mot · GU02Ju255 · 2006-10-23 00:00:00 — Justitiekanslern har dessutom påpekat att det finns stor risk att personer som faktiskt har för avsikt att begå brott kan komma att pejla och/eller störa ut avlyssningsutrustningen. Påpekandet är värt att ta på stort allvar. kunde konstatera att analyserna av behov, effektivitet och nödvändighet inte hade förbättrats från den lagrådsremiss som kritiserades hårt av Lagrådet. Alltjämt förefaller polisens efterfrågan vara det huvudsakliga argumentet, vilket inte är tillräckligt eftersom polisen har egna intressen i frågan. Denna kritik har varit omfattande även från en rad remissinstanser. Den förra regeringen misslyckades alltså med att motivera inskränkningarna i personers fri- och rättigheter, vilket enligt regeringsformen och ska medföra att de inte får genomföras. Artikel 13 i reglerar rätten till ett effektivt rättsmedel och säger att var och en vars fri- och rättigheter har kränkts ska ha rätt till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet. är av uppfattningen att ständigt bryter mot denna artikel i och med att en person som utsätts för hemliga tvångsmedel inte har rätt att få veta om detta i efterhand, och det finns inte heller något lagstadgat förfarande för det rättsliga efterspelet om en person ändå får kännedom om detta. Det finns t.ex. ingen rätt till skadestånd. När den föregående regeringen ville införa buggning i den aktuella lagstiftningen var den av en ännu mer integritetskränkande karaktär än tidigare möjligheter till användning av hemliga tvångsmedel. Då är det självklart ännu viktigare att artikel 13 inte kränks. Lagrådet riktade kritik mot att förslagen bryter mot artikel 13 genom att rätten till effektiva rättsmedel inte läggs fram, trots att det rör sig om långtgående inskränkningar i rätten till respekt för privatlivet och hemmet. I propositionen kan man läsa att den svenska ordningen får: med bl.a. domstolsprövning och offentliga ombud [] jämte den extraordinära tillsyn som utförs av JO och Justitiekanslern och den parlamentariska efterhandskontroll som utövas av , anses tillgodose de krav som ställs i artikel 13. De rättssäkerhetsfunktioner som räknas upp anser vi är bra och bör finnas, men för att leva upp till artikel 13 i krävs mer. Något som komplicerar detta resonemang ytterligare är personerna i de misstänktas omgivningar och de kränkningar som dessa får utstå. Den föregående regeringen sade sig dock vilja ta steg åt rätt håll genom att införa en viss underrättelseskyldighet om användande av tvångsmedel, men när, hur och till vilka informationen ska lämnas kräver dock ytterligare överväganden. Detta skulle inte ha funnits på plats när regeringen föreslog att lagstiftningen skulle börja gälla. 9.2Förslagen stred mot grundlagen Av flera anledningar kunde vi konstatera att förslagen strider mot grundlagen. Den förra regeringen hade inte kunnat visa att kraven på behov, effektivitet och nödvändighet är tillfredsställda. Lagstiftning för att möta de krav som ställs enligt artikel 13 saknas. Förslagen inkräktar dessutom på tryck- och yttrandefriheten på ett olämpligt sätt. ville därför att propositionen skulle avslås. Detta hände inte, men istället använde vi oss av ett skydd för grundläggande fri- och rättigheter som finns i regeringsformen 2:12. Skyddet finns till för att minimera risken för att en majoritet av ledamöter missbrukar sin makt för att på ett otillbörligt sätt inkräkta på människors fri- och rättigheter. Tillsammans med , och kunde vi tillfälligt stoppa regeringens förslag. En proposition om buggning kommer till tidigast . Det är en fördel att den sittande då har slutfört sitt arbete. Parallellt med förslaget om buggning behandlades förslaget om att ge polisen rätt att använda hemliga tvångsmedel i förebyggande syfte. Detta innebär att hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, hemlig kameraövervakning och postkontroll i vissa ska fall få användas mot personer som ännu inte begått brott, utan indicier som skulle leda till misstanke om försök eller förberedelse till brott . Alltså föreslås tvångsmedlen få användas redan under spaningsskedet. menar att detta innebär ett paradigmskifte. Detta är också en åsikt som delas av många andra. På många sätt är därför dessa förslag allvarligare än förslagen om buggning, även om de inte har uppmärksammats lika mycket. Precis som när det gäller buggningen yrkade avslag på förslagen, men tvingades sedan använda sig av det minoritetsskydd som finns i grundlagen. Det fanns en rad anledningar till vårt motstånd mot propositionen (prop.2005/06:177), som i stora delar liknade de invändningar vi hade mot förslagen om buggning. Rättssäkerhets- och integritetsaspekterna hade inte bemötts med den respekt de förtjänar. Man hade inte heller någon övertygande argumentation kring behovet, effektiviteten och nödvändigheten av att ge polisen rätt att använda sig av preventiva tvångsmedel. Men vi hade också invändningar som inte tagits upp i avsnittet om buggning. Utgångspunkten för den nya lagstiftningen skulle enligt förslagen vara att förebygga särskilt allvarliga brott, ändå kunde den användas för att förebygga andra brott. Det föreslogs att uppgifter som har kommit fram vid tvångsmedelsanvändningen om annan förestående brottslig verksamhet än den som omfattas av tillståndet ska få användas för att förhindra brott. En sådan ordning anser är högst olämplig. Historiskt sett har hemlig tvångsmedelsanvändning använts för att begränsa de demokratiska fri- och rättigheterna i . Genom s.k. ändamålsglidning, att tvångsmedel används för mer än de ursprungligen var tänkta för, kan även de nya förslagen resultera i samma risker. Det finns dock risker redan vid lagstiftningens införande, utan att det kan sägas ske ett missbruk av den föreslagna lagstiftningen. Som en följd av kriminaliseringen av obehörig befattning med hemlig uppgift, ett brott som omfattas av möjligheterna till preventiv tvångsmedelsanvändning, finns risk för att personer avlyssnas för att förebygga dessa brott. Hur detta förhåller sig till källskydd och meddelarfrihet hade inte tagits upp i något skede av framtagandet av lagstiftningen. EU beslutade under förra riksdagsåret om en skyldighet för distributörer av tele- och datatrafik att lagra uppgifter om denna trafik . Förslaget har kritiserats av den s.k. 29-gruppen som består av alla dataskyddsmyndigheter i EU då det anses strida mot . var emot beslutet och anser också att det hastades fram utan att integritetsaspekterna togs på allvar. De drivande bakom förslaget ansåg att det var alltför bråttom och att dessa aspekter kan tas in i arbetet med implementeringen, vilket kommer att ta . har en representant i utredningen som föreslår hur EU-beslutet ska implementeras i och kommer dock där att bevaka integritetsintressena, även om vi anser det vara en underlig ordning att ett förslag inte har belysts i sin helhet innan beslut tas. Ytterligare en mänsklig rättighet som regleras i ett antal internationella dokument, och även i den svenska grundlagen, är rätten till en rättvis rättegång. Detta är en förutsättning för en fungerande demokrati. För att uppnå målet att erbjuda rättvisa i rättegångar krävs inte bara oberoende domstolar utan också fungerande utredningsförutsättningar och självklart också avsaknad av diskriminering inom hela rättsväsendet. Det senare är en fråga som vi berör i motionen Kriminalpolitiken (Ju313). Dock finns det ytterligare krav för att förtroendet för rättsväsendet ska vara fullständigt. Ett sådant krav är att lagstiftningen är klar och tydlig och att den kan förstås av var och en. I ett allt högre tempo införs lagstiftning som inte uppfyller dessa krav. Detta gäller stora delar av den s.k. terroristlagstiftningen. I vårt eget land finns också ett mycket skrämmande exempel på hur otydlig lagstiftning och ett ogenomträngligt regelverk kan drabba enskilda. Efter de fruktansvärda terrordåden i fick tre svenska medborgare sina tillgångar frusna. Detta innebar att de tre männen och deras familjer inte fick tillgång till dagligt levebröd. Lön kunde inte betalas ut och därmed inte hyra eller andra livsnödvändigheter regleras. En av dessa tre män levde ända till under dessa vidriga förhållanden. Han har inte fått sin sak prövad i och heller inte anklagats för något brott. Det finns ingen öppen kriteriebeskrivning eller något öppet förfarande som beskriver hur man hamnar på den lista som skapar denna livssituation. Detta till trots har förstainstansrätt beslutat att det var rimligt att frysa tillgångar. Vi ser exempel på hur man i andra länder gör större och större avsteg från rättssamhället som exempelvis de föreslagna nya reglerna om häktning som just nu bereds i eller fängelse i . anser att måste vara bättre än så. Åtgärder som drabbar enskilda ska vara reglerade i lag och ska kunna prövas i svensk domstol. Om listor av den typ som beskrivits ovan över huvud taget ska finnas måste det ges möjlighet för den enskilde att få sin sak prövad. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. är ett land som i teorin gått i främsta ledet när det gäller försvaret för förbudet mot tortyr. Vår roll som föregångsland är nu ett minne brott. Istället innehar vårt land det föga hedervärda världsrekordet i fällningar i . Efter den rättsvidriga avvisningen av två egyptiska medborgare till utländsk säkerhetstjänst har fullständigt tappat sitt anseende i denna fråga. Återigen har vi blivit fällda för ett brott mot förbudet mot tortyr. 13.1FN-konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning Artikel 4 i konventionen stadgar att varje konventionsstat ska säkerställa att alla tortyrhandlingar utgör brott enligt dess strafflag. Detsamma gäller försök att utöva tortyr samt av någon person vidtagen handling som utgör medverkan till eller deltagande i tortyr. Varje konventionsstat ska belägga dessa brott med adekvata straff, som beaktar deras allvarliga karaktär. I en artikel i nr4/00 s.325 f. tar professorerna upp bristande genomförande i svensk rätt av åtaganden i konventionen. När konventionen ratificerades anförde departementschefen i propositionen (prop.1985/86:17 s.12) om definitionen på tortyr följande: Denna definition innebär inga svårigheter från svensk rättssynpunkt. En sådan handling faller oftast i vart fall under begreppet misshandel i (BrB). Därunder faller nämligen handlingar som orsakar fysisk skada eller smärta men också svårare former av psykisk skada. Gällande svenska bestämmelser torde väl täcka innehållet i artikel 1. Artikelförfattarna kritiserar detta ställningstagande som en alltför ytlig och bekväm tolkning av BrB2:5. Det räcker inte enligt konventionen att tortyr oftast faller under en intern straffbestämmelse utan varje gärning som anges i konventionen ska vara kriminaliserad. I konventionen anges allvarlig smärta eller svårt lidande, fysiskt eller psykiskt som inte har någon motsvarighet i misshandelsbegrepp. Som ännu allvarligare ser artikelförfattarna förhållandet att konventionen omfattar de fall då smärtan eller lidandet åsamkats genom samtycke eller medgivande av en offentlig tjänsteman eller någon annan person som handlar som företrädare för det allmänna. Konventionens brottsbeskrivning omfattar alltså även viss underlåtenhet som inte faller under den svenska bestämmelsen om misshandel. Det är också på det sättet att konventionens medverkansbegrepp är betydligt mer vidsträckt än det svenska. Om ställts inför begäran om att utlämna förre statschef hade det funnits risk för att svenska domstolar hade ansett att den svenska lagstiftningens medverkansbegrepp inte uppfyllts. Det skulle inte ha stärkt internationella anseende. I tillämpas rättsprincipen om fri bevisprövning. Det innebär att det inte finns något absolut förbud mot att åberopa bevis som tillkommit till följd av tortyr. Denna lucka i gällande rätt är helt oacceptabel. Det finns inga regler i svensk rätt om gottgörelse av tortyroffer, något som föreskrivs i mot tortyr. Dåvarande utrikesministern, , hade i medierna hänvisat till detta som skäl att avvisa skadeståndsanspråk från de egyptier som torterats efter att ha avvisats från . Det är nödvändigt att genom lagstiftning införa en rätt till gottgörelse för tortyroffer. Regeringen bör besluta om tillsättande av en utredning med uppgift att lämna förslag om en fullständig implementering i svensk rätt av tortyrkonventionen i de avseenden som anges i motionen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 14Sveriges övriga åtaganden i internationella konventioner rörande mänskliga rättigheter Att ekonomisk kompensation inte utbetalas vid brott mot tortyrkonventionen är dock inte ett unikt problem när det gäller internationella konventioner. tillämpar den s.k. dualistiska principen beträffande tillämpligheten av internationella konventioner i intern svensk rättstillämpning. Det innebär att domstolar och myndigheter inte direkt tillämpar konventioner som åtagit sig att följa, utan att det först krävs att de transformeras till svensk rätt eller att konventionen som sådan görs till svensk lag genom att lagstiftaren beslutar om inkorporering. Visserligen ska domstolarna, i den mån det finns ett tolkningsutrymme som medger detta, tolka lagstiftningen fördragskonformt. Men är detta inte möjligt. Transformationsmetoden har ofta visat sig vara en ofullkomlig metod eftersom det är svårt för lagstiftaren att skaffa sig en total överblick över vilka lagar som behöver ändras och på vilket sätt för att ska uppfylla ett gjort konventionsåtagande. Den metod som ger säkra garantier för att ett konventionsåtagande genomförs på nationell nivå är inkorporering, en metod som för övrigt användes beträffande . När det gäller andra grundläggande ställning i svensk rätt brukar de FN-kommittéer som övervakar konventionerna regelmässigt rikta allvarlig kritik mot för att konventionerna inte gjorts tillämpliga i svensk rätt. Ett exempel på sådan kritik kom från för mänskliga rättigheter i samband med granskningen av femte rapport om tillämpningen av den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. De konventioner som i första hand blir aktuella är följande: Internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, internationella konventionen om avskaffande av alla former av rasdiskriminering, konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning och konventionen om barnets rättigheter. bör inkorporera ovanstående konventioner i svensk rätt för att leva upp till de åtaganden konventionerna ålägger oss. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 15Tilläggsprotokoll nr 12 till angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna Tilläggsprotokoll nr 12 till innebär att begränsningen av diskrimineringsförbudet i konventionens artikel 14 till att enbart gälla de rättigheter som omfattas av konventionen elimineras. Diskrimineringsförbudet utsträcks så att det omfattar alla rättigheter vilka är garanterade i lag. Detta är ett viktigt steg i arbetet för att förverkliga principen om alla människors lika värde. Tyvärr har varken undertecknat eller ratificerat protokollet. Den föregående regeringen ifrågasatte om ett tilläggsprotokoll är rätt metod eftersom det tar mycket innan hunnit utveckla en praxis. Samma argument skulle ha kunnat användas mot en anslutning till själva konventionen. Även konventionen är ett levande instrument, med en praxis från domstolens sida som ständigt utvecklas beroende på samhällsförhållandenas förändringar. Argumentet skulle även kunna anföras mot ny nationell lagstiftning över huvud taget. Det har också anförts från den föregående regeringen att det inte kan uteslutas att en stat kan komma att hållas ansvarig enligt protokollet på grund av vad som hänt i den enskildes förhållande till tredje man, t.ex. en hyresvärd eller restaurangägare. Men även själva konventionen medför ju viss s.k. Drittwirkung, dvs. tillämplighet även mellan privata rättssubjekt. Det är angeläget att ett förfarande med inriktning på ett skyndsamt undertecknande och ratificering av protokollet inleds. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 16Demonstrations-, förenings- och mötesfrihet Rätten att offentligt uttrycka sina åsikter genom demonstrationer är en viktig del av våra fri- och rättigheter. Rätten att organisera sig i föreningar utan att riskera att registreras för sina åsikters skull är en annan viktig fråga. Även dessa friheter är under attack. Inom EU bereds ett förslag om registrering av ideella föreningar. Förslaget som har till syfte att förhindra terrorism men innebär att såväl den lokala idrottsföreningen som en politisk sammanslutning och dess medlemmar ska finnas med i ett jätteregister. Som förslaget ser ut finns en stor risk att en dyr och besvärlig byråkratisk apparat läggs över den ideella sektorn. Bland annat ska alla betalningar rapporteras. Förslaget ger också myndigheter rätt att utföra ingående undersökningar i ideella organisationer. Detta förslag hotar föreningsfriheten och att skapa det slutna kontrollsamhälle vi vill motverka. anser att den måste verka för att motverka förslaget i sin helhet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.