som om detta uppdrag har gått i stå. Det är inte acceptabelt att de åtgärdsförslag som till äventyrs kan ha utarbetats sammanställs och föreläggs för bedömning och beslut. bör av regeringen begära förslag om hur vården och omsorgen om de psykiskt sjuka och funktionshindrade kan stärkas och om hur psykiska och dolda funktionshinder kan integreras i handikappolitiken. Personer med s.k. dubbeldiagnos, dvs. samtidig psykisk sjukdom och alkohol- eller narkotikamissbruk hamnar ofta mellan stolarna i dagens uppdelning mellan psykiatri och missbrukarvård. Det behövs uppenbarligen fler kombinerade vårdformer. För att landsting och kommuner ska ta sitt ansvar, samt för att dessa vårdformer ska komma till stånd bör en lag införas som innebär att en person med dubbeldiagnos som söker behandling inte ska kunna avvisas från psykiatrin eller missbruksvården utan att man har säkrat att någon annan vård-/omsorgsgivare är redo att ta emot personen. bör begära att regeringen återkommer med förslag till en lag i enlighet med vad som anförts i motionen. Nationella hjälplinjen spelar en stor roll för många psykiskt funktionshindrade. Det är viktigt att den får fortsatt stöd samt attt verksamheten kan utvecklas. Detta bör ges regeringen till känna. medverkade aktivt till tillkomsten av personliga ombud. Det har blivit en lyckad verksamhet som bör fortsätta och utvecklas. I många fall kan tillgången till personliga ombud både innebära en större trygghet för den funktionshindrade och minska andra samhällskostnader. Psykiskt funktionshindrade lever ofta under besvärliga sociala och ekonomiska förhållanden. Tandhälsan är ofta låg i gruppen, särskilt hos dem som har en svag förankring på bostadsmarknaden samt missbruksproblem. Det är viktigt att utöver de förändringar av tandvårdsförsäkringen som planeras vidta särskilda åtgärder för psykiskt funktionshindrades tandhälsa. Detta bör ges regeringen till känna. Kraven på samverkan mellan socialtjänst och psykiatri som ställdes i samband med psykiatrireformen har inte fullföljts på ett tillfredsställande sätt. Många psykiskt funktionshindrade bor i eget boende där de har service och hjälp med normalt förekommande sysslor i hemmet. Då många psykiskt funktionshindrade har svårt att få tillgång till den reguljära arbetsmarknaden och utöver det är undantagna daglig verksamhet enligt LSS blir de ofta isolerade. Den dagliga verksamheten är ett viktigt steg i rehabiliteringen som skapar känslan av tillhörighet och egenvärde. Det är också viktigt för känslan av social gemenskap. Undantaget i 7§ bör tas bort och personkrets 3 bör ges rätt till daglig verksamhet enligt 9§ första stycket 10. Första steget är en utredning. Detta bör ges regeringen till känna. LSS och personliga assistenter LSS och reformen om personlig assistans () infördes när var i regeringsställning. Den har inneburit ökat självbestämmande och verklig livskvalitet för människor med funktionshinder. Assistansreformen har även inneburit en större trygghet och framför allt avlastning för anhöriga. Kostnaderna för blev betydligt högre än vad som ursprungligen kunde förutses och ökar fortfarande. Kommunernas försök att begränsa kostnadsutvecklingen för riskerar att lägga hinder för skolor och annan verksamhet som riktar sig till funktionshindrade, eftersom det medför kraftigt ökade kostnader för den kommun som verksamheten är lokaliserad i. Det finns också risker för den enskildes integritet förknippade med det kommunala kostnadsansvaret. De höga LSS-kostnader som är förknippade med enskilda fall kan ha betydande budgeteffekt på mindre kommuner och i värsta fall leda till att den enskilde ses som en belastning för kommunen. Från dessa utgångspunkter har tagit ställning för ett statligt kostnadsansvar för . Vi menar att verksamheter som är så reglerade inte bör finansieras via kommunala skattepengar eftersom det i praktiken inte finns någon möjlighet att kommunalt påverka besluten. har medverkat till att regeringen förväntas ge tilläggsdirektiv till för att utreda ett statligt kostnadsansvar för LSS/. Partierna i är också överens om att föra över ansvaret för assistansersättningen till staten. Färre huvudmän och en samlad behovsbedömning ger bättre rättssäkerhet och mindre krångel. Vad som ovan anförts om att föra över kostnadsansvaret för till staten bör ges regeringen till känna. Vi vill dessutom att lex även ska gälla för verksamhet som styrs av Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Det finns ingen anledning att LSS-verksamheten inte ska omfattas av samma skyldighet att slå larm om missförhållanden som t.ex. äldreomsorgen. Vad som ovan anförts om att lex även ska gälla för service som utförs enligt LSS bör ges regeringen till känna. För många funktionshindrade är färdtjänst en viktig del av det vardagliga livet. En fungerande och väl utvecklad färdtjänst är en förutsättning för ett aktivt deltagande i samhällslivet. Det måste vara möjligt också för funktionshindrade att genomföra resor med kort varsel och med rimlig flexibilitet. Till exempel bör det vara möjligt för en person med färdtjänst att lämna och hämta barn på dagis på väg till och ifrån jobbet. På många håll har färdtjänsten stora problem. Det gäller särskilt riksfärdtjänsten där rutinerna behöver förändras för att korta väntetider och göra det enklare att få färdtjänst beviljad över kommungränser. Vad som ovan anförts om färdtjänsten bör ges regeringen till känna. beslutade om att höja nivån på bilstödet. Regeringen beräknade dock kostnaderna för lågt varför anslagen tog slut . Med tanke på att bilstöd är en laglig rättighet är detta förhållande ytterst otillfredsställande. Regeringen har ett ansvar för att detta missförhållande rättas till genom att lämna förslag på att bilstödet höjs. Åldersgränserna för bilstödet bör tas bort. Vad som ovan anförts om bilstödet bör ges regeringen till känna. Rapporterna om vanvård av demenssjuka är allvarliga och tillsynsmyndigheternas uppföljning är helt enkelt otillräcklig. av befolkningen är dementa . Det är av yttersta vikt att kommunerna kan ge dessa människor kvalitetssäker vård. Det behövs tid och kunskap för att skapa lugn och trygghet samt fasta rutiner inom demensvården. Dementa är inte en homogen grupp varför det behövs nya vårdformer med mer av individuella vårdinsatser. Så kallade frontallobsdementa kommer ofta i behov av demensvård redan i fyrtio- eller femtioårsåldern och placeras i allmänhet tillsammans med åldersdementa som oftast är eller däröver. Det kan knappast vara någon omöjlighet att erbjuda yngre dementa särskilda boenden tillsammans med andra personer i samma situation och ålder. För att den enskilde skall få tillgång till föreskrivna rättigheter i LSS och Socialtjänstlagen förutsätts att personen har förutsättningar och förmåga att ta sin rätt till vara. Hos demenssjuka kan denna förmåga helt eller delvis saknas. Enligt regelverket för hälso- och sjukvårdens verksamhet fordras den enskildes samtycke till vård och behandlingsåtgärder. Det förutsätter att vårdtagaren har förmågan att uttrycka sin egen vilja. Huvudmän och yrkesutövare samt legala ställföreträdare, gode män och förvaltare har här ett oerhört stort ansvar med respekt för individens självbestämmande. anser att gällande lagstiftning behöver förbättras och förtydligas för att öka rättssäkerheten för demenssjuka, då lagstiftningen och verkligheten inte går i takt. är kunskaperna om neurologiska sjukdomar otillfredsställande. Svensk medicinsk forskning har traditionellt varit framstående inom bl.a. detta område, men har förutsättningarna försämrats genom att regeringen har låtit anslagen urholkas. Det är angeläget att fortsatt slå vakt om neurologisk forskning i . Detta bör ges regeringen till känna. När katastrofer inträffar är det ofta de funktionshindrade som drabbas hårdast. Konsekvenserna av dålig tillgänglighet och ett sammanbrott för normala hjälpkällor blir ofta förödande. Personer med nedsatt fysisk eller mental förmåga blir förlorare i en situation när självbevarelsedrift och fysisk styrka är avgörande för överlevnaden. Räddningspersonal och internationella räddningsinsatser är sällan förberedda på funktionshindrades särskilda utsatthet och behov av hjälp. Manualer saknas, frågan behandlas inte i utbildningen av den personal som skickas iväg och hur väl man lyckas bistå personer med funktionshinder finns inte med vid utvärdering av räddningsinsatser. Det behövs riktlinjer för hur funktionshindrades situation kan förbättras i katastrofsituationer, såväl nationellt i , som i världssamfundet. Detta bör ges regeringen till känna.