mot · GT02A3 · 2006-04-06 00:00:00 — Utgångspunkten för den kristdemokratiska jämställdhetspolitiken är alla människors absoluta och okränkbara värde. Jämställdhet får inte reduceras till en kvinnofråga. Det är ytterst en fråga om mänskliga fri- och rättigheter. Den handlar om kvinnors och mäns lika möjlighet att förverkliga sina rättigheter, men även om deras skyldigheter att respektera andras. Genom historien har kvinnors möjligheter att förverkliga sina rättigheter varit underordnade männens. Även om kvinnans ställning stärkts och hennes situation förbättrats framför allt , lever fortfarande strukturer, värderingar och attityder kvar som missgynnar och diskriminerar. anser att vi med kraft måste arbeta för att undanröja de strukturer, betraktelsesätt och värderingar som förhindrar eller begränsar lika möjligheter, rättigheter och skyldigheter. Varken kvinna eller man får betraktas som objekt. Ingen får vara överordnad den andre. Båda har lika värde. Vi hävdar rätten för alla att, oberoende av kön, få göra sina livsval. Det gäller exempelvis val som handlar om utbildning, arbete, livspartner, föräldraskap och boende. Varje skede av livet medför val. Rätten att lösa dessa efter personliga önskemål får inte vara bundet till kön. Jämställdhetspolitikens syfte måste vara att undanröja sådant som förhindrar och försvårar fria val. anser att den, i huvudsak, radikalfeministiska analys som ligger till grund för regeringens förslag inte är en hållbar utgångspunkt för en allomfattande och väl fungerande jämställdhetspolitik. Det är inte tillräckligt att enbart fokusera på strukturella förhållanden, utan såväl analys som mål måste kompletteras med enskilda människors ansvar. bör därför fatta beslut om att andra mål än dem regeringen föreslagit bör ligga till grund för jämställdhetspolitiken. Det övergripande målet för jämställdhetspolitiken som finns bör fortsätta att gälla och förtydligas med en målbeskrivning som visar att jämställdhet ytterst handlar om att var och en ges möjlighet att förverkliga sig själv som människa. De fyra delmålen bör vara: Kvinnor och män ska ha samma rätt, möjlighet och skyldighet att vara aktiva samhällsmedborgare och forma villkoren för beslutsfattandet. Kvinnor och män ska ha samma möjligheter och villkor i fråga om utbildning, egen försörjning och förmögenhetsbildning som ger ekonomisk trygghet livet ut. Kvinnor och män ska ha möjlighet att ge och få omsorg på lika villkor. Det sexualiserade (könsrelaterade) våldet ska upphöra. avvisar, i likhet med flertalet statliga remissinstanser, regeringens förslag att inrätta en ny jämställdhetspolitisk myndighet. Den föreslagna myndighetens uppgifter och ansvar är otydligt definierade och mycket av det arbete i form av omvärldsbevakning, samordning, utvärdering, stöd, bidragsgivning, kunskapsutveckling och information ryms redan inom befintlig myndighetsstruktur eller är över huvud taget inget myndighetsuppdrag. Risken finns att jämställdhetsarbetet trängs undan inom andra myndigheter ifall en särskild myndighet ges ett uttalat ansvar för jämställdhetspolitiken. 4Filosofiska och historiska utgångspunkter5 6Nya mål för jämställdhetspolitiken7 6.1Övergripande mål för jämställdhetspolitiken8 6.2Makt, inflytande och delaktighet8 6.3Utbildning, egen försörjning och förmögenhetsbildning9 6.4Att ge och få omsorg på lika villkor10 6.5Frihet från sexualiserat (könsrelaterat) våld11 8En ny jämställdhetspolitisk myndighet12 9Åtgärder mot sexualiserat (könsrelaterat) våld13 9.1Förbättrat skydd mot sexualbrott13 9.2Övriga åtgärder för ökad kvinnofrid15 10Lokalt och regionalt jämställdhetsarbete16 11Övriga åtgärder och insatser16 11.1Krav på jämställdhet vid statligt stöd till folkrörelser16 11.2Arbetsgrupp om mansroller, män och jämställdhet17 beslutar att det övergripande målet för jämställdhetspolitiken skall vara: Kvinnor och män skall ha samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter inom alla livets områden. beslutar att det första delmålet för jämställdhetspolitiken skall vara: Kvinnor och män skall ha samma rätt, möjlighet och skyldighet att vara aktiva samhällsmedborgare och forma villkoren för beslutsfattandet. beslutar att det andra delmålet för jämställdhetspolitiken skall vara: Kvinnor och män skall ha samma möjligheter och villkor i fråga om utbildning, egen försörjning och förmögenhetsbildning som ger egen ekonomisk trygghet livet ut. beslutar att det tredje delmålet för jämställdhetspolitiken skall vara: Kvinnor och män skall ha möjlighet att ge och få omsorg på lika villkor. beslutar att det fjärde delmålet för jämställdhetspolitiken skall vara: Det sexualiserade (könsrelaterade) våldet skall upphöra. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om utvärdering av måluppfyllelsen i jämställdhetspolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att inte inrätta en ny jämställdhetspolitisk myndighet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en utvärdering av sexualbrottslagstiftningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för ökad kvinnofrid. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om det lokala och regionala jämställdhetsarbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om krav på jämställdhet vid statligt stöd till folkrörelser. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om Arbetsgruppen om mansroller, män och jämställdhet. 4Filosofiska och historiska utgångspunkter hävdar att grunden för ett framgångsrikt jämställdhetsarbete är insikten om alla människors absoluta och okränkbara värde. Varje människa är mer än en individ. Hon är en unik person som föds in i och utvecklas i ett sammanhang med andra personer och har såväl kroppsliga, själsliga som andliga behov. Varje människas förverkligande som person möjliggörs genom de naturliga, allmängiltiga värden som tillkommer var och en. Till dessa värden hör liv, hälsa, frihet, gemenskap, jämlikhet, kultur, kärlek, glädje, ren miljö, välfärd m.fl. Trots en historia av utveckling och enorma framsteg, måste varje generation på nytt vinnas för insikten om såväl det absoluta och okränkbara människovärdet som för universala rättigheter och skyldigheter. Inom den kristna personalistiska traditionen har det alltid funnits en positiv syn på jämlikhet och en progressiv hållning till arbetet för jämställdhet. Mäns och kvinnors fundamentala jämlikhet som mänskliga personer, som rationella och andliga varelser har alltid hävdats. Trots det förekommer det att företrädare för kyrkor och politiska partier som baserar sin politik på detta arv inte alltid uppträder på ett sätt som stämmer överens med de jämställdhetssträvanden som kristna tänkare gett uttryck för. Utgångspunkten för jämställdhetspolitik är det historiskt rika idémässiga arv som denna kristna idétradition utgör. Denna idétradition ligger också till grund för naturrättstänkandet, upplysningens idéer om mänskliga fri- och rättigheter, FN:s Allmänna deklaration om mänskliga fri- och rättigheter samt vissa delar av den moderna feminismen. De har alla hämtat inspiration från en kamp förd av kristna filosofer, vars ledstjärna utgjorde alla människors lika och okränkbara värde. Det var en kamp för etik och naturrätt, för religionsfrihet och tolerans. Det finns starka och legitima skäl att tala om en jämlikhetens och jämställdhetens förhistoria, där kampen om mänskliga fri- och rättigheter går tillbaka på en idétradition och människosyn som är långt äldre än såväl liberalism som socialism. Den kristna idétraditionen med grundläggande värden som frihet, kunskap och sanning har inspirerat och legat till grund för både jämställdhetssträvanden och våra politiska ideologiers frihetstema. De värden som utkristalliseras ur ovan beskrivna kristna tankegods underbygger den moderna kampen för jämställdhet samt förser den med etiska direktiv. Exempel på sådana värden eller principer är bl.a. människovärdesprincipen, värnandet av det gemensamma bästa, solidaritetsprincipen, personalismen och subsidiaritetsprincipen. Genom sin rationella och fria natur är varje människa en person. Varje människa är ett mål i sig, sitt eget ändamål. Ingen får äga henne eller på ett kränkande sätt använda henne som ett medel. Denna människosyn, benämnd personalism i kristdemokratisk idétradition, medför att alla människor har samma absoluta och okränkbara värde. Vår mänskliga natur är emellertid på den ontologiska nivån, (läran om det varandes natur) könsdifferentierad i kvinnor och män. Den mänskliga naturens samlade potential kan bara fullkomligt manifesteras genom existensen av såväl män som kvinnor och genom bådas utrymme att utvecklas. Med avstamp i en idétradition som tar fasta på absoluta och universella värden, följer också en naturlig medvetenhet om förekomsten av orättfärdiga strukturer. Dessa manifesteras exempelvis i orättvis lönesättning, osynliggörande av värdefullt samhällsarbete, som främst utförs av personer tillhörigt ett visst kön, såsom hemarbete och anhörigvård, samt i vidmakthållande av en medicinsk praxis som har den manliga kroppen som underförstådd norm. Insikten om dessa strukturer blir i högsta grad aktuell i diskussionen om traditionella könsroller genom vilka människor pressas in i sociala strukturer. På flera samhällsområden, t.ex. vad avser kvinnors respektive mäns val av olika utbildningar, handlar kampen mot orättfärdiga strukturer dock snarare om att skapa reella val och handlingsalternativ än om att få på förhand bestämda eller föredragna statistiska utfall. Kristdemokratin ger som politisk filosofi en hållbar grund för en människosyn som, om den efterlevs, garanterar alla människor frukterna av ett absolut och okränkbart värde och av de mänskliga fri- och rättigheterna. Eftersom det är omöjligt att finna någon enhetlig definition av termen feminism, blir bekännelsen att vara feminist förvisso politiskt korrekt men meningslös om den inte knyts till en klar definition av begreppet. I den svenska politiska debatten hävdas ofta att en feministisk analys och förhållningssätt är den enda vägen för att nå ett jämställt samhälle. De vanligaste betydelserna av begreppet feminism, som det används i , är dels radikalfeminism som beskriver världen i termer av manligt överordnande och kvinnligt underordnande, könskamp och könsmaktstrukturer, dels likhetsfeminism som menar att kön i allt väsentligt är en social konstruktion och att skillnader i livsval mellan kvinnor och män beror på inlärda könsroller. Utifrån ett kristdemokratiskt, personalistiskt, perspektiv rymmer ovannämnda feministiska inriktningar så många brister i människosyn, socialfilosofi och politisk analys att de inte är tillräckliga som grund för jämställdhetssträvanden i politik och samhälle. Detta är också grunden för att valt att inte använda beteckningen feministiskt parti. I den kristdemokratiska traditionen med stark betoning av alla människors lika värde och betoning av mänskliga fri- och rättigheter finns en stark idémässig grund för jämställdhet, som innebär att alla människor ska kunna utveckla sin fulla potential och att båda könen ska få makt över sina liv. För att uppnå detta krävs att de strukturer, attityder och traditioner som försvårar och förhindrar verklig jämställdhet undanröjs. 6Nya mål för jämställdhetspolitiken var under de borgerliga regeringsåren till 1994 med och utformade de nu gällande målen för jämställdhetspolitiken. Det övergripande målet är att kvinnor och män skall ha samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter inom livets alla områden. Det finns också sex stycken delmål: En jämn fördelning av makt och inflytande mellan kvinnor och män. Samma möjligheter för kvinnor och män till ekonomiskt oberoende. Lika villkor och förutsättningar för kvinnor och män i fråga om företagande, arbete, anställnings- och andra arbetsvillkor samt utvecklingsmöjligheter i arbetet. Lika tillgång för flickor och pojkar, kvinnor och män, till utbildning och samma möjligheter att utveckla personliga ambitioner, intressen och talanger. Samma ansvar för kvinnor och män för arbetet med hem och barn. Frihet från sexualiserat (könsrelaterat) våld. har jämställdhetsarbetet gått i stå och till vissa delar har utvecklingen gått bakåt. Efter en kraftig uppgång av antalet kvinnor i beslutsfattande positioner har utvecklingen i stort sett stått still. Kvinnors löner är fortfarande lägre än mäns och kvinnliga kapitalägare är ett nästan okänt begrepp. Sexualiseringen av det offentliga rummet har blivit mer påtaglig och antalet kvinnor som utsätts för misshandel eller våldtäkt har ökat. har med hjälp av de nuvarande målen för jämställdhetspolitiken nått långt men de senaste årens utveckling talar för att statens mål för jämställdhetspolitiken nu måste förtydligas och att en större tyngdpunkt måste läggas vid resultatstyrningen och vid betydelsen att få en tydlig koppling mellan mål, insatser och resultat. anser att den, i huvudsak, radikalfeministiska analys som ligger till grund för regeringens förslag inte är en hållbar utgångspunkt för en allomfattande och väl fungerande jämställdhetspolitik. Det är inte tillräckligt att enbart fokusera på strukturella förhållanden, utan såväl analys som mål måste kompletteras med enskilda människors ansvar. Bristande jämställdhet kan inte enbart förklaras med de maktstrukturer som regeringen hänvisar till. Lika lite står förklaringen att finna i den liberala politiska diskursen som söker förklaringar enbart i enskilda personers ansvar. Skillnaderna mellan kvinnors och mäns löner är, exempelvis, både ett strukturellt problem och ett problem där enskilda arbetsgivare och personalchefer måste ta sitt ansvar att bryta diskrimineringen. Politiker kan åtgärda problem på strukturell nivå och ta ansvar för det gemensamma. Men vi når inte fram till jämställdhet om inte också den enskilde tar sitt ansvar. Det är en viktig uppgift att, på politisk väg, undanröja fördomar, orättfärdiga strukturer och föreställningar samt juridiska hinder som försvårar och förhindrar jämställdhet mellan kvinnor och män. Dessutom måste var och en som har möjlighet att påverka ta ett personligt ansvar för att kvinnor och män på lika villkor ska kunna förverkliga de grundläggande värden som tillkommer var och en. vill att jämställdhetspolitiken ska bygga på en realistisk syn på människan och samhället. Det är först när vi inser att det är våra egna kränkningar av andra människors värde som skapar och upprätthåller orättfärdiga strukturer och könsroller som vi kan verka för jämställdhet. Detta måste ske både på politisk, strukturell, nivå men även på enskild nivå. Denna grundläggande insikt saknas i regeringens proposition. bör därför fatta beslut om att andra mål än dem regeringen föreslagit bör ligga till grund för jämställdhetspolitiken. 6.1Övergripande mål för jämställdhetspolitiken I likhet med bland andra , i och anser inte att det övergripande målet för jämställdheten behöver den genomgripande förändring som regeringen föreslår. Det nya mål som regeringen föreslår, att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sitt eget liv, riskerar att förminska jämställdhetskampen till att bli en fråga om makt. Vi anser att det övergripande målet som gäller bör fortsätta gälla och förtydligas genom att man kompletterar det med en målbeskrivning som visar att jämställdhet ytterst handlar om att var och en ges möjlighet att förverkliga sig själv som människa. anser att det övergripande målet fortsatt bör vara: Kvinnor och män ska ha samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter inom alla livets område. Det övergripande målet utgör en definition av vad jämställdhet innebär. I sitt innersta väsen handlar jämställdhet om att alla människor ska ha möjlighet att förverkliga de värden som tillkommer var och en. Alla ska ha frihet att förverkliga sina drömmar och utveckla sina personliga ambitioner, intressen och talanger oavsett kön. Detta kan endast ske ifall alla tillförsäkras samma möjligheter, rättigheter och skyldigheter inom livets alla område. 6.2 Makt, inflytande och delaktighet Makt, inflytande och delaktighet är nyckelbegrepp i samhällsgemenskapen. I ett jämställt samhälle behöver alla kunna vara aktiva samhällsmedborgare och forma villkoren för beslutsfattandet på samma villkor. I likhet med kommuner och landsting anser vi att ett aktivt medborgarskap inte enbart handlar om rättigheter och möjligheter. I samhället har vi även skyldigheter gentemot varandra och det går inte att som regeringen skilja dessa skyldigheter från resten av medborgarskapet eller från jämställdhetspolitiken. anser att det första delmålet för jämställdhetspolitiken bör vara: Kvinnor och män ska ha samma rätt, möjlighet och skyldighet att vara aktiva samhällsmedborgare och forma villkoren för beslutsfattandet. Delmålet bör, förutom att ta sikte på formella politiska rättigheter, även omfatta det vidare och mer svårgreppbara informella beslutsfattandet. Det är däremot tveksamt om staten bör, eller ens kan, sätta upp mål för den makt som representeras av näringsliv, medier och det civila samhället. Det allmänna bör alltid agera föredöme. Däremot kan staten svårligen ålägga företag, föreningar eller trossamfund att arbeta för att nå av staten uppsatta mål utan att riskera att kränka grundläggande värden som äganderätt, förenings- och religionsfrihet. Liksom regeringen anser vi att det inte enbart är de rent kvantitativa aspekterna, en jämn numerär fördelning av kvinnor och män på olika maktpositioner, som behöver uppmärksammas. Även de kvalitativa aspekterna av makt, inflytande och delaktighet behöver omfattas av målet. 6.3Utbildning, egen försörjning och förmögenhetsbildning I sitt förslag till delmål rörande ekonomisk jämställdhet betonar regeringen det betalda arbetet. Även om detta begrepp kan antas inbegripa även eget företagande så ligger tyngdpunkten på att uppbära inkomst från en anställning. Detta är olyckligt eftersom det riskerar att leda till ett osynliggörande av bristen på kvinnligt företagande. Den socialdemokratiska regeringen missar den viktiga frågan om förmögenhetsbildning. Förmögenheten i är mycket ojämn fördelad mellan könen. En förklaring till detta är att kvinnor inte drivit och ägt företag i samma utsträckning som män. Detta beror i sin tur, i stor utsträckning på att de branscher där kvinnor dominerar är utsatta för olika begränsningar i form av offentliga monopol och stopplagar. Dessa begränsningar medför att kvinnors företagande inte kan fungera och växa på samma villkor som det manliga företagandet. anser att regeringens ansats i att byta ut formuleringen ekonomiskt oberoende till ekonomisk självständighet är god. Som människor är vi inte oberoende av andra, varken ekonomiskt eller på andra sätt, men vi är heller inte självständiga. Detta gäller särskilt i ett familjeförhållande. Makar är varken i ett praktiskt eller juridiskt avseende självständiga från varandra. Även det behov som det stora flertalet har av bidrag och annat stöd från det allmänna gör att begreppet ekonomisk självständighet tappar i betydelse. Målet bör i stället tala om ekonomisk trygghet. anser att det andra delmålet för jämställdhetspolitiken bör vara: Kvinnor och män ska ha samma möjligheter och villkor i fråga om utbildning, egen försörjning och förmögenhetsbildning som ger egen ekonomisk trygghet livet ut. Delmålet berör ekonomisk jämställdhet i ett brett perspektiv. Allt ifrån förutsättningar att obundet av traditionella könsroller fritt kunna välja utbildning till att kvinnor och män ska ha samma möjligheter att starta och driva företag inom det område de själva väljer. Även om studier av skillnaden i disponibel inkomst mellan könen är ett verktyg för att mäta måluppfyllelse, är det inte det enda. Andra viktiga faktorer att väga in är skillnaden i kapitalbildning mellan män och kvinnor, förutsättningarna för företagande och skillnader i entreprenörskap och registrerade patent. 6.4Att ge och få omsorg på lika villkor Regeringen föreslår att ska sätta upp politiska mål för enskilda familjers vardag. anser att den målformulering som regeringen föreslår går långt utöver , eller någon annan politisk församlings, beslutskompetens. i påpekar att det finns svårigheter att genom politisk styrning förändra hur vi fördelar vårt hemarbete. Förslaget visar på en bristande förståelse av samhällets grundstrukturer och innebörden av subsidiaritetsprincipen. Subsidiaritetsprincipen innebär att samhällsbygget alltid ska ha sitt ursprung i den enskilda människans och de naturliga gemenskapernas frihet, behov och önskningar. Det offentliga och samhällsgemenskapen i övrigt ska vara till hjälp för var och en att förverkliga sig genom de allmängiltiga värden som tillkommer var och en. Därför behöver samhället byggas nerifrån och upp. Den enskilda personen, familjen, kyrkan och föreningen ska själva ha makt att råda över sina egna angelägenheter. Större gemenskaper som kommun och stat ska endast ta hand om sådana uppgifter som de mindre gemenskaperna inte på ett ändamålsenligt sätt kan klara på egen hand och de ska gripa in till värn för det absoluta och okränkbara människovärdet. När en uppgift överlåts på en större gemenskap, ska den inte agera på ett mer ingripande sätt än vad som är nödvändigt för att på ett fullgott sätt stödja de mindre gemenskaperna. Det ankommer alltså inte på regering och riksdag att besluta om mål, och medföljande åtgärder, som styr enskilda familjers fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet. Däremot bör jämställdhetspolitiken innehålla ett mål om möjligheten att ge och få omsorg. Det tredje delmålet för jämställdhetspolitiken bör vara: Kvinnor och män ska ha möjlighet att ge och få omsorg på lika villkor. Delmålet berör den omsorg som finansieras med allmänna medel. Vad gäller det obetalda hem- och omsorgsarbetet har staten en mycket begränsad möjlighet att genom politisk styrning påverka och förändra hur och i vilken omfattning vi delar vårt hemarbete. Insatser som kan påverka fördelningen av det obetalda hem- och omsorgsarbetet kan vara sådant som möjligheter till skatteavdrag för köp av hushållsnära tjänster, ökad flexibilitet och valfrihet inom barnomsorgen och ett bättre stöd till anhörigvårdare. Dessa insatser bör inte ses enbart som åtgärder inom jämställdhetspolitikens område. De syftar främst till att uppfylla mål inom familjepolitikens, arbetsmarknadspolitikens och äldrepolitikens område. Inom den offentligt finansierade omsorgen har däremot staten större möjligheter att påverka. Viktiga instrument för att granska måluppfyllelse är skillnader mellan kvinnor och män vad gäller till exempel biståndsbeslut, sjukskrivning och förtidspensioner, vårdplaner samt medicinsk forskning. 6.5Frihet från sexualiserat (könsrelaterat) våld Regeringen föreslår en relativt stor förändring av den målformulering som berör frihet från sexualiserat (könsrelaterat) våld. anser i likhet med flera remissinstanser, bl.a. , i , Kvinnolobby och RFSL, att regeringens förslag innehåller flera brister och att den tidigare målformuleringen är bättre. Regeringen frångår dels det väletablerade begreppet sexualiserat våld, dels tillskapar man ett mål som i sin formulering inte är könsneutralt och som exkluderar allt annat våld i nära relationer än just mäns våld mot kvinnor. Dessutom fokuserar man ensidigt på den kroppsliga integriteten och riskerar därmed att förbigå det psykiska våld som är en del av det sexualiserade (könsrelaterade) våldet. Det fjärde delmålet för jämställdhetspolitiken bör vara: Det sexualiserade (könsrelaterade) våldet ska upphöra. Delmålet berör alla former av könsrelaterat fysiskt, psykiskt och sexuellt våld och hot om våld även inom samkönade relationer. Mekanismerna bakom våldet i samkönade relationer är desamma eller liknande de som ligger bakom mäns våld mot kvinnor.