mot · GU02A269 · 2006-10-30 00:00:00 — För att ska kunna verka för en god arbetsmiljö krävs tillräckliga beslutsunderlag, bl.a. när gränsvärden ska sättas. Med den mängd nya ämnen som kommer ut på marknaden är det nödvändigt att säkra tillgången på relevant forskning. Därför bör en arbetsgrupp tillsättas med uppdrag att se över hur långsiktigt ska kunna säkra tillgången på tillräckliga beslutsunderlag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. När det gäller äldres situation på arbetsmarknaden har den s.k. (Senior 2005) uttalat att: Arbetsgivarnas krav på flexibilitet för att kunna anpassa produktionen till snabbt förändrade förutsättningar kan också ge möjligheter till att anpassa arbetsförhållanden till de anställdas önskemål och behov avseende anställningsformer, arbetstider, arbetsuppgifter och arbetsplatsens förläggning. Utredningen om handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet gör bedömningen att arbetsgivaren enligt nuvarande lagstiftning har ett omfattande ansvar för att de anställda inte skadas eller drabbas av ohälsa i arbetet. På grund av bristande kunskaper åsidosätts dock lagstiftningen. Det finns därför, enligt utredningen, anledning att göra en samlad redovisning av arbetsgivarens ansvar i hälsoarbetet bland de äldre. menar att ovanstående krav på en samlad redovisning är väsentligt och att det bör verkställas. En sådan redovisning bör även omfatta tillsyn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.4Arbetslivsfonder för att främja det goda arbetet Ett bra arbetsmiljöarbete förutsätter engagerade parter som samverkar kring frågorna om arbetslivsutveckling och goda arbetsmiljöer. bedrevs på många håll ett konstruktivt och framåtsyftande arbete med fokus på arbetslivsfrågor och utveckling. Såväl parter som forskare var engagerade. Men har frågorna om arbetslivets utveckling och det goda arbetets villkor fört en tynande tillvaro som omvandlingstrycket och förändringstakten i arbetslivet ökat dramatiskt. Parterna har inte tagit sitt ansvar och inte sällan har resultatet blivit försämrade arbetsmiljöer och arbetsvillkor. Vägen fram till ett uthålligt arbetsliv förutsätter att parterna på nytt tar ett gemensamt ansvar för utvecklingen och via legitimitetsskapande processer visar på möjligheterna att förena krav på lönsamhet, effektivitet och produktivitet med utvecklande arbetsuppgifter och goda arbetsmiljöer, kompetensutveckling och arbetstagarinflytande. Det är viktigt att parterna gemensamt förmår förmedla känslan av att arbetsmiljöer och arbetsorganisationer går att utveckla i positiv riktning. Inom ramen för de s.k. Arbetslivsfonderna, vilka tillskapades 1989 i syfte att utveckla parternas engagemang i arbetslivs- och arbetsmiljöfrågor, bedrevs ett utvecklingsarbete i arbetslivet. Även om det konkreta utfallet inte alltid motsvarade förväntningarna innebar fonderna att ny kraft och energi tillfördes diskussionerna om det goda och utvecklande arbetet och behovet av förnyelse i arbetslivet, såväl på arbetsplatserna som i samhället. menar att det är angeläget att stimulera parterna att pröva olika vägar att utveckla arbetslivet med målet ett långsiktigt hållbart arbetsliv och anser därför att Arbetslivsfonder bör tillskapas med motsvarande konstruktion som beslutade om 1989. Fondernas medel ska disponeras gemensamt av parterna för insatser inriktade på att utveckla arbetsmiljöarbetet. Utifrån dessa förutsättningar bör regeringen återkomma med förslag till . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Svensk forskning ligger långt framme när det gäller arbetslivsfrågor. En av orsakerna är att vi har . Ett sammanhållet institut kan planera sin forskning långsiktigt och profilera sig på ett helt annat sätt än om man är en liten del av en högskola. har i, bl.a. sin s.k. trendrapport sammanfogat olika forskningsrapporter till en helhetsbedömning, vilket har varit ovärderligt för förståelsen för utvecklingen i arbetslivet och vilka konsekvenser denna utveckling fått. Dessa forskningsresultat är långsiktigt till nytta även för de arbetsgivare som kan uppleva att de får kritik. Att som regeringen föreslår lägga ner och sprida delar av forskningen på diverse andra högskolor är inte en del av lösningen på problem i arbetslivet. Ett sammanhållet institut är mycket värdefullt för att kunna skapa sammanhang av arbetslivets utveckling. avvisar regeringens förslag om att avveckla från och utvecklar detta i särskild motion angående Utgiftsområde 14. Ohälsa till följd av inlåsningseffekter som uppstår då människor, trots att de vantrivs och saknar utvecklingsmöjligheter på sin arbetsplats, inte har möjlighet att byta jobb eller arbetsplats har sannolikt ökat . En rad undersökningar bekräftar att rörligheten på arbetsmarknaden är otillräcklig. Därför bör arbetsrättsliga, studiemässiga och ekonomiska förutsättningar tillskapas för att underlätta rörligheten på såväl externa som interna arbetsmarknader. Som ett led i denna utveckling bör nödvändigt lagstöd utformas som ger anställda rätt till ledighet för att pröva arbete hos annan arbetsgivare. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Under den första halvan av nittiotalet beslutade den dåvarande borgerliga majoriteten i att kraftigt minska statsbidragen till företagshälsovård. Med den samtidiga avregleringen av marknaden för företagshälsovårdstjänster försämrades förutsättningarna drastiskt för god företagshälsovård tillgänglig för alla. Diverse utredningar av företagshälsovården har visat att konsekvenserna har blivit minskad tillgång på kvalitativ förebyggande företagshälsovård för landets löntagare. Tillgängligheten har minskat generellt, men framför allt har skillnaderna ökat i nyttjande mellan anställda i små och stora företag, och mellan företag i glesbygd respektive större tätorter. Vidare konstateras att anställda i mansdominerade yrken i högre grad än i kvinnodominerade nyttjar företagshälsovårdens tjänster. Arbetstagarnas inflytande över företagshälsovården har också minskat påtagligt. Allvarlig är vidare den förskjutning från förebyggande hälsovård till enklare medicinska tjänster som utredningarna visar har skett. har ratificerat om företagshälsovård i vilken alla medlemsstater förbinder sig att göra företagshälsovården tillgänglig för alla. Det är allvarligt att inte förmår leva upp till sina åtaganden i internationella avtal. För att förebygga ohälsa är det också viktigt att ge företagshälsovården en mer offensiv roll. Med en företagshälsovård som har god kunskap om enskilda arbetsplatser och stor branschkunskap kan det förebyggande arbetet stärkas. Kvalitén och tillgången till företagshälsovård har alltså avsevärt försämrats sedan den förra borgerliga regeringen tog bort det statliga stödet. Vi vet av erfarenhet att utan ekonomisk stimulans försämras företagshälsovården. För att anpassa företagshälsovården till olika arbetsplatsers behov måste vi få till stånd bra arbetsmiljöavtal mellan arbetsmarknadens parter där företagshälsovården har en viktig roll. Om sådana avtal kommer till stånd bör staten ställa upp med ekonomisk stimulans. Det bör finnas kvalitetskrav på dessa avtal samt även att de stipulerar genusanalyser av ohälsorisker. I annat fall, om avtal inte tecknas eller blir tillräckligt bra, kommer frågan om obligatorisk lagstadgad företagshälsovård att bli än mer aktuell. För arbetsgivarnas ansvar är viktigt. De känner till arbetsplatserna och möjligheterna till arbetsanpassning och omplaceringar. Att som regeringen föreslår ta bort arbetsgivarnas skyldighet att göra rehabiliteringsutredningar och överföra den till vore förödande. Om företagshälsovården ska kunna spela en mer aktiv roll i att förebygga långa sjukskrivningar måste det också finnas ett bra samarbete med sjukvården. Tidiga insatser av företagshälsovård minskar belastningen på landstingens sjukvård, och tidiga insatser kortar köer och minskar kostnader för sjukskrivning. Dessutom kan människors hälsoproblem inte alltid med säkerhet delas upp i vad som är arbetslivsrelaterat och inte. Erfarenheterna pekar på att det kan behövas särskilda medel för att företagshälsovårdens samarbete med landstingsvården ska bli effektivare. Olika förslag bör här prövas för att få effektiva samarbetsavtal mellan företagshälsovården och sjukvården. Företagshälsovårdens tillgång till olika tjänster är viktig om de ska spela en viktigare roll i att förebygga ohälsa. Det är mening att certifierad företagshälsovård bör kunna ta del av viktiga tjänster i alla landsting. Den s.k. sjukvårdsmiljarden är ett ekonomiskt styrmedel som ger pengar till landstingen om den bidrar till att minska sjukskrivningarna. Liknande system borde finnas för företagshälsovården. Lämplig volym och teknisk utformning kan diskuteras, men ordentlig satsning på företagshälsovård är en nödvändig investering för att bekämpa ohälsan. En reformerad företagshälsovård enligt ovan bör snabbt bli verklighet. Detta bör ge regeringen till känna. Som vi tidigare visat minskar nu sjuktalen, och detta sker alltså som arbetslösheten minskar. Normalt är annars att sjuktalen ökar ju fler som är i arbete. Antalet nya sjukfall minskar däremot inte och det viktiga är nu att dessa inte blir till långvariga sjukfall. Alla långtidssjukskrivna kan inte komma tillbaka till arbetslivet, för några är förtidspension det enda och bästa alternativet. Utredningen om den arbetslivsinriktade rehabiliteringen (SOU 2000:78) visade att mer än hälften av alla långtidssjukskrivna hade behov av rehabiliteringsinsatser för att kunna komma tillbaka till arbetslivet. Motsvarande bedömning har gjorts av såväl som . Omräknat till aktuella sjukskrivningstal skulle detta motsvara ett rehabiliteringsbehov för mer än 100000 personer. Enligt egna bedömningar skulle en återgång i arbete vara möjlig i av fallen under förutsättning att aktiva rehabiliteringsåtgärder sätts in . Om ökade möjligheter skapas att komma tillbaka till andra arbetsuppgifter, kanske hos en annan arbetsgivare, är det inte orimligt att tro att än fler ska kunna återgå till ett arbete. Avgörande för människors återgång i arbete är dels tidiga rehabiliteringsåtgärder som förbättrar arbetsförmågan, dels att arbetsuppgifter finns som passar den arbetsförmåga som återstår efter sjukdom och rehabiliteringsinsatser. Få långtidssjukskrivna är enligt egen utvärdering nöjda med kontakten med , och bara en tredjedel av handläggarna anser att arbetstagaren vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att återgång i arbete ska bli möjligt. En tredjedel av alla som varit sjukskrivna och runt hälften av alla som varit sjukskrivna har fört samtal med om återgång i arbete. Omkring 70000 har inte haft någon sådan kontakt alls. Otillräckliga resurser hos och diffus ansvarsfördelning mellan och arbetsgivaren leder ofta till att nödvändiga rehabiliteringsinsatser antingen försenas eller helt uteblir. erhåller ca 15000 personer rehabiliteringspenning, var det ca12000 personer. Trots den mycket omfattande ökningen av långtidssjukskrivna har rehabiliteringsinsatserna alltså i stort sett varit oförändrade. Av de totala sjukförsäkringskostnaderna går mindre än en procent till köp av utredningar och rehabiliteringstjänster. Samhällsvinsterna av rehabilitering som leder till återgång i arbete är stora. () och har uppskattat nettobesparingen för staten till ca per person och år. Arbetslivsinriktad rehabilitering är alltså en lönsam affär för såväl staten och samhällsekonomin som de enskilda människornas hälsa, ekonomi och välfärd. Problemet är att varken rehabiliteringsresurser som motsvarar behoven eller åtgärder som kan skapa fler arbetsmöjligheter finns på plats. Istället ser vi hur långtidssjukskrivna förtidspensioneras bort från arbetslivet. Ansvarsfrågan måste bli klarlagd. Enligt arbetsmiljölagen är arbetsgivarens rehabiliteringsansvar i princip omfattande, men i praktiken råder stora oklarheter om hur långt arbetsgivarens ansvar verkligen sträcker sig. Ska man ställa samma krav på stora som små arbetsgivare? Ska det spela roll om arbetsgivarens ekonomi är god eller dålig? Hur säkrar man en likvärdig och rättssäker behandling över hela landet? Vilka krav på rehabiliteringsåtgärder ska den enskilde ha rätt att ställa? Är det rimligt att tvister om vem som ska betala tillåts försena nödvändiga rehabiliteringsåtgärder och leda till att arbetsgivarna väljer andra vägar som exempelvis uppsägningar? Såväl som menar att det grundläggande problemet är att ingen vill betala för rehabiliteringen. Istället för samordning med individens behov i centrum uppstår ett om vem som ska stå för kostnaderna. Problemen är omfattande: Ansvarsfrågan är olöst, resurser är otillräckliga och samarbetet mellan arbetsförmedlingen och lämnar allt övrigt att önska. Konsekvensen av detta är att ett stort antal människor förvägras tillgång till nödvändig rehabilitering. Ytterst måste samhället kunna garantera att rehabiliteringsåtgärder kommer till stånd. Eventuella oklarheter i ansvarsfrågan får inte fördröja eller omintetgöra åtgärder. menar att den nuvarande situationen är oacceptabel och behovet av kraftfulla åtgärder är närmast akut. Alla ska ha rätt till en kvalificerad rehabilitering som syftar till fortsatt deltagande i arbetslivet. Därför bör en utredning skyndsamt tillsättas för att pröva hur en obligatorisk rehabiliteringsförsäkring som garanterar individens rätt till rehabilitering bör utformas och finansieras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Långtidssjukskrivna som bedöms ha behov av att uppgradera kompetens eller byta yrkesinriktning för att möjliggöra återgång i arbetslivet ska få möjlighet att uppbära rehabiliteringspenning under tid då studier bedrivs. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vidare bör en översyn göras av berörda myndigheters organisatoriska samverkan kring långtidssjukskrivnas och förtidspensionerades behov av insatser. Översynen ska fokusera på hur denna samverkan kan förbättras och effektiviseras, främst vad gäller samarbetet mellan och . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Dessutom bör det förslag som tidigare angetts angående att ta fram nödvändigt lagstöd utformas. Lagen som ska ge anställda rätt till ledighet för att pröva arbete hos annan arbetsgivare ska även omfatta sjukskrivna och ses som ett viktigt instrument för att få sjukskrivna med arbetsförmåga tillbaka i arbete. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 6.8.1Bekämpa diskrimineringen av kvinnor i samband med rehabilitering Det finns tydliga signaler och samstämmig forskning som visar på stora skillnader mellan könen vad gäller tillgången till rehabiliteringsåtgärder skillnader som konsekvent är till kvinnors nackdel. Det handlar både om att kvinnor får mindre rehabilitering än män och att dessa rehabiliteringsåtgärder är mindre kvalificerade och billigare jämfört med dem som satsas på män. Mindre resurser satsas helt enkelt på kvinnors rehabilitering. ojämnt En studie om kvinnors och mäns nyttjande av socialförsäkringen visar att rehabiliteringsåtgärder som kvinnor får är kortare och sätts in senare i processen jämfört med de åtgärder som män får. Vidare är det ett känt faktum att män oftare ges utbildningsinsatser medan kvinnor arbetar på sin tidigare arbetsplats. är övertygat om att dessa könsmässiga skillnader vad gäller såväl kvaliteten på som tillgången till rehabilitering har inverkan på rehabiliteringsåtgärdernas resultat. Forskaren har i sin avhandling agnarna från vetet om arbetsrehabilitering av långvarigt sjukskrivna kvinnor och män intervjuat handläggare inom och arbetsförmedlingen angående deras syn på kvinnliga respektive manliga klienter i fråga om rehabilitering. Resultat av hennes undersökning visar att handläggarnas avsikt visserligen är att behandla kvinnor och män lika och att könsneutrala faktorer lyfts fram för att motivera de prioriteringar som gjorts mellan olika klienters behov av åtgärder. Trots detta går det att finna tydliga könsmässiga skillnader i attityden till kvinnor och män. Dessa attityder har enligt studien exempelvis resulterat i att män generellt ansetts mer lättrehabiliterade än kvinnor, och handläggarna har hänvisat till kvinnors dubbelarbete och sämre läge beroende på kvinnors antagna huvudansvar för hem och barn. Kvinnor har alltså inte bara ett sämre läge på arbetsmarknaden kopplat till ansvaret för det obetalda arbetet, utan även ett sämre läge på grund av arbetsgivarens inställning att det kan anses mer lönsamt att rehabilitera män tillbaka till arbete en bedömning som även tycks dela. har själv uttryckt behovet av att följa upp den arbetslivsinriktade rehabiliteringen ur ett könsperspektiv, men understryker också svårigheterna att mäta resultat av rehabiliteringsinsatser eftersom det aldrig med säkerhet går att säga att det är rehabiliteringen som är förklaringen till att en person återgår i arbete. Även om målet med verksamheten är att tillämpningen ska vara lika och rättssäker, så gör det faktum att även handläggare omfattas av de normer och värderingar som finns i samhället i stort, att kvinnor riskerar att få sämre tillgång till rehabilitering än män. vill mot denna bakgrund understryka vikten av att utveckla metoder för att osakliga könsskillnader ska kunna upptäckas och bekämpas vad gäller den arbetslivsinriktade rehabiliteringen och även för att skapa en nödvändig kvalitetshöjning när det gäller rehabilitering av kvinnors sjukdomar. Därför bör ges i uppdrag att utveckla metoder för ett stärkt genusperspektiv när det gäller bedömningar och åtgärder angående rehabilitering och i detta avseende även hitta lämpliga metoder för att utveckla nödvändigt statistiskt underlag. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I anslutning till detta utvecklingsarbete bör samtlig personal inom ges fördjupad utbildning i genuskunskap. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. är den aktör som har samordningsansvaret när det handlar om rehabilitering och ska härmed verka för att de olika rehabiliteringsåtgärder som en försäkrad behöver, och som olika myndigheter och arbetsgivare ansvarar för, hålls ihop. Arbetsgivaren är den som har huvudansvaret för att uppmärksamma och utreda anställdas behov av arbetslivsinriktad rehabilitering. Detta ska göras när den enskilda varit sjukskriven längre än i en följd, och utredningen ska lämnas till . Om bedömer att det finns behov av åtgärder upprättas en rehabiliteringsplan. För att det ska finnas tillräckliga verktyg för att den enskilda försäkrade ska få tillgång till nödvändiga åtgärder behövs ett förtydligande av arbetsgivarens ansvar för rehabiliteringen. Därför bör regeringen återkomma med förslag angående hur sanktioner mot arbetsgivare som inte inkommer med rehabiliteringsutredning bäst bör utformas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. värnar om en stark gemensam och solidarisk sektor, grundad på principen av var och en efter förmåga, åt var och en efter behov. Socialförsäkringssystemet är ett av de redskap som finns till hands för att utjämna klass- och könsskillnader och för att fördela resurser över livet. 7.1Värna försäkringen och den generella välfärden Stabila offentliga välfärdssystem skapar trygga människor. Genom att föra en politik för full sysselsättning och värna det ekonomiska trygghetssystemet skapar vi ett mer rättvist och solidariskt samhälle och därmed nödvändiga förutsättningar för att komma till rätta med den ohälsoproblematik som finns . Ohälsoproblematiken är redan en av de största orättvisorna i och är starkt kopplad till den sneda fördelning av makt och resurser som präglar vårt samhälle. Det finns nämligen mycket stora klass- och könsmässiga skillnader vad gäller ohälsa. Kvinnor har väsentligt högre sjukfrånvaro än män. Äldre har högre sjukfrånvaro än yngre. Sjukskrivning är vanligare bland arbetslösa och de som upprepade gånger varit arbetslösa. Detta gör att kvinnor har större behov av socialförsäkringarna än män och lågavlönade och arbetslösa större behov än högavlönade. Det samhällskontrakt som den generella välfärdsmodellen har sin utgångspunkt i förutsätter att t.ex. medelklassen solidariskt och progressivt ska betala till systemet via skatter och sociala avgifter. Härmed bör han eller hon alltså också få ut sin del vid t.ex. sjukdom. Ju fler som är med och betalar för välfärden, desto mer resurser kommer samhället att ha att omfördela och för att garantera inkomstbortfallet. Mot denna bakgrund avvisar de förslag till sänkt inkomsttak för beräkning av sjukpenninggrundande inkomst (SGI) som föreslås i budgetpropositionen . Vi utvecklar detta och övriga förslag när det gäller sjukförsäkringarna i en särskild motion angående Utgiftsområde 10. Obligatoriska och generella socialförsäkringar, som är solidariskt finansierade genom inkomstbortfallsprincipen, är en grundläggande byggsten i den svenska välfärden. Vi i har som en av våra mest prioriterade uppgifter att försvara detta system. 7.2Hetsjakt på sjuka botar inte ohälsa En stor del av samhällsdebatten och till viss del även av förslagen till åtgärder har kommit att fokusera på fusk och missbruk. Regeringen aviserar i budgetpropositionen att den avser att spara genom insatser mot fusk. avvisar dessa åtgärder och utvecklar detta närmare i en särskild motion angående Utgiftsområde 10. Vid sidan av de åtgärder man föreslår inom ramen för denna fuskbekämpning aviserar regeringen också kommande regelförändringar, bl.a. om att ge arbetsgivarna rätt att begära in sjukintyg från första sjukdagen och om att tydliggöra individens skyldigheter vid rehabilitering. Man föreslår också en förändring av målet med politiken för Ekonomisk ersättning på grund av ohälsa för att betona arbetslinjen och individens ansvar samt en rad åtgärder för att strama upp politikens riktlinjer vid sjukskrivningar och bedömning av s.k. diffusa diagnoser m.m. Vi avvisar dessa förslag och utvecklar vår syn på socialförsäkringssystemet i en särskild motion. Dessa åtgärder sammantaget syftar till att minska livsutrymmet för dem som är sjuka och bidrar till att skapa ett samhällsklimat där kontroll och misstänkliggörande ges allt större utrymme. Våra gemensamma insatser ska inte användas till panikåtgärder som leder oss in i ett kontrollsamhälle, eller till att förödmjuka sjuka och arbetslösa. Istället ska kraften ägnas åt att stärka försäkringen. Våra insatser måste riktas mot att människor ska bli friska inte att de ska utförsäkras eller skrivas över på andra försäkringsslag. har i förhandlingar med den tidigare socialdemokratiska regeringen drivit igenom flera förbättringar för att komma till rätta med ohälsan. Arbetsgivarens rehabiliteringsansvar betonas hårdare . Kommuner och landsting har tillförts mer pengar, och taket i sjukförsäkringen har höjts vilket har stärkt inkomstbortfallsprincipen, och AMS har fått i uppdrag att stödja långtidssjuka. Vad som ytterligare krävs är ett systematiskt arbetsmiljöarbete och rymliga arbetsplatser där alla får plats. Vi behöver myndigheter som samarbetar kring den sjukas livssituation för att lösa ohälsan. Många som är sjukskrivna upplever att de är utlämnade till olika instanser och att de bollas mellan dem. För att komma till rätta med detta problem har fått i uppdrag att genomföra avstämningsmöten som ska genomföras efter ett par veckors heltidssjukskrivning. Dessa avstämningsmöten är viktiga för att den sjukskrivna tillsammans med arbetsgivare, försäkringskassa, behandlande läkare och den fackliga organisationen ska kunna ta fram en plan för lyckad och snar återgång till arbetet. Arbetet med avstämningsmöten behöver dock följas upp. Regeringen bör därför ge i uppdrag att genomföra en sådan uppföljning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vidare är, vilket berörts tidigare, samverkan mellan berörda myndigheter en viktig fråga. , , sjukvården och arbetsförmedlingen har alla olika kompetenser att bidra med som är avgörande för den sjukskrivnas återgång i arbetslivet. Det är viktigt att denna samordning sker med individen i centrum.