mot · GU02U258 · 2006-10-30 00:00:00 — Folkrätt och mänskliga rättigheter tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i FN bör verka för en tydligare och mer distinkt tolkning av vad som avses med självförsvar i internationella konflikter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att skuldavskrivningar inte ska belasta biståndsbudgeten eftersom skuldavskrivningar i mycket ringa grad fungerar som medel i fattigdomsbekämpningen och knappast påverkar människors villkor i fattiga länder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ska verka för att IMF och demokratiseras, så att röstfördelningen följer samma regler som råder inom FN-organen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i FN bör verka för ökad jämställdhet mellan kvinnor och män i första hand på utbildningens och sysselsättningens område, då jämställdhet visat sig vara det bästa medlet att åstadkomma en ökad ekonomisk tillväxt, stigande produktivitet och ökad välfärd. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den svenska krigsmaterielexportpolitiken bör bringas i överensstämmelse med vad som i övrigt gäller för samstämmigheten på andra politikområden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den svenska krigsmaterielexportpolitiken även får en plats i regeringens kommande skrivelser om den globala utvecklingspolitiken. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i FN bör verka för att länder med stor fattig befolkning får en starkare ställning i säkerhetsrådet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i FN bör verka för ett vetofritt säkerhetsråd. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för att utveckla mer sofistikerade former av sanktioner, som riktar sig mot de regimer som bryter mot folkrätt och mänskliga rättigheter. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för att de FN-organ som har till uppgift att arbeta med frågor som rör ekonomiska och sociala rättigheter och fattigdomsbekämpning förstärks och ges större tyngd och auktoritet. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för att FN får ett starkare inflytande på och . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bör verka för att FN:s resurser när det gäller avlägsnande av minor i krigshärjade områden får ett utökat tekniskt och ekonomiskt stöd. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i EU och FN bör verka för att kärnvapen förbjuds i internationell lag och avvecklas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i FN bör verka för att kompetenskraven när det gäller rekrytering till olika poster inom FN höjs. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ska verka för att kvinnorepresentationen i FN:s administration och i FN:s olika organ förbättras. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att i FN bör verka för att FN får en djupare förankring i folkliga sociala rörelser. 2Folkrättsbrotten, MR-brott och kampen om världens resurser Efter slut, avkoloniseringen och särskilt efter förändrades den internationella situationen radikalt. framstod som den enda och oomstridda stormakten i världen. Särskilt under president har landets ledning uppfattat sin ställning som enda stormakt i världen och att man därmed har både rätt och makt att styra och ställa som man vill i världen. Man har ställt FN åt sidan och försökt att agera i organisationens ställe, vilket inneburit att man begått ett stort antal folkrättsbrott och att man kan bedriva utpressningspolitik gentemot andra folk och stater. Det fanns inget beslut i som gav rätt att gå till angrepp mot . Bombningar inleddes efter det att Nato i ett ultimatum till i ställt krav som var omöjliga för varje annan stat att godta, dvs. att i praktiken självmant låta sig ockuperas av Nato). Nästa folkrättsbrott som begick var angreppet på under förevändning att det var en akt av självförsvar efter mot . angrepp genomfördes utan FN:s vetskap. Den resolution som FN antog i efterhand kan dock inte uppfattas som att FN godtog agerande som självförsvar. Kriget i inleddes efter . bör dock i FN verka för en tydligare och mer distinkt tolkning av vad som avses med självförsvar i internationella konflikter. Detta vill vi att ska ge regeringen till känna. Även angrepp på var ett folkrättsbrott. fick inte något stöd i för detta angrepp. De skäl man angav för att gå till anfall mot (innehav av massförstörelsevapen av olika slag) bestod av fabricerade bevis och var lögnaktiga. Det senaste folkrättsbrottet man medverkat till är krig mot . anföll under förevändning att två israeliska soldater tillfångatagits av Hizbollah. I själva verket hade, som journalisten avslöjat, och planerat ett angrepp på och endast väntade på en förvändning för ett angrepp (Se särskild motion om 2006/07:U206). I spåren av de olika folkrättsbrotten har följt omfattande och grova brott mot mänskliga rättigheter. Efter bombningarna av svarade som väntat president med att låta jugoslaviska armén och fascistisk milis gå in i Kosovo och inleda en folkfördrivningskampanj som kostade många kosovoalbaner livet. I hade i sitt krig med talibanerna lierat sig med flera krigsherrar som misshandlade och avrättade sina motståndare i stor omfattning. De amerikanska trupperna har själva, enligt , gjort sig skyldiga till omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna i . USA-soldater lät som ett led i president krig mot terrorismen även gripa ett stort antal människor och föra dem till Guantanamobasen på . Det har senare visat sig att har flera hemliga fängelser i olika delar av världen även i där man internerat människor utan rannsakan och dom. I har man förfarit på samma sätt som i . Det är väl känt att även där griper och fängslar människor, som i exempelvis och i flera andra fängelser utan rannsakan och dom. Man utsätter dem för misshandel och tortyr. Det är också tydligt att denna behandling av de gripna fått godkännande av framträdande personer inom . (Se särskild motion om , 2006/07:U257.) brott mot folkrätten innebär att undergräver FN:s auktoritet och anseende. har genom sitt agerande satt en internationell standard; att säkerhetsintressen kan sättas sig över demokrati och mänskliga rättigheter. Andra stater anser sig inte behöva följa internationell lag och behöver inte följa FN:s resolutioner och beslut när inte gör det. Exemplen är många, grova övergrepp i motiveras med att det är ett lokalt krig mot terrorismen. I flera centralasiatiska stater har regimerna hårt slagit ner på oppositionen med hänvisning till säkerhetsintressen (Se särskild motion om f.d. 2006/07:U236.) nonchalerar FN:s resolutioner och beslut och till och med överenskommelser man själv undertecknat när det gäller (Se särskild motion om , 2006/07:U201.) gör det inte heller när det gäller palestiniernas mänskliga rättigheter och när det gäller palestiniernas rättigheter till sitt eget territorium och till egen stat. (Se särskild motion om IsraelPalestina, 2006/07:U227.) Det som genom historien varit den riktningsgivande kraften i utrikespolitik är ekonomiska och maktpolitiska intressen. Det är inte demokrati och mänskliga rättigheter. Israel- och Irakpolitik handlar ytterst om inflytandet i det oljerika . Av samma anledning intresserar man sig för . Orsaken till kriget var ytterst inte att man till varje pris skulle fånga utan att man ville ha en oljeledning genom till de oljerika f.d. i , där man lyckats upprätta ett antal militärbaser i republiker som för övrigt när det gäller respekten för demokratiska principer och mänskliga rättigheter åtnjuter ringa anseende. I är likaså intresserat av landets naturtillgångar, främst av olja, och vill ha Khartoum-regimens brott mot de mänskliga rättigheterna i formellt rubricerade som folkmord. vill ha denna rubricering för att få FN:s sanktion för ett ingripande och få in en fot i regionen. Men konflikten i handlar också om ett regelrätt krig mellan regeringen i och rebellgrupper i provinsen. I själva verket handlar situationen i om en hel serie konflikter på kopplade till varandra, inte om en förenklad konflikt mellan en islamistisk regim och en afrikansk befolkning. Därför kräver konflikten en helhetslösning som inkluderar hela regionen. När det gäller och är det viktigt att EU gör stora ansträngningar för att understödja Afrikanska unionen att hantera konflikten. (Se särskild motion, 2006/07:U275. 3Den enda supermaktens utmanare oomstridda ställning som enda stormakt börjar emellertid att ifrågasättas och utmanas. genomgår en mycket snabb teknisk och ekonomisk utveckling. Likaså börjar hämta sig ekonomiskt och politiskt efter det sovjetiska sammanbrottet. Detta sker till priset av åsidosättande av mänskliga rättigheter. I båda staterna är rättssäkerheten bräcklig. Arbetsförhållandena, särskilt i , är mycket hårda. Likafullt börjar de båda staterna att bli alltmer framträdande och inse sin betydelse på den internationella scenen. tävlar på flera håll med om världens energitillgångar. Den växande kinesiska ekonomin kräver alltmer energi. Man importerar stora mängder olja från och man har goda förbindelser med regimen i varifrån man också importerar olja. Man knyter kontakter med länder med olja och gas i som och . Andra länder som är att betrakta som växande stormakter är och som utgör hälften av den sydamerikanska kontinenten och vars befolkning uppgår till över en miljard människor. exporterar världen över billiga varor, inte minst till , där man konkurrerar ut de dyrare inhemskt producerade varorna, vilket leder till företagsnedläggelser med åtföljande arbetslöshet. brottas med stora budgetunderskott och underskott i handelsbalansen. När president bombastiskt förklarar: will lead the world, så är det inte längre riktigt sant. Satsningarna på stora rymdäventyr som han proklamerat har inte någon riktig täckning. är visserligen militärt världens starkaste stat och utnyttjar sin militärmakt för att behärska världen. Bushadministrationen har föga förståelse för exempelvis FN:s millenniemål om fattigdomsbekämpning. söker lösa konflikter på kort sikt och till sin egen fördel med militära medel, vilket endast leder till att man skapar nya och ännu svårare och ännu dyrare problem som i exempelvis . När det gäller de ekonomiska förhållandena i världen visar statistiken att andelen fattiga i världen, med undantag för , minskat. Likafullt har dock klyftan mellan rika och fattiga länder ökat liksom klyftan mellan rika och fattiga inom länderna. proklamerade de s.k. millenniemålen, i vilka man förklarade att det borde vara möjligt att halvera fattigdomen till 2015. Ett nytt begrepp har blivit honnörsord i den internationella debatten fattigdomsbekämpning. Detta är att betrakta som ett svar på den omfattande kritiken från de fattiga länderna och den globala rättviserörelsen mot den tidigare politiken, som med stor energi fördes fram av och (), om att de fattiga länderna måste genomföra s.k. strukturomvandlingsprogram, vars huvudsakliga innehåll gick ut på att fattiga länder skulle sanera sin ekonomi genom att skära ned sina offentliga utgifter, avregelera, privatisera, införa avgifter på skolgång, höja avgifterna för vattenförbrukning m.m. Detta medförde bara att de allra fattigaste i många länder blev än mer utsatta. De största problemen med IMF och lånevillkor (konditionalitet) har varit den svaga kopplingen till fattigdomsbekämpningen, att man inte utgått från de lokala förutsättningarna och att man ignorerat sociala faktorer som tillgång till utbildning och sjukvård. Många utvecklingsländer har stora utlandsskulder, vilket hotar utvecklingen och fattigdomsbekämpningen i hela världen. IMF och tog initiativ till det som kallas för HIPC (Heavily Indebted Poor Countries). Målet var att de fattigaste länderna skulle uppnå en hållbar skuldsituation, där det inte finns något behov av att låna från IMF. Tyvärr har HIPC inte lyckats lösa problemen med skulderna. IMF och måste därför ta ett större ansvar för den utlåning man beviljat och inte lägga allt ansvar på låntagarna. Trevande försök har gjorts för att bemöta kritiken mot HIPC, vilket framtagande av PRS-strategin visar (Poverty Reduction Strategies). PRS är relativt nytt, men det finns redan nu en kritik mot att den inte når det mål som är uppsatt, dvs. Bland andra och anser att det behövs förändringar av PRS. Anledningen till att både HIPC och PRS i stora delar misslyckats är att strukturanpassningens krav på omfattande nyliberala reformer kvarstått, trots att dessa reformer hitintills varit ett totalt misslyckande med katastrofala sociala konsekvenser och saknat politiskt stöd i de fattiga länderna. Världens åtta rikaste länder, G 8, kom med ett positivt initiativ, som syftade till total skuldavskrivning för 18 HIPC-länder, varav 14 i . Ett förslag är nu även antaget i samband med årsmötena för IMF och . Förslaget innehåller dock smolk i glädjebägaren. Styrelserna för IMF och har fått i uppdrag att bestämma hur dessa avskrivningar rent konkret ska genomföras. Men avskrivningar verkar inte bli några riktiga skuldavskrivningar. Det beror på att finansieringen är tänkt att ske genom att tidigarelägga bistånd från i-länderna. Det betyder alltså att lånar till sin egen skuldavskrivning. för skuldavskrivning verkar dock bättre eftersom den ska finansieras genom IMF:s budget. På så sätt blir även IMF ansvarig för de lån som den en gång beviljat. Det rimliga är dock att samtliga HIPC-länder får sina skulder avskrivna och att finansieringen inte sker genom några framtida biståndsmedel. Det är även viktigt att avskrivningarna inte är kopplade till några motprestationer i form av detaljerade makroekonomiska krav som inte bygger på nationella fattigdomsstrategier. anser att skuldavskrivningar inte ska belasta biståndsbudgeten eftersom skuldavskrivningar i mycket ringa grad fungerar som medel i fattigdomsbekämpningen och knappast påverkar människors villkor i fattiga länder. betraktar även en stor del av skulderna som illegitima, lånen har tagits av icke-demokratiska regimer utan att långivarna tagit något ansvar. Detta vill vi att som sin mening ska ge till känna. Skuldavskrivningar är dock inget universalmedel mot fattigdomen. Om fattigdomsbekämpningen ska bli effektiv, måste den kombineras med förändringar av de rika ländernas handelspolitik mot de fattiga länderna och ett ökat bistånd från den rika världens länder. I grunden måste maktrelationen mellan de fattiga och de rika länderna förändras. En viktig del är då att demokratisera IMF och , att verka för att dessa organ ska omfattas av samma röstfördelningsregler som FN-organen. Detta vill vi att som sin mening ska ge till känna. I de strategier man väljer i kampen mot världsfattigdomen måste det, om de ska få någon social effekt av betydelse, finnas ett könsperspektiv. Att avskaffa könsdiskrimineringen är inte bara en viktig fråga i moraliskt hänseende. Flera studier visar att ökad jämställdhet medför stigande produktivitet och ökad välfärd. Ekonomisk tillväxt och utveckling åstadkommer man bäst när män och kvinnor har samma tillgång till utbildning och samma möjligheter till arbete. Detta vill vi att som sin mening ska ge regeringen till känna. 5Samstämmigheten i den globala utvecklingspolitiken och krigsmaterielexporten antog den svenska ett betänkande med anledning av regeringens proposition Gemensamt ansvar: politik för global utveckling (prop. 2003/04:122), som gick ut på att den svenska politiken gentemot omvärlden skulle bli mer samstämmig. Avsikten var att förhindra att det som gjordes på biståndspolitikens område upphävdes av andra åtgärder på t.ex. handelspolitikens område. Detta mål är eftersträvansvärt och för andra länder efterföljansvärt. Det finns dock ett område som undantagits när det gäller samstämmighetsmålet den svenska krigsmaterielexporten. säkerhetspolitiska läge har förändrats på ett genomgripande sätt sedan det slut. Krigsmaterielproduktion och krigsmaterielexport kan inte längre motiveras utifrån försvarspolitiska argument dvs. att export av krigsmateriel är nödvändigt för att ska kunna finansiera sitt eget försvar. Det är slut. Om krigsmateriel ska produceras och exporteras från kan det endast motiveras utifrån näringspolitiska utgångspunkter dvs. för snöd skull. har ingått avtal med fem andra europeiska länder, alla Natoländer, om produktion och teknologiskt samarbete när det gäller utvecklandet av ny krigsmateriel. Motiveringen har varit att man ska stå sig i konkurrensen med när det gäller utvecklingen av krigsmateriel. har det i olika sammanhang påpekats att det är viktigt att samarbeta med på detta område så att man kan tillgodogöra sig de senaste teknologiska framstegen på krigsmaterielområdet. Resultatet av detta torde bli att den rika västvärlden för egen del kommer att stå väpnad till tänderna med det allra senaste av avancerad krigsmateriel och sälja mindre avancerad materiel till konfliktområden i fattiga områden i världen områden där konflikter underblåsts av stormakter, vilket inträffade då , tillsammans med och , understödde talibanerna under deras väg mot makten i . Inom EU finns en uppförandekod när det gäller vilka länder man kan exportera krigsmateriel till. Den är vagt utformad och endast en rekommendation. Genom allehanda hål läcker krigsmateriel från ut till platser i världen där de inte borde finnas. har de svenska riktlinjerna för svensk krigsmaterielexport tolkats allt mindre restriktivt, varför en utredning tillsatts för att skapa nya regler för krigsmaterielexporten. Denna utredning, , SOU 2005:9, har dock inte lett fram till förslag om nya mer strikta regler utan snarare till en avreglering. I stället för att brott mot mänskliga rättigheter och mot folkrätten ska utgöra ett hinder för svensk krigsmaterielexport har utredningen anfört näringspolitiska argument för en avreglering av krigsmaterielexporten. Utredningen menar att hinder för krigsmaterielexport endast ska föreligga om materielen är materielspecifik, dvs. man måste kunna visa att den krigsmateriel som man avser att exportera kommer att användas för brott mot mänskliga rättigheter, exempelvis för tortyr, om exporthinder ska föreligga. menar att den svenska krigsmaterielexportpolitiken ska bringas i överensstämmelse med vad som i övrigt gäller för samstämmigheten på andra politikområden när det gäller fattigdomsbekämpningen och rättighetsperspektivet. Detta vill vi att som sin mening ska ge regeringen till känna. anser också att den svenska krigsmaterielexportpolitiken även får en plats i regeringens kommande skrivelser om den globala utvecklingspolitiken. Detta vill vi att som sin mening ska ge regeringen till känna. Idén till () utformades i slutskede och diskuterades på . Dess främste tillskyndare var Franklin D. . Organisationen bildades av de fem segrarmakterna i , , , och utifrån de maktförhållanden som då rådde i världen. ser världen fullständigt annorlunda ut, vilket kräver en omfattande reformering av FN. FN spelar dock en viktig roll när det gäller kampen för mänskliga rättigheter och under också för kampen för kvinnors och barns rättigheter. Trots att åtskilliga FN-dokument slår fast att det är den rådande ekonomiska världsordningen, med växande klyftor mellan rika och fattiga inom länderna och mellan länder, som är grundorsaken till krig och brott mot mänskliga rättigheter erkänns denna i praktiken inte som ett brott mot ekonomiska och sociala rättigheter och som ett brott mot de mänskliga rättigheterna. Det område där FN som företrädare för världens folk haft svårast att hävda sig har varit folkrätten. Hela frågeställningen om förhållandet mellan folkrätt och mänskliga rättigheter och hur dessa rättighetskomplex ska tolkas och hanteras hotar att bli alltmer deformerad. Den grumlas av stormakters ekonomiska och politiska intressen. Dessa intressen kommer allt tydligare till uttryck i hur stormakterna uppträder och tar ställning i säkerhetsrådet. Detta är ett missförhållande som måste vara en av de främsta drivkrafterna när det gäller en fortsatt reformering av FN, av säkerhetsrådets ställning och av de olika rådsmedlemmarnas (såväl de permanenta som icke-permanenta medlemmarnas) möjligheter att utöva inflytande då det gäller att hantera konflikter och hur förhållandet mellan folkrätt och mänskliga rättigheter ska hanteras. Trots förekomsten av icke-permanenta medlemmar är de permanenta medlemmarnas inflytande oproportionerligt stort i säkerhetsrådet och medför att stora delar av världens befolkning inte finns företrädd i säkerhetsrådet. En stark kraft, som i säkerhetsrådet kunde företräda de orepresenterade, skulle sannolikt ha en balanserade inverkan på förhållandet mellan stormakterna och kunna medverka till en mer välbalanserad hållning när det gäller att hantera det komplicerade förhållandet mellan folkrätten och de mänskliga rättigheterna och därmed kunna bidra till en fredligare värld. Folkrätt och mänskliga rättigheter kan inte frikopplas från staters maktförhållanden och maktambitioner. Reformeringen av FN hänger intimt samman med hur man utvecklar tolkningen och hanteringen av förhållandet mellan folkrätten och de mänskliga rättigheterna. Makt måste omfördelas från de gamla stormakterna till stater som under den nuvarande ordningen har ett ringa inflytande över FN och dess olika institutioner. FN präglas än av de maktförhållanden som rådde i världen vid slut då det ännu inte inletts och avkoloniseringen ännu inte påbörjats. Den senare utvecklingen medförde att FN i flera situationer kom att förlamas. En av efterkrigstidens djupaste konflikter, , kom aldrig upp på FN:s dagordning. råder helt andra maktförhållanden. Likafullt är det samma stormakter som sitter som permanenta medlemmar med vetorätt i som vid bildandet , , , och . Stormakter som och står utanför. Militärt starkast är med militärbaser över hela världen. Denna överlägsenhet har medfört att kunnat bryta mot folkrätten utan att drabbas av några repressalier. har till och med förmått de övriga medlemmarna i säkerhetsrådet att i efterhand godkänna interventioner. Detta betyder dock inte att i FN bör arbeta för att fler länder ska bli permanenta medlemmar med vetorätt i säkerhetsrådet. En ökning av antalet permanenta medlemmar med vetorätt är sannolikt inte den rätta vägen. Det skulle troligen göra FN än mer handlingsförlamat. Däremot borde länder med stor fattig befolkning få en starkare ställning i säkerhetsrådet. Detta vill vi att som sin mening ska ge regeringen till känna. Ledstjärna för arbete i FN bör vara ett vetofritt säkerhetsråd. Detta vill vi att som sin mening ska ge regeringen till känna. FN brottas med stora problem när det gäller korruption och byråkrati. Utifrån denna brist har bedrivit propaganda mot FN och försökt att underminera FN:s ställning och ifrågasätta FN:s auktoritet. FN:s ställning ska inte undermineras. Det världspolitiska läget kräver i stället att FN:s ställning stärks och att dess brister avhjälps. Och de avhjälps knappast genom att en av medlemmarna i säkerhetsrådet tar internationell lag i egna händer. FN måste utveckla en mer sofistikerad form av repressalier och sanktioner när det gäller att ta itu med regimer som begår brott mot folkrätt och mänskliga rättigheter än de som till exempel kom till uttryck mot under och som kostade miljoner irakiska medborgare livet. bör verka för att utveckla mer sofistikerade former av sanktioner, som riktar sig mot de regimer som bryter mot folkrätt och mänskliga rättigheter. Detta vill vi att som sin mening ska ge regeringen till känna. De olika FN-organ som har till uppgift att arbeta med frågor som rör ekonomiska och sociala rättigheter och fattigdomsbekämpning måste förstärkas och ges större tyngd och auktoritet. Detta vill vi att som sin mening ska ge regeringen till känna.