mot · GU02Ju341 · 2006-10-30 00:00:00 — Av undersökningarna som ligger till grund för betänkandet framgår att det skett en eller flera polisanmälningar i 66 av 90 mål och att förundersökningen lagts ned utan vidare åtgärd i ungefär hälften av fallen. Detta tyder på att domstolar ofta har haft ett brottmålstänkande även i vårdnadsmål, såtillvida att det ska vara visat eller ställt utom rimlig tvivel att en förälder gjort sig skyldig till övergrepp för att han eller hon ska diskvalificeras som vårdnadshavare. Det är vår förhoppning att de förändringar i vårdnadslagstiftningen som genomförts ska råda bot på detta problem. Mer om detta område finns att läsa i vår motion Barnets bästa vid tvister om vårdnad, boende och umgänge (C206). När det gäller anmälningar om sexual- och misshandelsbrott måste förundersökning inledas enligt lag. Ett av syftena med förundersökningen är att utreda om det föreligger tillräckliga skäl för åtal. I brottmål har åklagaren ålagts hela utrednings- och bevisbördan. Om inte åklagaren uppfyllt sin utredningsbörda kan inte domstolen genomföra någon bevisvärdering under den kommande rättegången. Kravet på utredningens omfattning kommer i praktiken att variera beroende på brottets grovhet, den tilltalades inställning och enskilda omständigheter i målet. Vid grova brott som sexuella övergrepp och misshandel ställs högre krav på utredningens beskaffenhet. Åklagaren gör sedan en självständig bedömning av om bevisningen räcker för att åtal ska väckas. Åtalsplikten är absolut och en presumtion föreligger för åtal då det finns förutsättningar för en fällande dom. Förundersökningen är således en helt nödvändig förutsättning för en därpå följande rättslig prövning. 11.2Förundersökningen vid sexualbrott och våld mot barn Trots åklagarens plikt att inleda förundersökning och utreda det anmälda övergreppet så är det vanligt att förundersökningar om sexualbrott mot barn läggs ned på ett alltför tidigt stadium eller inte inleds alls. Det finns flera exempel på att utredningar om sexuella övergrepp mot barn har lagts ned utan att de utsatta barnen överhuvudtaget förhörts av polisen. Till och med när den misstänkte erkänt brottet har det hänt att förundersökningar inte drivits vidare (se Diesen, , , Sutorius; Bevis 6). menar att denna åklagarpraxis är helt oacceptabel i en rättsstat. Att inte utreda övergrepp mot barn är dessutom oförenligt med FN:s konvention om barnets rättigheter där det t.ex. stadgas i artikel 3 att barnets bästa ska komma i första rummet vid myndigheters och domstolars åtgärder som rör barn. Vi anser att det är synnerligen allvarligt för det allmänna rättsmedvetandet att sexuella övergrepp och våld mot barn inte utreds efter vad brottets beskaffenhet kräver. Riksåklagaren bör ges i uppdrag att undersöka praxis med fokus på eventuella missförhållanden då det gäller utredningar om våld och övergrepp mot barn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Barn som bevittnar våld eller som själva är utsatta för våld är en särskilt utsatt grupp. De är alltid medvetna om våldet, och vi har kunskap om att risken för ohälsa hos barn som bevittnat våld är nästan lika stor som för de barn som är direkt våldsutsatta. Stödet till dessa barn måste utvecklas och professionaliseras, och samverkan mellan aktörerna måste öka. De barnahus som startat på flera håll i landet för barn som utsatts för våld och övergrepp är ett bra exempel på hur ansvariga myndigheter kan samarbeta kring barnet. Problemet är att när det uppstår en misstanke om att ett barn har utsatts för brott så inleds flera olika utredningsprocesser av såväl rättsväsendet som och hälso- och sjukvården. Utredningarna drivs ofta parallellt och innebär att barnet slussas runt i olika miljöer. Myndigheterna har en skyldighet att samverka, men barnahusen går ett steg längre. Här förs samarbetet in under samma tak och barnet behöver därmed bara komma till en plats som kvaliteten i utredningarna förbättras. Samarbete kring s.k. barnahus bör inrättas i alla större kommuner i landet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Lagstiftningen om barnpornografi ska komma att utredas och utvärderas. En rad frågor kommer att tas upp och kommer i de flesta fall att avvakta utredningen innan vi kommer med förslag på förändringar. Bland annat kommer det att undersökas ifall fler sätt att handskas med barnpornografi ska inkluderas i lagen. Vi vill särskilt lyfta fram två områden. En annan viktig fråga som utredningen kommer att ta upp är ett stärkande av det drabbade barnets ställning som brottsoffer. Det står klart för oss att ställningen för dessa barn bör stärkas genom att de får rätt till ekonomisk ersättning och målsägandebiträde. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ytterligare en fråga som ska utredas är definitionen av barnpornografi. Den nu gällande barnpornografilagstiftningens definition av ett barn är: Med barn avses en person vars pubertetsutveckling inte är fullbordad eller som, när det framgår av bilden och omständigheterna kring den, är . En person vars pubertetsutveckling är fullbordad och som förekommer i pornografiskt material där det inte framgår att personen verkligen är omfattas därmed inte av skyddet i barnpornografilagen. I medier har uppmärksammats fall där män friats från barnpornografibrott på grund av att de drabbade barnen till synes fullbordat sin pubertetsutveckling. Det finns alltså ett uppenbart och allvarligt problem med att vissa barn inte skyddas av lagen. definierar ett barn enligt och instämmer i att gränsen för vad som bör räknas som ett barn bör vara . Därför vill vi skydda alla barn från exploatering i pornografiska framställningar, och vi avser att så långt som möjligt försöka täppa till de luckor som finns i lagstiftningen i samband med utredningens kommande förslag. Skyddet för barn som utnyttjas sexuellt, både i åldersgruppen och i gruppen barn mellan , har förstärkts i och med förändringar i sexualbrottslagstiftningen. Därigenom får alla barn ett visst skydd även mot handlingar som rör barnpornografi. Skyddet är emellertid inte komplett när det kommer till pornografiska framställningar. Man måste vara medveten om de krav på uppsåt som finns när det gäller de flesta brott i . En person som inte varit medveten om att han eller hon begått ett brott kan inte heller dömas. Då måste domstolarna göra en rimlig bedömning av hur stor möjlighet en innehavare eller spridare av barnpornografi hade att förstå att det var just barn som fanns på bilderna. Här gäller det att domstolarna kan göra en korrekt rimlighetsbedömning, vilket självklart ställer krav på kunskaper om sexualiserat våld, vilket är frågor som driver. Det krävs också att man ser till källan för pornografin, hur personerna på bilderna framställs m.m. Fokus får inte hamna på barnens pubertetsutveckling och kroppar i första hand utan detta måste ses som en sista bedömningsgrund när alla andra möjligheter är uttömda. 18-årsgränsen bör vara en huvudregel, men viktiga rättssäkerhetskrav måste vara tillgodosedda. Det kan bli aktuellt att ersätta uppsåtskravet med en oaktsamhetsbestämmelse. välkomnar att en utredning har tillsatts för att utreda de problem som finns och återkommer med initiativ. På ett område är det emellertid tydligt att lagstiftningen kan skärpas och det gäller ansvaret för dem som producerar pornografi. Dessa män har en möjlighet att kontrollera de exploaterades ålder. Omständigheterna kring och framställningen av den pornografiska produkten bör därmed inte tillmätas någon betydelse för om det rör sig om barnpornografi eller inte i de fall som personer finns på bilderna. (Man ska även ha klart för sig att ideal inom porren i många fall strävar efter att skildra kvinnor som barn eller på sätt som ger associationer till barn, vilket utgör grunden för ännu en diskussion, och som skulle kunna utgöra ett undantag från denna princip.) Straffansvaret för den som skildrar barn i pornografisk bild bör således utvidgas till att omfatta exploatering av alla personer samt personer vars pubertetsutveckling inte är fullbordad. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Grooming innebär att en person, nästan uteslutande en man, försöker locka till sig minderåriga för att utnyttja dem sexuellt. Företeelsen har blivit allt vanligare i och med den växande Internetanvändningen och är relativt vanlig på mötesplatser som särskilt lockar barn. Många har menat att dagens lagstiftning mot sexuellt utnyttjande av barn inte är tillräcklig, eftersom den inte lyckas förebygga dessa fall. har fått i uppdrag av föregående regering att utreda företeelsens omfattning i samt vilka åtgärder som har och kan vidtas. Grooming är kriminaliserat i flera länder. brukar tas som ett exempel. Där är det brottsligt att komma överens med en minderårig om att träffas om avsikten är att utnyttja barnet sexuellt. Således behöver ett sådant möte inte ens ske, även om också själva mötet är kriminaliserat. Detta har lett till att poliser använder Internet för att utge sig för att vara barn som lockar till sig män som vill utnyttja dem. Denna typ av brottsprovokation är emot på grund av att vi vill ha en tydlig gränsdragning i polisens brottsbekämpning som innebär en tydlig roll gentemot medborgarna. Det är dock fullt möjligt för polisen att övervaka mötesplatser på Internet utan att använda dessa metoder och på ett sätt som inte kränker den personliga integriteten. måste företeelsen förebyggas också genom att ämnet tas upp i skolorna. Regeringen bör utreda och återkomma med förslag på hur grooming kan kriminaliseras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Behandlingsprogram för män som slår sina partners finns till exempel i , , och . I provas inom kriminalvården ett behandlingsprogram för partnermisshandlare. Man använder sig av programmet Idap (Integrated domestic abuse programme) som bygger på kognitiv beteendeterapi där männen ska lära sig att se sitt våld, se hur det påverkar deras partners och eventuellt sina barn, de ska lära sig att ta ansvar för våldet och hitta alternativa handlingssätt. Idap finns i , , och och startas programmen på cirka tre nya orter. Någon utvärdering finns ännu inte. Programmet Våld i nära relationer (VIN) prövades på tre anstalter och bygger på ett hot- och riskbedömningsinstrument där syftet är att, under pågående behandlingstid, garantera säkerheten för kvinnor. Relationer och samlevnad () är ett behandlingsprogram för sexualbrott som har provats vid specialanstalterna för sexualbrottslingar. Dokumentationen är tyvärr bristfällig och inga utvärderingar har gjorts. Utredningen i luften (SOU 2004:121) menar att kriminalvårdens uppdelning i separata program (VIN och ) för misshandel respektive sexualbrott vittnar om en kunskapsbrist på området mäns våld mot kvinnor och att en könsmaktsförståelse av våldet helt har lämnats åt sidan. På vid i menar man att en del av behandlingsforskningen och behandlingen av partnermisshandlare är att leta efter ADHD, alkoholmissbruk och annat för att diagnostisera männen som slår. Man försöker anpassa behandlingen efter individuella avvikelser. Detta görs som man vet att en stor del av våldet utövas av vanliga, välfungerande män som dock är underrepresenterade i fängelsemiljöer. Men den modell som används mest och som är mest framgångsrik, vid en internationell utblick, är den kognitiva beteendeterapin där könsroller, kvinnosyn, jämställdhet och maktförhållanden står i centrum. Där är fokus att män som slår ska erkänna, förstå och ta ansvar för sitt beteende. betonar att all hjälp, alla verksamheter och behandlingsprogram riktade till män som slår måste vara baserade på en könsmaktsförståelse av våldet. På samma sätt måste utvärderingar som görs av behandlingarna ta könsmaktsperspektivet i beaktande. bör ges i uppdrag att ta fram ett handlings- och åtgärdsprogram för behandling av sexualbrottsdömda och män dömda för våld mot kvinnor, som syftar till att män tar ansvar för det våld de utövar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För detta ändamål finns avsatta i förslag till budget . Se även motion Utgiftsområde 4 Rättsväsendet, 2006/07:Ju340.