mot · GU02A269 · 2006-10-30 00:00:00 — Minskad ohälsa i arbetslivet 6En arbetsplatsförankrad strategi för minskad ohälsa7 6.4Arbetslivsfonder för att främja det goda arbetet12 6.8.1Bekämpa diskrimineringen av kvinnor i samband med rehabilitering16 7.1Värna försäkringen och den generella välfärden18 7.2Hetsjakt på sjuka botar inte ohälsa18 7.5Sjukpenning med fler steg20 8.1Förbättra kunskapsläget om kvinnors hälsobehov21 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av nya föreskrifter från . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om skyddsombudens stopprätt och hänvändelseordning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om översyn av arbetsmiljöutbildningen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om arbetsmiljökunskap i högskoleutbildningar.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en förbättrad arbetsmiljötillsyn som ligger i paritet med våra nordiska grannländers. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behov av forskning för att kunna sätta gränsvärden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om redovisning kring anpassning av arbetsmiljön till äldres förutsättningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om arbetslivsfonder. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tjänstledighet för att pröva arbete hos annan arbetsgivare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om företagshälsovård. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om rehabiliteringsförsäkring.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om studier för långtidssjuka.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om samverkan mellan myndigheter.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om sjukskrivnas rätt till tjänstledighet för att pröva arbete hos annan arbetsgivare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om stärkt genusperspektiv.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om genusutbildning på Försäkringskassan.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om sanktioner mot arbetsgivare som inte inkommer med rehabiliteringsutredning.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om avstämningsmöten.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om handläggares hantering av information och underlag från försäkringsläkarna och om graden av självständighet i bedömningarna.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om tillsyn över försäkringsläkare.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om steglös sjukpenning.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om slopad karensdag.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att se över förslag på hur kunskapsläget vad gäller kvinnors ohälsa bör stärkas.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om förändringar i högskoleförordningens examensordningar.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om second opinion.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om kompetensstegen.3 1 Yrkandena 4, 23 och 24 hänvisade till UbU. 2 Yrkandena , 1522 och 25 hänvisade till SfU. 3 Yrkande 26 hänvisat till SoU. politik för att öka frisknärvaron i arbetslivet utgår från allas rätt att efter sin förmåga delta i arbetslivet. Arbete är inte bara en fråga om försörjning utan även om delaktighet och inflytande. Detta är också grundläggande för god folkhälsa. Det bästa sättet att bekämpa ohälsa är att driva en god utjämnande fördelningspolitik. Återkommande korttidsfrånvaro på grund av sjukdom kommer alltid att finnas. De stora problemen angående sjukskrivningar handlar om de långa sjukfallen, och det är här det förebyggande arbetet måste koncentreras. Detta arbete sker ute på arbetsplatserna genom tillsyn av regionala skyddsombud och , det sker i folkhälsoarbetet, det sker med jämställdhetsarbete, genom en god sjukvård och det sker genom system som tar till vara arbetsförmåga. Det finns inga enkla lösningar på dessa problem. Det som krävs är ett brett program som ger bestående effekter och som inte enbart döljer eller flyttar runt problemen. uppgick antalet sjukskrivna till 206000 personer, vilket var en nedgång med 21000 personer jämfört med . Andelen kvinnor bland de sjukskrivna är . Antalet sjukfall längre än uppgår nu till 85000, vilket är en minskning med ca 13000 personer jämfört med . Antalet ersatta dagar augusti 2005juli 2006 var lägre än antalet ersatta dagar . Även om sjukfrånvaron nu ser ut att minska går det inte att vara tillfreds med denna utveckling, då minskningen alltför uppnås genom att enskilda nekas ersättning från sjukförsäkringen utan att deras situation förbättrats. Arbetet med ohälsoproblemen måste koncentreras på att förebygga att människor far illa i arbetslivet och på att ge drabbade förutsättningar för att komma tillbaka till arbetslivet. Det handlar om insatser för ett rymligt arbetsliv och för rehabilitering. Människor måste ges snabbare hjälp inom vården, genom rehabiliteringsutredningar och en förbättrad företagshälsovård. Vi i är inte nöjda med vad som uppnåtts i kampen mot ohälsan. handlar debatten om fusk och missbruk av socialförsäkringarna och om hårdare tag mot sjukskrivna. Enskilda faller mellan stolarna då fokuserar på arbetsförmåga medan () ser till anställningsbarhet. Flera som får negativa besked på sin ansökan om sjukförsäkring lider av utmattning, vilket gör att många inte orkar överklaga besluten. Människor bollas fortfarande hit och dit mellan olika instanser på grund av brist på rehabiliteringsinsatser eller att ingen vill betala för dem. Avstämningsmöten, som skulle råda bot på samarbetssvårigheter, hålls i alltför liten utsträckning. Förklaringarna till de ökade sjukskrivningstalen har varit många. Det är knappast meningsfullt att söka orsaken i att något särskilt inträffade just . Orsakerna hänger snarare samman med längre skeenden, förändringar i arbetsvillkor, näringsstruktur, människors ålder, normer för problemlösningar och individens och kollektivets roll. Nittiotalets lågkonjunktur präglades av stora personalminskningar, omorganisationer, nedskärningar och arbetsutvidgningar. Enklare reträttjobb rationaliserades bort och människor fick slita hårt i slimmade och underbemannade organisationer. Konsekvenserna visade sig tydligt i ökningen av antalet långtidssjukskrivna, framför allt bland kvinnor. I samma takt ökade sjuknärvaron och övertidsarbetet, och stressrelaterade sjukdomar slog igenom i statistiken med full kraft. Den s.k. (Kunskapsläge sjukförsäkringen SOU 2002:62) pekade på vikten av att titta på långsiktiga strukturella förändringar i arbetslivet och konstaterade att följande faktorer bidragit till den ökade sjukfrånvaron: ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet, förändrade ekonomiska drivkrafter för individ och arbetsgivare, sämre psykosocial arbetsmiljö, mer restriktiva förtidspensionsbedömningar, Vi känner alla till den kris som genomgick . Först slogs mängder av industrier ut, sedan försvann många jobb inom den offentliga sektorn. genomgick världen en informationsteknologisk revolution. Nya slimmade arbetsorganisationer, att ständigt vara nåbar och ambitionerna på den globala konsumentmarknaden ställde nya krav. Ökad press kom att prägla både privat- och arbetslivet. Det hör till de mest välbelagda sambanden i arbetslivet att arbeten som ger liten kontroll över den egna arbetssituationen generar stress- och belastningsskador. Även depressioner är vanligare bland personer som arbetar under sådana villkor. De tar dessutom mer medicin och är oftare utmattade än andra. De löper mellan 1,3 och 2,5 gånger högre risk för hjärt- och kärlsjukdomar och 2,9 gånger större risk för högt blodtryck än de som har ett avspänt jobb. En politik som tar sikte på att minska sjukfrånvaron och öka frisknärvaron måste utgå från de långsiktiga förändringar som skett i och i världen. Det handlar om att förhålla oss till nya tekniska förutsättningar, att organisera arbetslivet, att anpassa arbetslivet till äldre och arbetshandikappade och att ha ett tydligt könsperspektiv på alla områden. Det behövs ett systematiskt arbetsmiljöarbete ett samarbete där problem löses och där det sker en utveckling av och i arbetet. För att nå alla arbetsplatser är det viktigt att organisation stärks. Detta är särskilt viktigt för mindre arbetsplatsers arbetsmiljöarbete. När arbetslivet förändras på basplanet brukar samhällets överbyggnad inte alltid hänga med. Myndigheter och sociala försäkringar måste bättre anpassas till dagens villkor på arbetsmarknaden. Individen ska sättas i centrum och enskilda ska inte kunna falla mellan systemen. har två statliga utredningar om ohälsoproblemen , som nämnts ovan, och den s.k. ledd av (Handlingsplan för ökad hälsa i arbetslivet SOU 2002:5) konstaterat att orsakssambanden är komplexa och att ohälsan ser olika ut i befolkningen beroende på kön, klass, ålder och yrkesområde. Utredningarna slår emellertid också fast att förhållandena i arbetslivet är av avgörande betydelse. Även om sjukdomsdiagnoser relaterade till ökad stress och psykisk belastning i arbetslivet ökat mest är det fortfarande förslitnings- och belastningsskador orsakade av fysiskt tungt och belastande arbete och högt arbetstempo som dominerar. Det är i huvudsak LO:s medlemmar, kvinnor och män i offentlig och privat sektor, som är drabbade. Men det ska understrykas att kvinnor drabbas hårdare än män, och då framför allt äldre kvinnor. Ohälsa är alltså en fråga om klass och kön. Flera undersökningar visar att den psykosociala arbetsmiljön försämrats och ställer allt högre krav på arbetstagarna. Den ökande belastningen har varit mest påtaglig för kvinnor. Det beror på att kvinnor är överrepresenterade i yrken med stora krav och liten egen kontroll över arbetet. Många yrken inom vården är tydliga exempel på detta. Jobbet har blivit tyngre som friheten och den egna kontrollen har minskat. Enligt en enkätundersökning från det tidigare har andelen kvinnor som har svårt att släppa tankarna från arbetet ökat från . Andelen som säger att de kan bestämma arbetstakten har minskat från till i privat sektor, från till i offentlig sektor, där nedskärningarna drabbat hårt. Andelen med hög anspänning i arbetet har, bland kvinnor i åldern 5064, ökat från till . För männen från till . Av alla förvärvsarbetande uppgav av männen och av kvinnorna att de inte obehindrat kunde ta kortare pauser i arbetet för att prata. Värk i händer, armbågar, ben eller knän har ökat bland kvinnliga arbetare i alla åldersgrupper. Det har skett en ökning också bland männen, men ökningen är mest påtaglig bland kvinnor, särskilt i åldersgruppen , där svår värk i kroppen har ökat mest. Mot bakgrund av detta kan ändrade villkor och förutsättningar i arbetslivet antas ligga bakom en del av den uppmätta ohälsan. Omvandlingstrycket och förändringstakten har ökat i hela arbetslivet som en följd av nya marknadsförutsättningar och ändrade ekonomisk-politiska villkor. I näringslivet och industrin driver skärpt konkurrens och lönsamhetskrav på effektiviseringar och rationaliseringar i produktionen. Nya magra organisationer växer fram, med alltmer individpräglade arbetsvillkor där arbetstagarna avkrävs eget ansvar, högre prestationer och förväntas vara lojala och flexibla. Ny teknik skärper kraven på utbildningsnivå och bredare kompetens. Nya sätt att organisera arbetet växer fram, kunskapsinnehållet i arbetsuppgifterna ökar. som många lågproduktiva och icke utvecklande arbetsuppgifter därmed försvinner tenderar utvecklingen ofta att förskjuta balanspunkten mellan krav och resurser på arbetsplatserna. Motsvarande utveckling kan iakttas på många håll inom den offentliga verksamheten. Teknikutvecklingen har två sidor. Förutom att den utvecklar arbetsuppgifter och organisation, stöder och underlättar produktionens och verksamheternas utveckling och effektivisering, leder tekniktillämpningen också till att andelen ensamarbete ökar, att vissa yrkeskategorier rationaliseras bort och människor stängs ute. tillkommer nya yrkeskategorier och nya arbetsskador och arbetssjukdomar. Även våld och hot ökar härigenom på arbetsplatserna. Särskilt drabbade är kvinnor som är anställda inom vård- och omsorgssektorn, men även inom handels- och servicenäringar är detta ett växande problem. Tryggheten har alltså gått förlorad för många arbetstagare. menar att situationen är oacceptabel, och åtgärder måste vidtas för att motverka denna utveckling. 6En arbetsplatsförankrad strategi för minskad ohälsa som förändringstakten ökat i hela arbetslivet har arbetsmiljöarbetet tagit många och stora kliv tillbaka. Arbetsgivarna har inte tagit sitt ansvar för detta. Trots de krav som finns i arbetsmiljölagstiftningen saknas på många arbetsplatser ett systematiskt arbetsmiljöarbete. som nyttjar företagshälsovårdens tjänster har minskat och rehabiliteringsutredningar och åtgärder för att hjälpa sjukskrivna tillbaka till arbetslivet genomförs inte på det sätt som föreskrivs enligt lag. Det sociala ansvaret har brustit. Arbetsmiljöfrågorna har inte prioriterats av de fackliga organisationerna i den utsträckning som varit nödvändig. Tiotusentals färre skyddsombud, till följd av nittiotalskrisen, har försvårat den fackliga bevakningen och engagemanget i arbetsmiljöarbetet. Antalet skyddsombud har dock ökat något . var de102000 till antalet. har politiska beslut försämrat möjligheterna till arbetsmiljöutbildning, skurit ned inom företagshälsovården, minskat resurserna till arbetsmiljöinspektionen och regional skyddsombudsverksamhet under krisåren. Denna negativa utveckling riskerar återigen att ta fart genom regeringens förslag till kraftiga nedskärningar av som anges i budgetpropositionen. Förutom sämre förebyggande arbete är detta en signal från regeringen till alla arbetsgivare att man inte behöver prioritera arbetsmiljöarbetet. tydliggör i en forskningsrapport att den ökade sjukfrånvaron vi sett är ett resultat av politiska beslut och av nittiotalets ekonomiska nedskärnings- och saneringspolitik. Detta ifrågasätter bilden av att skulle ha drabbats av en sjukskrivningsepidemi och att det skulle finnas en ökad tendens hos svenska folket att fuska och överutnyttja sjukförsäkringen. Enligt Arbetslivsinstitutets rapport bidrog nedskärningspolitikens omorganiseringar, personalminskningar och bortrationaliseringar till att det kvalificerade rehabiliteringsarbetet kollapsade. Bland annat gick viktig verksamhet i de s.k. anpassningsgrupperna förlorad och möjligheten till förtidspensionering på deltid inskränktes. har länge betonat att det hårdnade klimatet på arbetsmarknaden varit en avgörande orsak till ökad ohälsa i samhället. Istället för att skuldbelägga sjuka måste vi koncentrera oss på att undanröja orsakerna till att människor far illa i arbetslivet och ge dem som drabbats möjlighet att återgå i arbete. Under förra mandatperioden genomförde , och stora satsningar i arbetet mot ohälsan. Bland annat har olika åtgärder för att öka precisionen i sjukskrivningsprocessen genomförts, har fått ökade resurser och den regionala skyddsombudsverksamheten har byggts ut. Företagshälsovården har utretts, liksom det systematiska arbetsmiljöarbetet och ansvars- och samordningsfrågorna i den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Viktiga diskussioner har förts angående arbetstids- och inflytandefrågor. förslag angående dessa frågor utvecklas i motionerna . Regeringen föreslår i budgetpropositionen att den s.k. medfinansieringen i sjukförsäkringen som inneburit att arbetsgivarna står för av sjukpenningen ska slopas. slopas de nedsättningar av arbetsgivaravgifterna som följer med denna medfinansiering för att kompensera för arbetsgivarens utgifter. motsätter sig inte denna avveckling. Vi anser att riskerna för utslagning och utestängning av personer med hälsoproblematik är större än de vinster som kunnat uppnås genom detta system. I vårt budgetalternativ föreslår vi vidare att sjuklöneperioden slopas för företag med mindre än tio anställda. Vi utvecklar detta i en särskild motion om Sjuklöneansvaret i mindre företag. Insatser måste göras i hela kedjan, från förebyggande åtgärder via sjukskrivningsprocessen till rehabilitering. menar att en arbetsplatsförankrad strategi för minskad ohälsa och ett uthålligt arbetsliv måste vila på ett antal huvudpunkter. I det följande preciserar vi denna strategi. Åtgärder och resurser måste inriktas mot att förbättra och effektivisera samverkan lokalt för att utveckla arbetsmiljöarbetet. Arbetsmarknadens parter har självklart ett stort ansvar för att minska den arbetsrelaterade sjukfrånvaron och ohälsan och för att arbetsmiljölagstiftningens intentioner om ett uthålligt arbetsliv fullföljs. Ett bra arbetsmiljöarbete förutsätter engagerade parter. Här kan de s.k. partsmedlen, vilka disponeras av , fylla en viktig funktion. Arbetsgivarens roll och engagemang är givetvis central. Grunden för ett effektivt arbetsmiljöarbete är arbetsmiljölagen och föreskriften om systematiskt arbetsmiljöarbete. menar att delar av arbetsmiljölagstiftningen behöver ses över för att öka parternas, men framför allt arbetsgivarnas, incitament för att utveckla arbetsmiljöarbetet. Arbetsmiljölagens kapacitet att stå i vägen för långtgående effektiviseringar och organisationsförändringar som riskerar att försämra arbetsmiljön behöver stärkas. Nya föreskrifter behöver utvecklas i fråga om organisation, bemanning, utbildning, företagshälsovård och psykosociala frågor. En sådan skärpning av arbetsmiljölagens tillämpning skulle ge skyddsombud och fackliga organisationer ökad kraft att driva arbetsmiljöfrågorna och ge arbetsgivarna incitament för ökat engagemang. Därmed gynnas såväl det lokala arbetsmiljöarbetet som de långsiktiga förutsättningarna att förebygga riskfaktorer i hela arbetsmiljön. Sådana förändringar skulle också underlätta företagshälsovårdens medverkan och minska riskerna för eventuella lojalitetskonflikter som framför allt är vanliga när det gäller den inbyggda företagshälsovårdens arbetssituation. Det är mot denna bakgrund därför av stor vikt att utvecklar sina föreskrifter exempelvis när det gäller psykosociala frågor och mobbning utifrån kön, etnicitet, sexuell läggning och könsidentitet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Skyddsombuden är centrala personer i arbetsmiljöarbetet. Inom ramen för sitt uppdrag har skyddsombuden bl.a. rätt att stoppa ett farligt arbete. Kraven på när sådana stopp får tillämpas är höga som formerna för stopprättens hantering är otydligt formulerade. menar att stopprättens utformning behöver utvärderas. En sådan utvärdering finns inte med i uppdraget till den utredning som ser över arbetsmiljölagen i övrigt, vilket arbetsmarknadsutskottet hänvisar till i betänkande 2005:06:AU2. Därför bör regeringen återkomma med förslag på hur stopprätten ska kunna användas mer effektivt i dagens och framtidens arbetsliv. Denna utvärdering bör även omfatta skyddsombudens möjlighet att vända sig till tillsynsmyndighet, dvs. den s.k. hänvändelseordningen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Grundläggande i en strategi för bättre arbetsmiljöer, färre skador och sjukdomar relaterade till arbetet är en väl fungerande arbetsmiljöutbildning. Redan beslutade satsningar på regionala skyddsombud är steg i rätt riktning, men ambitionerna måste sättas högre. Trots stödet i Arbetsmiljölagen är bristerna på området stora. Det är inte ovanligt att såväl skyddsombud som chefer saknar relevant utbildning. Enbart inom saknar ca 18000 skyddsombud och 11500 arbetsledare arbetsmiljöutbildning. En tredjedel av alla arbetsledare, alltså fler än 50000 personer, saknar grundläggande arbetsmiljöutbildning. För vanliga anställda är situationen ännu värre. menar att situationen är helt oacceptabel. Grundläggande arbetsmiljöutbildning ska alla anställda ha rätt till, och för chefer och skyddsombud ska arbetsmiljöutbildning och kontinuerlig vidareutbildning självklart vara en obligatorisk del av uppdraget respektive befattningen. Vidare bör, när det gäller chefer, särskilda arbetsmiljökörkort övervägas. föreslår att en översyn görs av behoven av ett starkare lagstöd till partsgemensamma arbetsmiljöutbildningar riktat till alla anställda. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Utbildning i arbetsmiljökunskap är också viktigt i vissa högskoleutbildningar. Det kan gälla ingenjörer och konstruktörer, ekonomer osv. Detta är också en fråga om att skapa reella förutsättningar för att rekrytera personer av underrepresenterat kön till olika yrken. Ett exempel på detta handlar om att anpassa arbetsredskap. har inslaget av arbetsmiljökunskap i utbildningen försämrats. I högskoleförordningen, gällande bl.a. ingenjörsutbildningar, finns krav på att teknologerna ska ha förvärvat kunskaper om och färdigheter i att handha produkter, processer och arbetsmiljö med hänsyn till människors förutsättningar. I utvärdering (2003:20R) framkommer att det finns stora brister när det gäller dessa kunskaper och färdigheter. Mot denna bakgrund krävs ett förtydligat ansvar för att arbetsmiljökunskap även i praktiken blir en viktig del i utbildningssystemet. Därför bör en handlingsplan tas fram i syfte att rusta upp arbetsmiljökunskapen i utbildningsprogram som har stor betydelse för arbetsmiljön. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har som tillsynsmyndighet en central roll för det lokala arbetsmiljöarbetet. har dock kännetecknats av resurs- och kompetensbrister som medfört kvalitetsförsämringar och minskad trovärdighet. Redan beslutade resurstillskott har avhjälpt den akuta personalbristen, men långsiktigt krävs ytterligare tillskott för att tillsynen ska få rimliga förutsättningar att klara sina uppgifter. Brister i det systematiska arbetsmiljöarbetet har också belysts i den arbetsmiljöbarometer som (Sif) presenterade . En förutsättning för att arbetsmiljöarbetet ska svara upp mot arbetsmiljölagens krav är att det ska vara en naturlig och integrerad del av verksamheten på en arbetsplats. Av de arbetsmiljöombud som i Sifs enkät svarar att arbetsmiljöarbete bedrivs helt eller delvis på arbetsplatsen (sammantaget 86procent av dem som svarat) anger att det är en naturlig del av verksamheten. Det behövs både fler inspektörer och ökad kompetens eftersom förändringstakten i arbetslivet är hög och nya riskfaktorer tillkommit som ställer krav på delvis andra kunskaper och omställningar i det traditionella tillsynsarbetet. Medan den traditionella tillsynens fokus låg på riskfaktorer i den fysiska miljön, olycksfallsrisker, maskinskydd osv., handlar arbetsmiljöproblemen på dagens arbetsplatser snarare om organisation, bemanning, prestationskrav och resurser. Arbetsmiljöinspektionen behöver fortsätta utveckla sin tillsyn och rådgivning anpassad till förändringarna i arbetslivet och nya riskfaktorer i arbetsmiljöerna. Brister finns även i samverkan mellan Arbetsmiljöinspektionen och de berörda parterna. Inspektionen ska samarbeta med för att upptäcka dåliga arbetsmiljöer där många blir sjukskrivna. Det är då också viktigt att kassorna har kunskap om de föreskrifter som finns angående anpassning av arbetet (AFS 1994:1). Den förstärkning av tillsynsverksamheten som skett måste fortsätta. Färre inspektörer skulle innebära fler arbetsolyckor, ökade kostnader för ohälsa och sämre produktivitetsutveckling i arbetslivet. En förstärkning av tillsynsverksamheten bör innefatta såväl fler inspektörer som satsningar på kompetensutveckling och fördjupad samverkan mellan arbetsmiljöinspektion och berörda aktörer på arbetsplatserna. Målet bör vara att uppnå en nivå som ligger i paritet med den i våra nordiska grannländer. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.