ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GU02Ju292 · 2006-10-30 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att utreda förutsättningarna för att överföra kostnadsansvaret för personer som dömts till skyddstillsyn med behandlingsplan, s.k. kontraktsvård, till kriminalvården. Många personer som döms för brott i har ett missbruk i bagaget. För att kunna komma till rätta med kriminaliteten krävs också att man kommer till rätta med missbruket. finns det möjlighet att döma en tilltalad med missbruksproblem till skyddstillsyn med behandlingsplan, s.k. kontraktsvård. Kontraktsvården är ofta en bra påföljd för missbrukare, som ofta vid tiden för lagföring är motiverade att göra någonting åt sitt missbruk. Från samhällets sida ger kontraktsvården den möjlighet till påtryckning som ofta krävs för att missbrukaren verkligen skall fullfölja sin behandling. Kommunerna har det grundläggande ansvaret för missbruksvården i . För att en tilltalad skall kunna dömas till kontraktsvård krävs att berörd kommun skriver på en ansvarsförbindelse som täcker behandlingskostnaderna utöver vad staten svarar för inom ramen för kriminalvården. Denna ordning fungerar inte bra, då det ofta inte är möjligt att få fram en ansvarsförbindelse från kommunen som finns mellan att den tilltalade anhålls och att han döms i tingsrätten. Denna tid är ofta inte längre än . Det kan då bli nödvändigt att överklaga till hovrätten, så att praktiska möjligheter ges för att få fram en ansvarsförbindelse. Ett sådant förfarande medför extra kostnader för staten genom onödiga och fördyrade rättegångskostnader. Vidare innebär kontraktsvården betydande kostnader för framför allt mindre kommuner. Det finns exempel på att kostnaderna för en person som döms till kontraktsvård belastar närmare hälften av kommunens budgeterade kostnader för sluten missbruksvård. För att komma till rätta med dessa problem anser vi att regeringen bör ta initiativ till en utredning av hur ett överförande av hela kostnaden för kontraktsvården till kriminalvården skall kunna genomföras. Vård och behandling för missbruksrelaterad kriminalitet bör rimligtvis ligga inom kriminalvårdens ansvarsområde.
mot · GU02Ju293 · 2006-10-30 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den ekonomiska brottsligheten. Den ekonomiska brottsligheten ökar och blir allt mer kvalificerad. Inte sällan förekommer inslag av otillbörlig påverkan gentemot myndigheternas företrädare som är verksamma inom området. 2005:18 tydliggör den utsatthet som tjänstemän inom statliga myndigheter numera utsätts för. I syfte att kunna effektivisera bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten bör möjligheterna att byta information mellan myndigheterna förbättras. Denna förbättring skall naturligtvis genomföras utifrån målsättningen att i möjligaste mån säkerställa den personliga integriteten. Ett utbyte av information mellan myndigheter är nödvändigt för att kunna effektivisera brottsbekämpningen och säkerställa de brottsbekämpande individernas säkerhet. Det är också en viktig fråga för deras arbetsmiljö. När det gäller att bekämpa den ekonomiska brottsligheten har denna alltid ett försprång gentemot myndigheterna. Den nuvarande sekretesslagstiftningen hindrar att medarbetare vid de olika myndigheterna kan ta del av varandras information från de olika registren. Problemet illustreras med nedanstående exempel: en tjänsteman anställd vid med uppgift att utföra skattekontroll och folkbokföringsfrågor kan göra iakttagelser i en deklaration avseende bosättningsförhållanden som inte kan användas i tjänstemannens bosättningsutredning utifrån folkbokföringens regelverk. Eftersom det råder sekretess mellan de olika områdena kan oegentligheter fortsätta trots myndighetens vetskap, då det råder sekretess mellan dessa områden. Sekretess är viktig för att skydda medborgarnas integritet varför det är ett komplicerat problem att öka möjligheten till utbyte av information mellan olika myndigheter och register med bevarande av rättstrygghet för den enskilde individen. Ur detta perspektiv är det därför angeläget att frågan om utbyte av information nogsamt bereds före beslut om förändring.
mot · GU02Ju294 · 2006-10-30 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av att utgå från barnets behov genom koncentrerade resurser till s.k. barnahus vid rättsliga processer. Barn som utsatts för eller blivit vittne till brott utsätts för att träffa olika utredare, professioner i en mängd olika miljöer. Det är barnet som får anpassa sig och resa till de platser där de vuxna arbetar eller genomför utredningen. Barn upplever ofta det ständiga skiftet av miljö och lokaler som påfrestande. Utöver att ha varit med om en traumatisk händelse drabbas barnet av ytterligare påfrestningar medan utredningen pågår. För att underlätta och stödja barnet borde det i stället vara den vuxna yrkesutövaren som kommer till barnet. Med detta förfarande behöver barnet endast se en miljö, detta underlättar för det drabbade barnet att utveckla trygghet. Ett tryggt barn har lättare att berätta vad det har utsatts för. På finns så kallade barnahus som bygger på ovanstående principer, och fler länder är beredda att införa dessa. bör också ställa sig på barnens sida och utveckla ett synsätt som ställer sig på barnens sida och visa att vi utgår från barnens perspektiv också i de processer där rättsväsendet är involverat.
mot · GU02Ju295 · 2006-10-30 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att öka säkerheten för tjänstemän vid myndighetsutövning. För åtskilliga tjänstemän verksamma inom myndighetsutövning är hot, våld och trakasserier ett vardagligt inslag. Detta medför en försämrad arbetsmiljö och kan också indirekt påverka arbetsresultatet. 2005:18 baseras på en omfattande undersökning fram . Totalt inkluderas 5 635 enkäter och 50 intervjuer. I rapporten redovisas omfattningen av otillåten påverkan såsom hot, våld och trakasserier som syftar till att påverka tjänstemäns yrkesutövning. De tjänstemän som deltog i undersökningen är verksamma inom , , , , , , och . I undersökningen definieras otillåten påverkan som allvarliga trakasserier, hot, våld eller annan påverkan som utöver att vara ett arbetsmiljöproblem riskerar att påverka den enskilda tjänstemannens myndighetsutövning och som därför i förlängningen utgör ett hot mot demokratin. Av de tjänstemän som deltagit i studien har utsatts för allvarliga trakasserier, hot eller våldssituationer. Exempel på utsatta utövare är tjänstemän inom kustbevakning, tull och skatteverk, poliser, åklagare, domare och nämndemän. Den otillbörliga påverkan utförs enligt av enskilda individer och olika former av grupperingar. Den organiserade brottsligheten svarar för av den otillbörliga påverkan. Följden för de utsatta personerna är ofta traumatisk. Enligt rapporten har övervägt att byta arbete, tvekat inför en åtgärd eller ett beslut, undvikit en arbetsuppgift, blivit påverkade i sitt beslut eller sitt agerande på ett sådant sätt att tjänsteutövningen skulle kunna ifrågasättas. Otillbörlig påverkan är ett problem som drabbar hela samhället. Om inte de tjänstemän som har i uppgift att utföra myndighetsbeslut känner sig trygga i sin roll riskerar följderna att bli katastrofala för såväl den enskilde medarbetaren som för hela samhället. Det är därför angeläget att åtgärder omgående vidtas för att öka säkerheten och tryggheten för ovanstående yrkesgrupper.
mot · GU02Ju296 · 2006-10-27 00:00:00 — begär att regeringen lägger fram förslag till ändring av vapenlagen så att straff införs för brott mot vapenbestämmelserna. I vapenlagen sägs det att skjutvapen och ammunition ska förvaras under säkert lås eller på något annat lika betryggande sätt. Om ett vapen inte förvaras i säkerhetsskåp eller i något annat lika säkert förvaringsutrymme ska en vapendel tas bort från vapnet så att det inte kan användas. På ett annat ställe i lagen står att när skjutvapen inte brukas, ska de förvaras i säkerhetsskåp eller i något annat lika säkert förvaringsutrymme. När lagen skärptes diskuterades om man skulle införa straff för brott mot förvaringsbestämmelserna. Men så blev aldrig fallet. kan därför privatpersoner förvara vapen och ammunition hur bristfälligt som helst utan att riskera åtal. Lagen medger endast att en varning utdelas eller att vapenlicensen blir indragen. Ett exempel på hur förödande konsekvenser det kan få när vapen inte förvaras på ett säkert sätt är det mord som begicks i . Mördaren använde vapen som stulits vid ett rån. Vapnen stals från ett vapenskåp med nyckeln till skåpet som hängde öppet i ett skåp bredvid vapenskåpet. Vice chefsåklagaren vid Åklagarkammaren i har hävdat att mordet inte hade begåtts om den som bestals på vapnen inte slarvat med förvaringen. Med dagens lagstiftning får den som slarvat med förvaringen av livsfarliga vapen som används för att döda andra med inget straff alls. Hos bland annat jägare finns stöd för att skärpa lagen. Därför bör vapenlagen ändras så att straff införs för brott mot vapenbestämmelserna.
mot · GU02Ju297 · 2006-10-30 00:00:00 — Polisens medverkan i kampen mot fusk tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bekämpningen av fusk i socialförsäkringarna. Ersättningarna i socialförsäkringarna är generösa och reglerna lämnar ganska vida ramar för att få ersättningar i både sjukförsäkring och a-kassa. Flera undersökningar, bland annat en utredning av () visar att fusket i utnyttjandet är ett allvarligt problem som i många fall har karaktären av rent bedrägeri. Genom ny lagstiftning gavs möjlighet till samkörning av register i sjukförsäkring och a-kassa. En a-kassa fann 200 fall av flerårigt och systematiskt utnyttjande av båda försäkringarna och gjorde polisanmälan. I av fallen avvisade polisen utredning med hänvisning till att uppsåt inte kunde bevisas av den anmälande a-kassan. Att utreda fall av bedrägeri fordrar kompetens som inte finns och heller inte kan förväntas finnas hos a-kassornas eller försäkringskassornas personal. Det är uppgifter för polisen. Även om kassornas personal kunde ges en något vidare befogenhet än att endast vara hänvisade till att kunna ringa på dörren, presentera sig och fråga om fusk pågår, så vore det olämpligt om de utsattes för att bedriva spaning i riskfyllda uppdrag som också kan vara länkade till grövre ekonomisk brottslighet. Långtgående krav på förhandsbevisning för uppsåt leder till att många fall av grovt fusk därför förblir outredda. En bidragande faktor är också bristande resurser hos polisen. För att råda bot på situationen fordras att bedrägerilagstiftning förändras så att även fall som inte i förhand kan bevisas som uppsåtliga kommer att utredas. Därutöver behöver uppgiften att utreda brott mot socialförsäkringarna bli en prioriterad uppgift för polisen som måste ha tillräckliga resurser för detta.
mot · GU02Ju298 · 2006-10-30 00:00:00 — Preskriptionstiden för mord och vissa andra grova brott tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om borttagandet av preskriptionstiden för mord och vissa andra grova brott. är preskriptionstiden för mord . Min uppfattning är att folkmord, mord, brott mot mänskligheten och grova krigsförbrytelser aldrig bör preskriberas. För preskription av brott talar bl.a. att det är svårt att föra bevisning om händelser som ligger långt tillbaka i tiden, men ny teknik, framför allt dna-tekniken, har utvecklats, vilket gör att man med betydligt större säkerhet än tidigare nu kan binda gärningsmän till händelser som inträffat för länge sedan. Helénmordet är ett exempel på ett fall som med hjälp av dna-tekniken kunde lösas, trots att åtskilliga år hann förflyta. Allt tyder också på att de kriminaltekniska redskapen kommer att bli ännu skarpare . För preskription av brott brukar också anföras att polisen inte bör lägga resurser på att utreda gamla händelser, utan prioritera nya brott, liksom att även en brottsling måste kunna lägga det förflutna bakom sig . Även om detta kan anses ha viss giltighet beträffande mindre allvarliga brott, kan det i vart fall inte anföras som stöd för preskription av de brott denna motion gäller. Det är helt enkelt så grova övergrepp att de just sagda argumenten väger lätt mot kraven på att rättvisa skall skipas, oavsett hur som förflutit.
mot · GU02Ju299 · 2006-10-27 00:00:00 — begär hos regeringen att en utredning om en tillsätts. I har , , makt att både avslå och bevilja resningsansökningar från människor som anser sig oskyldigt dömda. Nålsögat är litet, och i princip beviljas bara resningstillstånd i de fall någon helt ny omständighet tillkommit, exempelvis nyfunnen bevisning. är det bara JO och JK som automatiskt får sina fall prövade i HD. Riksåklagaren måste begära prövningstillstånd och får ja i tre av fyra fall. prövar även mål som överklagas från någon av de sex hovrätterna i landet. Huvudregeln är att HD ger prövningstillstånd endast om fallet har prejudicerande verkan, det vill säga kan ge ledning i hur liknande fall ska bedömas . fick HD 4 484 ansökningar om prövning. Endast 141 beviljades. I praktiken blir hovrätten högsta instans i de allra flest mål. Flera rättsfall har påvisat behovet av en kompletterande instans till HD. De senaste årens mer uppmärksammade rättsfall, där en dömd trots allt har fått resning, har inte berott på en välvillig inställning från samhället utan på hårt arbete från både journalister och advokater för att genom opinionsbildning skapa tryck för en förnyad prövning. En resningskommisson fristående från andra rättsvårdande myndigheter som åklagare och polis, skulle kunna granska de fall där förnyad prövning begärs. skulle inte bara bygga upp rättssäkerheten genom att ge de som anser sig dömda på felaktiga grunder en möjlighet till rättelse utan också förbättra metoderna att bedriva en förundersökning. Att människor frias i fängelse betyder också att någon skyldig går fri. De senaste årens friande domar betyder att minst tre gärningsmän, alla med grova brott på sitt samvete ännu inte har fångats upp. Rättsväsendets arbetsmetoder måste ständigt prövas för att vara så rättssäkert och effektivt som möjligt. Här har en också en viktig uppgift. Flera länder i har en i någon form, bland andra och . Befogenheterna kan skilja mellan de olika kommissionerna. I kan kommissionen besluta om förnyade polisutredningar och kan göra egna undersökningar. Möjligheten och utformningen av en som passar behov och myndighetsuppbyggnad bör med ovanstående som grund utredas.
mot · GU02Ju300 · 2006-10-23 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om domstolsväsendets organisation och framtiden för . Domstolsväsendets organisatoriska struktur har diskuterats livligt . har ett stort antal tingsrätter lagts ned runt om i landet. Men det har också funnits tankar inom som rör hovrätternas framtid. En av de hovrätter som berörs är i . En idé som har lanserats är att dela upp domkretsarna för och Kammarrätten i mellan överrätterna i , och . Det hotar fortsatta existens. är en ort med lång och stark tradition som centrum för rättskipning; just grundades . Det är svårt att se att det finns hållbara argument för att den ordningen ska brytas. All verksamhet behöver förnyas och förändras för att anpassas till den nya tidens krav. Men det är inte liktydigt med att verksamheten måste koncentreras till storstadsområdena. Jag är övertygad om att kommer att kunna fylla en naturlig funktion också i ett framtida, reformerat och moderniserat domstolsväsende. bör därför, enligt min uppfattning, bestå som en av domstolsväsendets överrätter. Hur domstolsväsendet organiseras är inte enbart en fråga för utan är ytterst också ett politiskt spörsmål. Var och hur rättsväsendet finns representerat i är av stor betydelse för människors tilltro till rättssamhället. En förändring av organisationen , som skulle innehålla exempelvis en avveckling av , kan få negativa konsekvenser i detta avseende. bör sända en tydlig signal i motsatt riktning.
mot · GU02Ju301 · 2006-10-23 00:00:00 — Effekterna av nedläggningar av polisstationer begär hos regeringen en utredning om effekterna av nedläggningar av polisstationer. , åren 19942004, har över 100 polisstationer lagts ned runt om i landet, enligt uppgift från (dnr 2005:18). Det är en utveckling som har skapat stor oro bland annat i . Oron gäller inte enbart minskad service och mindre tillgänglighet utan också att effektiviteten i det polisiära arbetet minskar när polisen blir mindre synlig. Vare sig eller regeringen fattar naturligtvis några beslut i detalj om vilka polisstationer som ska finnas runt om i landet. Men den bantning av antalet polisstationer som har skett är av så genomgripande karaktär att dess effekter förtjänar att belysas och utvärderas. Utvärderingen bör vara brett upplagd och granska en rad centrala aspekter.
mot · GU02Ju302 · 2006-10-23 00:00:00 — Brott begångna av s.k. djurrättsaktivister tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att polisens insatser för att bekämpa de brott som vissa s.k. djurrättsaktivister begår riktade bl.a. mot människors egendom ska intensifieras. har ett relativt stort antal attacker mot fullt laglig näringsverksamhet genomförts i av s.k. djurrättsaktivister. är inget undantag. angreps, exempelvis, en minkfarm utanför (SmT 8/4 2005). utsattes exempelvis fyra affärer, butiksägare och privatpersoner i med anknytning till pälsnäringen för hot och skadegörelse (10/8 och 11/8). Situationen är mycket oroande. Det är naturligtvis legitimt för den som så önskar att agera för förändringar i de bestämmelser som rör djurens väl och ve. Men demokratins metod för förändring är debatt och opinionsbildning; den är inte att självsvåldigt sätta sig över demokratiskt beslutade lagar. Förövarna trotsar öppet demokratin. Konsekvenserna för de drabbade är också påtagliga. Förutom psykiska ärr är attackerna ett direkt hot mot många företagares verksamheter. Många av dem som drabbas får sin försörjning helt förstörd. Den samhälleliga inställningen måste vara glasklar. De angrepp som vissa s.k. djurrättsaktivister ägnar sig åt är helt oacceptabla. Men fördömandena måste följas upp också i handling. Polisens arbete med att intensifiera kampen mot de attentat riktade mot enskilda människors egendom som s.k. djurrättsaktivister begår måste intensifieras. Ytterst är det en fråga om respekt för lagarna och för demokratin.
mot · GU02Ju303 · 2006-10-29 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om straffansvaret för människohandel. Människohandel är ett avskyvärt brott och konsekvenserna för offren är förödande. Offren lever ofta under slaveriliknande förhållanden, som de utnyttjas, förödmjukas, skändas och t.o.m. dödas. Detta gäller naturligtvis särskilt i de fall där sexuellt utnyttjande och sexuella perversioner finns med i bilden. Den gränsöverskridande handeln med människor för exploatering är ett ökande fenomen. Här utnyttjas ofta kvinnors och barns särskilt sårbara situation. De rekryteras, transporteras och säljs för att utnyttjas i prostitution och på andra sätt. I värsta fall blir de mördade, antingen för att undanröjas eller som en del i den sexuella perversionen. I dagens lagstiftning krävs det för straffbarhet att handeln skett i direkt syfte att offret skall utnyttjas för sexuella ändamål. Jag är medveten om att det för straffrättsligt ansvar inte krävs att något utnyttjande verkligen har skett, utan att det räcker med syftet. Lika medveten är jag dock om att det i allmänhet är enklare att bevisa en handling än ett syfte. Som jag uppfattar det skall för straffbarhet syftet kunna bevisas i alla led i den kedja som utgör en organiserad människohandel. Detta beviskrav är alldeles för högt ställt. Det kan vara mycket svårt att bevisa att syftet sexuella ändamål är känt och omfattat i hela kedjan. Organisationerna som opererar inom området kan vara uppbyggda på olika sätt, och det är inte alldeles givet att alla led i kedjan känner till det verkliga eller slutliga ändamålet med människohandeln. I varje fall torde detta vara den legala utväg som advokater och klienter kommer att använda sig av vid lagföring och i domstolar. Mot den bakgrunden är det önskvärt att det subjektiva rekvisitet direkt uppsåt i 4 kap. 1 a § första stycket också skall anses föreligga när det med hänsyn till gärningsmannens faktiska koppling till och samröre med övriga led i människohandeln och till de faktiska omständigheterna i övrigt är rimligt att anta att gärningsmannen vid brottstillfället hade kunskap om att syftet med gärningen var att offret skulle utnyttjas för sexuella ändamål.
mot · GU02Ju307 · 2006-10-30 00:00:00 — tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av specialutbildade domare för sexual- och barnpornografibrott där barn är målsägande. Misstänkta förövare frias gång på gång i sexualbrottmål, eftersom barnets vittnesmål inte anses vara tillförlitligt. Barns trovärdighet ifrågasätts eftersom barnet ändrat sin berättelse, väntat med att berätta för någon, någon i omgivningen borde ha upptäckt det m.m. Bland forskare och andra experter på området är det väl dokumenterat att barn utsatta för sexuella övergrepp inte självmant/spontant berättar om övergreppen. Barn berättar inte ens när de konfronteras med dokumentationen av övergreppen. Det är också väl dokumenterat att barn berättar först när det känner sig tryggt, har förtroende för den vuxne och känner att den vuxne orkar lyssna på vad barnet har att berätta1. Både poliser och åklagare har obligatorisk vidareutbildning och en viss möjlighet till specialisering. Så är dock inte fallet inom domarkåren, som saknar möjlighet till specialisering, och där det är upp till varje enskild domstol att bedöma utbildningsbehovet. Den yttersta konsekvensen av den rådande situationen, vad gäller åtminstone sexualbrottmål där barn är målsägande, är den ibland uppenbara bristen på kunskap om barns mognad och utveckling, som kan resultera i att barnperspektivet åsidosätts vid den juridiska bedömningen. Så sent som kritiserade för bristen på adekvat utbildning för domare2. Under FN:s barnkommittés hearing med regeringen uttrycktes en förvåning över att vidareutbildningen för domare, som har barnmål, inte är obligatorisk. Att det måste ske en förändring, åtminstone vad gäller sexual- och barnpornografimål, konstateras även i SOU 2004:71 Sexuell exploatering av barn i , sidan 197: Det har vid utredningens genomgång av domar framgått, att domstolarna ofta saknar kunskap om dynamiken i och konsekvenserna av denna typ av brott. Exempel finns på domar där ansvaret för exploatering lagts på minderåriga barn och att risken för upprepad brottslighet negligerats. Även domare behöver särskild kompetens i mål som gäller sexuell exploatering av barn för att citera ovan angivna SOU. Mot bakgrund av ovanstående anser vi att regeringen bör överväga att domare som skall döma i denna typ av mål skall specialutbildas och kontinuerligt genomgå en obligatorisk vidareutbildning. Genom ett införande av domare med specialkompetens skulle barns rättigheter tas till vara på ett betydligt bättre sätt än . Som en konsekvens skulle också införandet leda till högre prioritet för dessa ärenden, vilket i sin tur skulle leda till kortare handläggningstider och snabbare processer, som i sin tur skulle underlätta barnets möjligheter till rehabilitering.3 i (c) Se T.ex. , och , berättar de inte? Om att utnyttjas i barnpornografi 2003. FN:s Barnrättskommittés Concluding Observations, punkt 13, sidan 3.