mot · GU02K315 · 2006-10-30 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att den nya inte kan anses ha mandat att fatta beslut om att ratificera en omförhandlad konstitution i EU utan vägledning av en föregående folkomröstning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att varken riksdag eller regering bör medverka till att delar av den fallna konstitutionen antas. Under innevarande riksdagsperiod kommer , eller vad förslaget till nytt fördrag nu kommer att benämnas, att hanteras av riksdag och regering. utlöstes en kris i EU då de franska och nederländska väljarna röstade nej i folkomröstningarna om . Därmed har konstitutionen fallit enligt EU:s egna regler eftersom alla länder måste vara överens för att ett nytt fördrag ska kunna träda i kraft. Klyftan mellan väljarnas syn på EU och medlemsstaternas toppolitikers syn på EU kom som en kalldusch för EU-entusiasterna. Den tyska regeringen har fått i uppdrag att under sitt EU-ordförandeskap, , föreslå hur arbetet med ett nytt fördrag ska fortsätta. är det tänkt att EU:s stats- och regeringschefer ska göra en gemensam deklaration om de övergripande målen med ett nytt fördrag och vid toppmötet ska man enas om en färdplan i frågan. Förbundskansler har aviserat att hon vill att en omarbetad konstitution ska antas , då för övrigt är ordförandeland . Det innebär, enligt denna tidplan, att den nya kommer att delta i såväl förhandlingar som beslut om ett nytt fördrag för EU. Oavsett vad som sker med förslaget till ett nytt fördrag är det ur ett demokratiskt perspektiv helt avgörande att svenska folket får säga sitt i en folkomröstning, innan ytterligare makt flyttas från dem till EU:s beslutande nivå. Varför ska vi folkomrösta om ? Trots att den nyvalda troligtvis kommer att få ta ställning till en ny konstitution, lyste frågan så gott som helt med sin frånvaro i valrörelsen. Detta kritiserades av många, inklusive nuvarande utrikesminister . Anledningen är att flera partier var rädda för att tappa väljare till EU-kritiska partier om frågan diskuterades före valet. Vid ett partiledarmöte enades Socialdemokraterna och de fyra borgerliga partierna om att konstitutionen visserligen borde förankras hos medborgarna och att det var önskvärt med en bred debatt, men att denna ska åstadkommas på annat sätt än genom en folkomröstning. De var överens om att ratificeringsbeslutet ska tas av . Förslaget, som det ser ut , medför att innebörden av det svenska medlemskapet förändras i grunden och därför måste svenska folket ges möjlighet att påverka ratificeringen. Problemet är dubbelt. För det första kan den nuvarande inte anses ha något mandat att fatta ett så avgörande beslut som en ratificering av . Eftersom konstitutionsfrågan aldrig var riktigt debatterad i samband med årets valrörelse, bör höra folket i en folkomröstning. krävde dock inför valet att en folkomröstning skulle genomföras om som ett krav för att samarbeta med en eventuell kommande socialdemokratisk regering. Men förutom var inga andra partier intresserade av att debattera frågan. Den önskvärda debatten uteblev. För det andra är det oklart huruvida en ratificering av det nuvarande förslaget till strider mot grundlagens krav att endast har rätt att överlåta beslutanderätt som inte rör principerna för statsskicket. Härom tvistar de lärde: I departementspromemorian, Ds 2004:52, Fördraget om upprättande av en , föreslår regeringen att ska ratificera . I promemorian redovisas de huvudsakliga förändringarna i förhållande till nu gällande fördrag, samt de ändringar som måste göras i lagen (1994:1500) med anledning av anslutning till Europeiska unionen (anslutningslagen) för att ska kunna ratificera det. Den bedömning som görs av regeringen i Ds 2004:52 är, föga överraskande, att kan ratificera det konstitutionella fördraget utan grundlagsändring och att den överlåtelse av beslutandemakt som sker inte rör principerna för statsskicket. Men i lagrådsremissen, Statsrådsberedningen , framgår att flera remissinstanser som är kritiska till departementspromemorian, Ds 2004:52, anser att just frågan om överlåtelse inte är ordenligt belyst, utan att det behövs en utförligare analys för att kunna avgöra om ens har rätt att ratificera det konstitutionella fördraget utan grundlagsändring. Justitiekanslern, , lämnar i sitt remissvar öppet om försvagningen av makt som lagstiftare, tillsammans med den begränsning som skett av makt , innebär att ställning som det främsta statsorganet urholkas i väsentlig grad. Om så är fallet menar JK att försvagningen kommer i konflikt med grundlag, RF 10 kap. 5 § första stycket. Även Regeringsrätten och menar att frågan om huruvida grundlagsändring bör aktualiseras av ratificeringen av inte är tillräckligt belyst i departementspromemorian. vet vi ju inte vad ett eventuellt nytt konstitutionsförslag kommer att omfatta, även om det är troligt att stora delar av det nuvarande förslaget kommer att utgöra grunden, när ett nytt förslag ska bli klart. Båda dessa problem kan få en demokratisk lösning. Eftersom frågan inte fanns på dagordningen i höstens riksdagsval, kan inte den nyvalda sägas ha något explicit mandat från väljarna. Dessutom måste ratificeringen av det konstitutionella fördraget betraktas som en betydelsefull fråga och vi vet att svenska väljares inställning till EU och deras syn på hur unionen bör utvecklas skiljer sig markant från flertalet av de politiska representanternas åsikter. Detta sammantaget talar för att den nya inte kan anses ha mandat att fatta beslut om att ratificera en omförhandlad konstitution utan vägledning av en föregående folkomröstning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Kan delar av konstitutionen antas utan ratificering? Det finns en rad rapporter om att delar av det konstitutionella förslaget kan komma att realiseras i uppstyckad form. för europapolitiska studier, Sieps, visar i sin rapport 2006:6 Vad hände(r) med den konstitutionella krisen i EU?, en rad förslag som kan tänkas rymmas inom ramen för nu gällande fördrag, eller vad för slags samarbete som dessa i alla fall inte utesluter. Som exempel kan nämnas: närmare samarbete, dvs. när ett begränsat antal medlemsstater fördjupar samarbetet på ett politikområde; möjligheten att flytta över viss beslutandemakt från det polis- och straffrättsliga området, mellanstatligt beslutsfattande, till överstatligt beslutsfattande. Enligt meddelande av , kommer kommissionen att lägga förslag om förbättrade beslutsprocesser på just detta område. Den demokratiska klyftan mellan väljarna och majoriteten i riksdag blir oroande när det är och regeringen som får ta ställning till dessa avstyckade förslag från . Bilden av en riksdag som inte kan anses ha mandat i EU-frågan förstärks av en enkätundersökning som genomförde före valet. De tio första namnen på varje riksdagslista (ca 290 namn i varje riksdagsparti) tillskrevs och fick tre frågor om konstitutionen: Hur kandidaten ställde sig till en folkomröstning, hur de tänkte rösta i om konstitutionen kom upp samt vad de ansåg om det rättsliga samarbetet inom EU. Av och kandidater svarade av de tillfrågade, och med ett fåtal undantag svarade de i enlighet med partiets officiella inställning. Inom de övriga partierna svarade endast var sjunde av de 1400 tillfrågade. I den absoluta botten låg socialdemokraterna, där endast 10 av 290 svarade. var obetydligt bättre, med endast 27 svarande. Det är naturligt med ett visst bortfall, men det nästan totala bortfallet av svar från Socialdemokrater och moderater måste tolkas som ett avsiktligt agerande att inte vilja diskutera frågan. De EU-positiva partierna framhåller ofta och gärna vikten av att föra in EU i den politiska debatten. Men när deras riksdagskandidater tillfrågas om sin inställning vill eller vågar endast en bråkdel bekänna färg. De som kom in i , sitter alltså på ett mandat som är synnerligen svagt för att besluta i denna fråga. Noterbart är att svaren från kandidaterna i de EU-positiva partierna skiljde sig betydligt från den officiella partilinjen. Det beror sannolikt på att de mer EU-kritiska kandidaterna är mer benägna att svara än de EU-positiva. De EU-positiva, och som oftast fanns på valbar plats, vet att deras åsikter inte överensstämmer med väljarnas, och därför svarar de över huvud taget inte. Mot bakgrund av att EU var en icke-fråga i valrörelsen, vore det mycket allvarligt om regering och riksdag medverkar till att delar av den fallna konstitutionen antas när väljarna inte gavs någon reell möjlighet att väga in frågan innan de la sin röst. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.