mot · GU02K219 · 2006-10-26 00:00:00 — Europafrågornas demokratiska förankring i Den här texten är en väsentligt utvidgad och uppdaterad version av en motion som jag väckte (2005/06:K4). De problem som KU och () har haft med verkligheten, gränsdragningar, m.m. som jag påtalade i motionen med förslag till lösningar återkommer i uppdaterat skick nedan, med hänsyn tagen till bl.a. förslagen i KU-betänkandet (2005/06:KU21) och klagosångerna över det egna KU-arbetet i kammardebatten . Min kritik att de ansvariga i RDK och KU har varit så angelägna att nå en överenskommelse att de dessvärre offrat både inflytande och innehållet kvarstår och är lika relevant som vintern och . Betänkandet KU21 är dessutom inte up-to-date med tanke på EU-toppmötesbeslutet om nationella parlaments utvidgade roll i EU, särskilt vad avser subsidiaritetskontroll. Det finns således även några viktiga nyheter och nya förslag till riksdagsbeslut i denna motion jämfört med motion 2005/06:K4. beslutar om ändring av riksdagsordningen enligt vad i motionen anförs. beslutar att godkänna de i motionen föreslagna riktlinjerna för utskottens arbete med EU-frågor. beslutar att godkänna de i motionen föreslagna riktlinjerna för arbete. beslutar att godkänna de i motionen föreslagna riktlinjerna för arbetet med yttranden till . beslutar att varje parti i har rätt till sammanlagt minst åtta ordinarie platser och suppleantplatser. Nyhet 1: Europeiska rådets rekommendation om subsidiaritetskontroll och toppmötesbeslut Ett spörsmål som efter KU21-beslutet tillkommit på agendan är hur riksdag bör hantera Europeiska rådets beslut om nationella parlaments nya utvidgade uppgifter i EU-samarbetet. saknar regler för detta. En första rekommendation är därför att KU , och i detta sammanhang, bör utforma de nödvändiga reglerna, och att KU inte med avsevärd (tids)förlust för svensk demokrati hänvisar denna nya möjlighet till Grundlagsberedningen. Principen är klar, nämligen att endast kammare kan uttala sig å vägnar. En möjlighet är dock att ett fackutskott eller skulle kunna yttra sig å enbart egna vägnar, men inte , till kommissionen. Det yttrandet väger mindre än ett yttrande från hela som naturligtvis fortfarande alltid är möjligt men det kan i detta sammanhang också vara en fördel eftersom blir mindre bundet om man väljer utskottsyttrande som form. Bakgrunden är att förslaget om en subsidiaritetskontroll i det konstitutionella innebär att de nationella parlamenten ges en möjlighet att yttra sig direkt till EU:s institutioner. Även om det konstitutionella fördraget inte träder i kraft i sin ursprungliga form kan ändå de parlament som är ambitiösa och så önskar redan nu förbättra EU-bevakningen t.ex. sin subsidiaritetskontroll genom att avge synpunkter till EU-institutionerna. I KU21, skrivet före junitoppmötet , påpekar man denna möjlighet, men skriver på ett sätt som synes vilja förvisa möjligheten ut i den politiska öknen. uttalade dock att den önskar skicka sina förslag direkt till de nationella parlamenten, och kommissionen band sig dessutom för att reagera på de nationella parlamentens synpunkter (Communication from the Commission to Council, A Citizens Agenda Delivering Results for Europe). blev föregångare genom att avlåta ett yttrande till i vilket man anför att dess förslag till straffrättsliga bestämmelser i immaterialrättsliga frågor enligt det nederländska parlamentets uppfattning strider mot subsidiaritetsprincipen. , bestående av EU:s stats- och regeringschefer uppmanade, som redan nämnts, vid toppmötet de nationella parlamenten att yttra sig över kommissionens förslag och rapporter för att förbättra den förda politiken i EU. Kommissionen uppmanades att vederbörligen överväga de nationella parlamentens synpunkter. Parlamenten uppmanas även att stärka samarbetet inom ramen för Cosac i övervakningen av subsidiaritetsprincipen. Sålunda skrevs slutsatsen: konstaterar att EU:s lagstiftningsprocess och de nationella lagstiftningsprocesserna är ömsesidigt beroende av varandra. Det välkomnar därför kommissionens åtagande att göra alla nya lagförslag och samrådsdokument direkt tillgängliga för de nationella parlamenten och uppmanar dem att yttra sig för att förbättra arbetet med att utforma politiken. Kommissionen uppmanas att vederbörligen överväga de nationella parlamentens synpunkter särskilt när det gäller subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. De nationella parlamenten uppmuntras att stärka samarbetet inom ramen för konferensen mellan organ för EG-frågor (Cosac) när de övervakar subsidiariteten. (Europeiska rådets slutsatser , punkt 37.) Det är en självklarhet att ska utnyttja dessa ökade möjligheter till inflytande. Genom yttranden direkt till kommissionen kan och spela en direkt och aktiv roll i EU-samarbetet, och möjligheten till direkt påverkan kommer att vara ett viktigt incitament för ledamöter att engagera sig i EU-frågorna. bör således godkänna riktlinjer för arbetet med yttrandena till . Arbetet bör bedrivas enligt följande. När ett utskott mottar ett lagförslag eller ett samrådsdokument från kommissionen överväger utskottet om det vill yttra sig till kommissionen. Om utskottet finner att ett yttrande kan vara påkallat kan utskottet inhämta kompletterande uppgifter från regeringen. Normalt torde regeringen vilja överlämna en faktapromemoria till i den aktuella frågan. Utskottet kan naturligtvis dessutom ta ytterligare kontakter med t.ex. forskare och experter. Utskottsledamöterna kan också stämma av arbetet med sina partikolleger i och . Om utskottet så önskar kan det inhämta yttranden från andra utskott och . Övervägandena i utskottet kan därefter mynna ut i ett yttrande till kommissionen. Om utskottet så önskar kan det avge ett betänkande till kammaren, som sedan avgör om betänkandet ska skickas till kommissionen. Utskottet kan också välja att yttra sig direkt utan någon behandling i kammaren. Eftersom yttranden kan komma att gälla frågor som är politiskt kontroversiella kan det förekomma reservationer i yttrandena. Sådan är politikens verklighet och man får inte i relationerna med EU:s institutioner väja för det faktum att det inom finns olika politiska hållningar i många frågor. Mot en ordning där (kammare, utskott eller ) uttalar synpunkter direkt till kommissionen har anförts att endast regeringen kan föra talan i internationella sammanhang. Men detta synsätt bygger på en felaktig föreställning. Synpunkter framförs å , utskottets eller vägnar, inte . Det hindrar inte att synpunkterna bör tillmätas betydelse eftersom parlamentet i ett parlamentariskt system som det svenska är den första statsmakten. Vidare innebär EU-samarbetet nya villkor för svensk demokrati, och måste anpassa sig till att vi nu lever i en flernivådemokrati där nya vägar krävs. I förekommer det att berört fackutskott och Europaudvalget avger gemensamma yttranden till kommissionen, och kommissionen har sedan svarat i substans. Det finns således redan upparbetade rutiner av detta slag mellan nationella parlament och EU. Om inte utnyttjar de nya formerna för inflytande kommer och rejält på efterkälken i EU-arbetet bland . Problemen med att många riksdagsledamöter inte känner sig delaktiga löper också större risk att bestå. En andra observation är att varken RDK eller KU har haft ambitionen att sätta in arbete med EU-frågorna i ett jämförande EU-sammanhang. Tydligen finns inget att lära av andra EU-länders parlament, som ju har precis samma problem med EU-frågornas förankring m.m. som i . Min rekommendation är lika enkel som närmast trivial: bör lära av de andra EU-ländernas teoretiska och praktiska erfarenheter, särskilt och , genom att läsa existerande böcker och uppsatser som finns i ämnet parlamentarisk granskning av EU-politiken samt göra några studiebesök hos andra EU-länders parlament i första hand i och (för de nya EU-ländernas parlaments organisation av sin kontroll av EU-frågorna, se Szalay, K., Scrutiny of EU Affairs in the National Parliaments of the New Member Countries A Comparative Analysis, Hungarian , , 2005). Som en illustration av bristen på europeiskt perspektiv kan man notera att RDK:s tanke att försvaga () ställning kolliderar med beslut att ge ökade uppgifter till det organ i nationella parlament som skall hantera Cosac-uppgifterna, dvs. Det fåfänga försöket att göra en uppdelning i saksamråd och beslutssamråd finns såvitt bekant inte i något annat EU-land, och det kan för KU vara värt att fundera över varför så är fallet. Är det enbart en slump att inget annat land fastnat för RDK:s lösning? Vad är det i EU-samarbetets beslutsprocesser som RDK förstått, men som 24 andra parlament inte har begripit? Nyhet 2: Kommentar till argumentation i KU21 och till kammardebattens jeremiader En avgörande svårighet som jag påpekat i min tidigare motion, är den verklighetsfrämmande uppdelningen i saksamråd och beslutssamråd, och formen för den tänkta skarpa gränsdragningen mellan utskotts och EUN:s ansvar för frågor på rådsmötenas dagordningar. I betänkande KU21 bemöter man mitt påpekande genom att skriva att man ser inte dessa svårigheter som oöverkomliga utan förutsätter att det kommer att utvecklas en praxis och även rutiner som underlättar uppdelningen. (s. 30). Alltså, visserligen lägger KU ett förslag som skapar problem, men utskott och skall klara av att korrigera bristerna i förslaget på egen hand och utveckla en gemensam? Det är naturligtvis fel väg att gå. Det riktiga vore att KU tog sitt ansvar att utforma regler för arbetet som faktiskt är möjliga att tillämpa i stället för att lägga ett förslag som tvingar utskotten och att the hard way utveckla en praxis för hur man går runt och hanterar problemet. RDK och KU21 analyserar inte frågan om huruvida inflytande stärks eller försvagas vis-á-vis regeringen. KU21 duckar inför frågan med det med förlov sagt något ytliga påståendet att inflytande i EU-frågor borde kunna öka ju fler ledamöter som är involverade i bedömningarna. Med den logiken skulle inflytande maximeras när alla 349 ledamöterna är involverade. Det kan dock lika gärna, eller i detta fall mera sannolikt, bli så att regeringen i en situation med vida spritt ansvar i för EU-frågorna får se sin ställning väsentligt stärkt på bekostnad. När hållning är olika på olika håll i utskott och , ger det regeringen en stark hand eftersom den går fram med en enda hållning. Tankefelet ligger alltså i att en diffus massa av olika hållningar i nödvändigtvis skulle väga tyngre än en tydlig vilja och åsikt genomgående driven av regeringen. Min argumentation för att utskottens synpunkt skall få ett ovedersägligt genomslag förde fram till mitt förslag om ett kort och koncist yttrande från utskotten till . Detta avfärdar KU21 med att sådana inflytandebevis framstår inte som erforderliga. Att någon argumentation för KU:s ståndpunkt inte alls presenteras innebär naturligtvis att det saknas argument som alla vi vana läsare av riksdagstexter förstår. Utan ett mer eller mindre formaliserat yttrandeförfarande kommer utskottens inflytande (och roll) att vara odefinierat, och helt beroende av mottagarens vilja att bry sig. Syftet att öka utskottens roll ansåg KU21 inte som så viktigt när det kom till kritan. Kammardebatten är en eländesbeskrivning av KU:s eget arbete. Om KU21 säger olika ledamöter sålunda, exempelvis: Jag ser detta som ett nederlag för oss alla, egentligen. (, s). Processen i arbetet fram till det här betänkandet har inte varit den allra bästa, om man uttrycker sig väldigt försiktigt. Riksdagsstyrelsen slänger bara det här betänkandet från i KU:s knä och säger: Det här får ni reda ut! Så där får det inte gå till i . Den processen måste man vara strängt kritisk emot. [har] också missat sambandet mellan utskotten och . Regeringen skall överlägga med utskotten om det som utskotten bestämmer. Då hamnar man i den märkliga situationen att om inte utskotten är tillräckligt aktiva så kommer regeringen lindrigare undan. (, kd). Jag beklagar också att vi inte lyckats komma längre och få en bredare majoritet för de här förändringarna och får väl ansluta mig till den brist på entusiasm båda de föregående talarna [och ovan] har uttryckt här i talarstolen. Jag tror också att det hade varit möjligt att göra ett något bättre utredningsarbete i de här frågorna. (, v). Alla tre talarna [, , ] har på olika sätt haft samma obehagskänsla inför det här förslaget, både beträffande bristen på ordentlig uppslutning och beträffande det materiella innehållet. (, s). Jag vill understryka det som tidigare talare sagt, nämligen att hela den här processen på sitt sätt är ett nederlag. Det är ett nederlag eftersom vi inte lyckas komma överens, vilket är beklagligt. Det är ett nederlag eftersom beredningen inte varit den bästa. (, mp). Den dåvarande gruppledaren för , , kom dessutom med en direkt felaktighet i debatten när han påstod att besluten vid rådsmötena i praktiken redan i förväg är fattade: Det samråd som äger rum i är inriktat på beslutsfattande som skall ske på ett rådsmöte , det vill säga där besluten redan är fattade. Detta är fel, naturligtvis, och det kommer t.ex. att framgå inför, och vid, de ministerrådsmöten som försvarsministrarna har om inte . Möjligen finns i okunnighet om de grundläggande förutsättningarna för utskottens och arbete med EU-frågor en förklaring till arbetet i RDK och KU gick snett. Han kanske inte var ensam? Nyhet 3: Förslag till kompromiss i frågan om svängdörrar i Det är relativt enkelt att kompromissa i frågan om antalet personer som kan företräda ett parti i , om viljan finns. Det är rimligt att sätta en undre gräns för antalet ledamöter plus suppleanter, och antalet bör vara åtta. Hur talet åtta är härlett får vara en uppgift för KU, om man så finner erforderligt, att knäcka. Det har länge funnits kritik mot EU-frågornas hantering i . I botten ligger missnöje med den större frågan om EU-medlemskapets demokratiska förankring i . Med beaktande av den kritik som denna motion innehåller av () betänkande, samt de förslag till ändringar och förtydliganden som krävs, finns förutsättningar för att EU-frågornas demokratiska förankring i och skulle kunna bli mer genuina och inte som med RDK:s betänkande, delvis kosmetiska och fotade i en oriktig beskrivning av dagens beslutsfattande i EU. RDK frågar sig konstigt nog aldrig varför ledamöter och utskott inte sysslar mer med EU-frågor. Det finns ingenting i nuvarande regler som hindrar dem. Hade RDK ställt sig den frågan hade kommittén funnit att en huvudanledning är brist på tid hos ledamöterna. RDK:s oförmåga att med konkreta förslag välja bort andra arbetsuppgifter och prioritera utrymme för EU-frågorna i är min kanske allvarligaste kritik. ställning gentemot regeringen kommer sannolikt att försvagas med det upplägg som RDK föreslår. På något egendomligt sätt lyckas RDK undvika frågan om inflytandet för ökar eller minskar som ett resultat av de av RDK föreslagna förändringarna. kontrollerande relation till regeringen förefaller bortglömd och fokus ligger i stället på inre liv, rutiner och revir. Det senare är förvisso ett mycket omtyckt ämne för att sysselsätta sig med, men det är inte för övriga acceptabelt med detta snäva perspektiv. Då eftersätter intressen i Europeiska unionen. RDK har arbetat med en delvis felaktig och ofullständig verklighetsuppfattning när det gäller EU-frågornas karaktär och hur EU, regering och riksdag arbetar med dessa frågor. Detta har lett kommittén till att lägga förslag som inte kan verkställas som det beskrivs i RDK. De av RDK uppfunna begreppen sak- och beslutsamråd kan inte fungera i verkligheten eftersom varken regering eller riksdag i förväg, dvs. inför ett ministerrådsmöte, kan veta säkert om det blir vad RDK skulle kalla ett sakministerråd eller beslutsministerråd. De hemmagjorda RDK-begreppen skapar därmed en allvarlig oklarhet om vad som ligger i begreppet beslut, och därmed en oklarhet beträffande arbetsfördelningen i mellan utskotten och . Begreppsförvirringen bör elimineras, och det gäller även i 6 § i förslaget till lagtext. Begreppet beslut vid ministerrådens möten bör definieras tydligt och klart som innefattande alla ministerrådsbeslut i hela den beslutsskapande fasen i EU. Det bör klargöras att alla faktiska beslut som tas under den beslutsskapande fasen kan bli föremål för utskottens överläggningar med regeringen, och att dessa faktiska beslut måste få acceptans i inför ministerrådsmöten. Endast svenska krusbär har? är ingen svensk uppfinning, eller en typ av organ som finns enbart här i landet. Det är därför uppseendeväckande, och faktiskt en smula nationellt inskränkt, att varken RDK eller KU jämför sina förslag med hur motsvarande funktion är organiserad i andra EU-länder. I alla EU-länder finns utskott och motsvarande som sysslar med EU-frågor, och som granskar sin regerings agerande i EU. RDK och KU anser sig tydligen redan på förhand veta att det för riksdag inte finns något att lära av andra EU-länder. Detta är desto märkligare som parlamenten i våra närmaste nordiska grannar, och , anses ha den mest sofistikerade och kanske effektivaste EU-granskningen tillsammans med Westminsterparlamentet i . Förslag till fackutskottsyttrande till Mitt förslag är att fackutskottet antingen föreslår ett kort och koncist ja till den av regeringen föreslagna svenska positionen, eller om utskottet säger nej eller vill göra ett kompletterande medskick formulerar en kort yttrandetext på två till fyra rader. Den skall vara av rekommenderande karaktär och justeras i utskottet. Texten sänds till och läggs dessutom ut på utskottets hemsida för allmänhet och regeringen (sic!) att kunna läsa. Texten bör ses som utskottets oförbindliga rekommendation inför ställningstagande, och den ger regeringen en chans att eventuellt modifiera sig inför samrådet i . Det har länge funnits kritik mot EU-frågornas hantering i . I botten ligger missnöje med den större frågan om EU-medlemskapets demokratiska förankring i . En reform av riksdagsarbetet kan inte ensam lösa den frågan, naturligtvis, men skulle kunna vara ett viktigt steg på vägen. En berättigad kritik går ut på att och medborgarnas valda ombud är för litet involverade i EU-arbetet både här hemma och i det som sker på EU-nivån. Alltför få i har insyn och överblick beträffande EU-frågorna, och för mycket makt koncentreras till regeringen. Ledamöterna i fackutskott har för litet engagemang och inflytande i EU-frågor. Ledamöterna i å andra sidan anses ha för mycket att säga till om, och en för stor arbetsbörda. är det nödvändigt att regeringen i förväg kontrollerar att det finns stöd i för överenskommelser som binder och som regeringen kan komma att ingå vid ministerrådsmöten i . Detta är viktigt också för regeringssidan eftersom en stark nationell förankring stärker förhandlingsposition i EU-samarbetet. Denna i-förväg-kontroll sker i . Under perioden 1995oktober 2006 har dessutom haft en minoritetsregering, och en sådan kan råka ut för underkännande och i sista hand en misstroendeförklaring om den skulle ingå en överenskommelse i EU som saknar parlamentariskt stöd hemma i . Detta har varit utgångsläget för () när den har utarbetat förslag till nya regler för EU-frågornas hantering i . Trots förslag om bl.a. riksdagsbevakning av fler EU-dokument och möten, måste man dessvärre konstatera att RDK har missat chansen till ett demokratiskt genombrott för EU-frågorna i , trots att kommittén har bestått av några av verkliga tungviktare. Jag vill lyfta fram flera brister i förslaget i en ny tid (2005/06:RS3) och komma med ett antal förslag. Låt mig dock först notera förbättringar, t.ex. att inte enbart skall fokusera på EU:s ministerrådsmöten, utan även rådsarbetsgrupper och arbetet i medlemsstaternas ambassadörers återkommande möten (Coreper), och i och säkerhetspolitik (KUSP). Dessa nya uppgifter, liksom ökat utskottsarbete med nya typer av EU-dokument, kan dock inte i praktiken förverkligas om inte andra arbetsuppgifter för ledamöterna gallras bort. Ökat EU-engagemang kräver ökat utrymme genom att annat tas bort RDK frågar sig konstigt nog aldrig varför ledamöter och utskott inte sysslar mer med EU-frågor. Det finns ingenting i nuvarande regler eller författningar som hindrar dem. Hade RDK ställt sig den frågan hade kommittén funnit att en huvudanledning är brist på tid hos ledamöterna. De arbetsuppgifter som tillkom genom EU-medlemskapet 1995, och andra nya uppgifter därtill, har bara adderats till redan ackumulerade arbetsuppgifter. Eftersom arbetsbelastningen i redan är tung och arbetsformerna delvis föråldrade kan inga goda intentioner eller författningsändringar i världen ytterligare [öka] och de enskilda ledamöternas engagemang i [EU-]frågorna och trovärdigt leda fram till att samtliga riksdagsledamöter [skall] involveras (RDK, s. 2). Skall RDK:s förslag bli mer än en plattityd måste några av nuvarande arbetsuppgifter lyftas bort. RDK:s oförmåga att i handling prioritera utrymme för EU-frågorna i är min kanske allvarligaste invändning. Kommittén har missat ett gyllene tillfälle att bl.a. med hänvisning till nya EU-ambitioner förverkliga flera av de redan övermogna reformkrav som RDK själv har identifierat bl.a. i avsnittet (5.3). och hanteringen av motionerna har kommit att utvecklas i felaktig riktning. Kombinationen av fri motionsrätt och behandlingstvång har lett till att alldeles för mycket resurser och tid ägnas åt motioner, inte minst mot bakgrund av att de allra flesta motionsyrkanden avslås. Utskotten bör således själva få avslå motioner. Vidare ifrågasätter jag starkt att alla motioner ens behöver remitteras till utskott. Eftersom många motioner på ett uppenbart sätt endast har opinionsskapande syfte skulle de kunna dö direkt i kammaren. () bör skapa en sådan möjlighet i sitt betänkande. föreslår att motionsrätten på skrivelser och redogörelser begränsas. Detta är ett steg i rätt riktning men det är inte tillräckligt. KU bör därför i sin beredning av förslaget skapa möjlighet för utskotten att själva få avgöra om de vill avge något betänkande över skrivelser och redogörelser. Utskotten ges av RDK en möjlighet att avskriva de motioner som man inte hunnit behandla men detta är alltså alldeles otillräckligt. Inte heller RDK:s skrivningar om förenklad motionshantering innebär någon reell förändring. En genomtänkt EU-strategi behövs, men RDK bidrar inte till en sådan. För att öka EU-frågornas lockelse i liksom i samhället i övrigt behövs en mer medveten politisk syn på EU, liksom roll och uppgifter som EU-medlem. Detta bör vara en central uppgift för varje regering, och särskilt för en ny borgerlig sådan 2006. Detta skulle också passa väl in i förberedelserna inför det svenska EU-ordförandeskapet . RDK bidrar dessvärre inte till att göra EU-frågorna mer populära att syssla med bland riksdagsledamöter och väljare. Man undergräver snarare en strategisk och mera medveten EU-integration av genom att genomgående inta en skeptisk attityd till det organ i , , som bevakar alla EU-frågor och som har en nästintill unik överblick över EU-samarbetet. inflytande och ställning vis-á-vis regeringen analyseras inte På något egendomligt sätt undviker RDK också den grundläggande frågan om inflytandet för ökar eller minskar som ett resultat av de föreslagna förändringarna. Frågan om relation till regeringen finns inte behandlad i RDK och i KU-betänkandet. Om inte orkar med att bevaka sin egen ställning, vem har då anledning att bry sig? Fokus ligger i stället på interna värld, rutiner och revir. Detta är inte acceptabelt. Det handlar dock om utformningen av vårt parlaments kontroll på ett stort, kontroversiellt och växande politikområde. Betänkandet borde sålunda ha inletts med resonemang om kontroll av EU-frågorna, om inte annat därför att kommittén då i nästa steg på ett korrekt sätt hade kommit in i de mera riksdagsinterna frågorna. Lösningen på de viktigare riksdagsinterna frågorna måste nämligen härledas från uppgiften för att utföra kontroll av regeringens hantering av EU-frågorna på ett korrekt och effektivt sätt.