mot · GT02So39 · 2006-04-04 00:00:00 — 3Utvecklingsplanens inriktning och innehåll5 4Äldreomsorgen av (s)-styre5 5Kristdemokraternas kritik mot utvecklingsplanen7 5.1Utvecklingsområde 1: Bättre vård och omsorg om de mest sjuka7 5.1.1Regeringens utfästelser om resurstillskott7 5.1.3Samverkan mellan landsting och kommuner8 5.1.4Stärkt läkarmedverkan och mångprofessionella vårdteam8 5.1.7Psykisk ohälsa hos äldre11 5.2Utvecklingsområde 2: Trygghet i boendet13 5.3Utvecklingsområde 3: Den sociala omsorgen15 5.4Utvecklingsområde 4: Nationell likvärdighet och lokal utveckling17 5.4.1Skapa en rättssäker behovsbedömning17 5.4.2Införandet av ett sanktionsavgiftssystem18 5.5Utvecklingsområde 5: Förebyggande arbete19 5.6Utvecklingsområde 6: Personalen21 5.6.1Mångfald för att understödja förnyelse22 5.6.2Inför personalkontroll i äldreomsorgen22 7.1Genomförandet av Fritt Val inom äldreomsorgen25 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om hemsjukvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att det medicinska ansvaret skall ligga kvar hos slutenvårdens läkare till dess att vederbörande förvissat sig om att mottagandet fungerar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om geriatrisk utbildning och träning på läkar- och sjuksköterskeprogrammen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om långsiktig planering för behovet av geriatrisk kompetens. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om vikten av specialiserad demensvård och kvalificerade demensutredningar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om beaktande av den psykosociala aspekten i äldrevården. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att landstingen behöver ges förutsättningar för att utvärdera läkemedelsbehandling på samma grunder som övriga behandlingsalternativ. begär att regeringen återkommer med förslag om en s.k. parboendegaranti. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en boendegaranti för personer . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om s.k. gemenskapsboenden. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en värdighetsgaranti. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för att främja frivilliginsatserna inom äldreomsorgen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om bristen på statistik och utvärderingar av den sociala ekonomin. tillkännager för regeringen som sin mening vad motionen anförs om specialiserad utbildning för biståndsbedömare. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en rättssäker och avstämd biståndsbedömning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en prioriteringsutredning. begär att regeringen återkommer med förslag om sanktionsavgifter, i enligt med vad som anförs i motionen. begär att regeringen återkommer med förslag kring en effektiv tillsyn, i enlighet med som anförs i motionen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om enhetliga och vedertagna system för att mäta kvalitet och kostnader inom äldreomsorgen. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en norm för förebyggande hembesök. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om behovet av subventionerade hushållstjänster. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om lagregleringar i avsikt att ytterligare stödja anhörigvårdare. begär att regeringen lägger fram förslag till en ny form av personalkontroll för personer som söker tjänst inom äldreomsorg och hemtjänst i enlighet med motionens intentioner. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att handläggningstiderna som uppstått i samband med införandet av högkostnadsskyddet för protetik måste åtgärdas. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om s.k. fritt val inom äldreomsorgen. 3Utvecklingsplanens inriktning och innehåll Socialdemokraterna har deklarerat att äldrepolitiken ska spela en framträdande roll i deras valrörelse. Mot bakgrund av bristerna inom äldreomsorgen och sjukvården för äldre välkomnar regeringens nya fokus. Föreliggande proposition utgör det sakpolitiska underlaget för detta fokus. Propositionen innehåller förvisso en del goda förslag, som stödjer, men den saknar också i viktiga avseenden nödvändiga åtgärder. Propositionen eller utvecklingsplanen, som regeringen valt att kalla den, innehåller gott om utförliga redogörelser för äldreomsorgens brister. De utvecklingsområden som regeringen pekar ut täcker in stora delar av äldreomsorgens problemkomplex. Utvecklingsplanen är dock inte, enligt uppfattning, tillräckligt konkret på avgörande punkter. Regeringen hänvisar envist till kommande utredningar, delegationer, regeringsuppdrag och vårproposition. Men när det gäller äldreomsorgen har det redan presterats ett överflöd av utredningar, politiska målsättningar och honnörsord. Dessutom finns redan en handlingsplan för äldrepolitiken, vilken antogs av 1998. I så motto är utvecklingsplanen ett oönskat da capo. Samma löften, samma retorik och samma plan har i stor utsträckning redan varit på plats . Men vid en närmare granskning visar det sig att de gamla målsättningarna inte uppfyllts. En ny mandatperiod och ett nytt ansvarigt statsråd ursäktar inte misslyckandet. När den socialdemokratiska regeringen utlovar satsningar och förbättringar inom äldreomsorgen glömmer man sitt kollektiva ansvar för de senaste elva årens utveckling. Att försöka förbättra vården och omsorgen om äldre är nödvändigt, men den socialdemokratiska regeringens ensidiga vård- och omsorgsperspektiv missar också de många äldre med lång erfarenhet av deltagande i samhällslivet som obevekligt ställs vid sidan av när den formella pensionsåldern inträtt. Åldersdiskriminering är förmodligen den vanligaste formen av diskriminering i vårt land. Det krävs både en förändrad attityd till äldre och lagstiftning för att råda bot på detta. För att vi ska klara de utmaningar vårt land ställs inför behöver vi ta till vara den kraft och den livserfarenhet som finns hos äldre människor. samlade politik för att komma till rätta med detta samhällsproblem finns i partiets seniorpolitiska handlingsprogram. 4Äldreomsorgen av (s)-styre Det står utom allt tvivel att det behövs ett omfattande program för att rätta till bristerna inom äldreomsorgen. Det är inte bara äldreomsorgens nuvarande brister och problem som motiverar detta, utan också demografin med en allt större andel äldre i befolkningen. En sammanfattning av elva socialdemokratiska regeringsår ser ut som följer: För det första; det har blivit allt svårare att få äldreomsorg. Kommunerna begränsar sina insatser framför allt till personer med mycket stora behov av vård och omsorg. Sannolikheten att få hemtjänst har minskat under , även efter att man tar hänsyn till förändrade behov i befolkningen. Ensamboende kvinnor som är eller äldre tycks vara mest drabbade.1 Biståndsbedömningen kommer allt längre från dess egentliga syfte, nämligen att vara en behovsbedömning. Behovsbedömningen ska ta sin utgångspunkt i den rättsliga regleringen, men också i allmän samhällsmoral och etik samt organisatoriska förhållanden. Allt som oftast går dessa inte att förena. skrev i rapporten utan service en framgångsrik strategi? att biståndsbedömningarnas primära syfte tycks vara att mota ut servicemottagare, något som uppenbarligen varit framgångsrikt. För det andra; omsorgen om de äldre har i allt större utsträckning vältrats över på de anhöriga. Att vårda och ta hand om en anhörig är för de flesta en självklarhet. Men det är inte rimligt att lägga ett allt större omsorgsansvar på de anhöriga utan att ge dem tillräckligt med stöd, hjälp och resurser. Anhöriga svarar ensamma för av hjälpinsatser som äldre behöver och får. För det tredje; det sker en mycket omfattande neddragning av antalet platser i särskilt boende. Nyproduktionen av äldreboenden är också mycket låg, vilket leder till att det totala antalet platser minskar kraftigt. Under 19942004 har antalet platser i särskilt boende minskat med nästan 15000. Neddragningen beror på den svaga utvecklingen av skattekraften och den urholkning av statsbidragen som skett men också på de prioriteringar som lokalt har genomförts. Strategin bakom minskningen av platserna kallas kvarboendeprincipen. Tanken är att fler äldre ska bo kvar hemma, eftersom det är billigare som de flesta förmodas vilja bo hemma . Färre platser på äldreboende ska kompenseras med en mer utbyggd hemtjänst. Problemet är bara att långt ifrån alla kommuner verkligen kompenserat med att ge mer hemtjänst åt dem som bor kvar hemma. Dessutom kanske det inte är alldeles säkert att den gamla, sjuka och ensamma människan vill bo hemma. fick de äldre kämpa för sin rätt att få bo kvar hemma. är problemet snarare det motsatta; nu tvingas många äldre bo kvar hemma mot sin vilja. Drivkraften bakom denna utveckling är kommunernas svårigheter att finansiera äldreomsorgen. För det fjärde; det finns allvarliga brister i det medicinska omhändertagandet, det gäller läkarmedverkan, läkemedelshantering, demensvård och rehabilitering. Många äldre hamnar i en vårdkarusell med ständiga ambulanstransporter till akutmottagningen, vidare till korttidsboenden och hem igen. Inom det särskilda boendet saknas ofta läkarmedverkan, i synnerhet läkare med geriatrisk kompetens. Ett av de allvarligaste problemen inom äldreomsorgen är bristen på samordning och helhetssyn. Det brister i samarbetet och utbytet mellan kommunernas äldreomsorg, landstingens primärvård och den geriatriska slutenvården. Lagstiftningen ändrades , men gränsdragningarna, och den ofta oklara ansvarsfördelningen mellan huvudmännen, är fortfarande en orsak till otrygghet. Slutligen ett stort med ignorerat problem; ensamhet och isolering plågar många äldre. Aldrig så goda materiella förhållanden kan inte uppväga ensamhet, sysslolöshet och tristess. Inom äldreomsorgen behövs mer av mänsklig samvaro och gemenskap. 5Kristdemokraternas kritik mot utvecklingsplanen Nedan följer en genomgång av kritik mot utvecklingsplanen och våra alternativa förslag. Genomgången följer den disposition i så kallade utvecklingsområden som används i propositionen. Därefter följer två fristående avsnitt dels om tandvården för äldre, dels om valfrihetsreformer inom äldreomsorgen. 5.1Utvecklingsområde 1: Bättre vård och omsorg om de mest sjuka Den sjuka, äldre patienten har oftast en mycket komplicerad och mångfacetterad sjukdomsbild. Vården av äldre och sjuka personer kräver därför kompetens, kontinuitet, tid och intresse att vårda en gammal och sjuk medmänniska. Men äldrevården har i dessa avseenden klara brister: både i det egna hemmet och i det särskilda boendet saknas ofta läkarkompetens, tillgänglig dygnet runt. Det råder dålig kommunikation mellan olika vårdgivare och bristande journalföring, vilket utgör en risk när det gäller till exempel läkemedel till äldre. Eftersom äldre ofta har flera diagnoser och använder flera olika läkemedel krävs en noggrann kontroll och uppföljning av insatta åtgärder. Dessa brister leder till onödigt lidande, onödiga återintagningar på sjukhus och onödiga kostnader. Dessa äldrevårdens systemfel har stat, landsting och kommuner utan framgång försökt att lösa . Den socialdemokratiska regeringen har gjort flera fruktlösa försök. Mycket talar för att läget för de äldre, multisjuka har blivit sämre . 5.1.1Regeringens utfästelser om resurstillskott För att finansiera handlingsplanen utlovades under den senaste socialdemokratiska partikongressen till äldreomsorgen . klargjorde regeringen att det var frågan om en nivåhöjning av resurstillskotten till äldreomsorgen. Men i propositionen tillkommer en slags brasklapp, eftersom regeringen tydligt anger att ansvaret för de tio miljarderna vilar gemensamt på kommunerna, landstingen och staten. anser att äldreomsorgen är ett välfärdsområde som behöver mer resurser. Men vi tvingas konstatera att Socialdemokraternas löfte om långsiktiga resurstillskott inte kan tas på allvar. I propositionen föreslås ett slopande av kravet att regeringen måste godkänna att ett landsting överlåter ansvaret för hemsjukvården till en kommun. Detta förslag kan acceptera, men vi är desto mer tveksamma till det förslag som aviseras angående en total överföring av ansvaret för hemsjukvården till kommunerna. Kristdemokraterina anser inte en nationell styrning av detta slag är nödvändig eller ens önskvärd, det är mer effektivt om lokala lösningar utarbetas och växer fram underifrån, utan pådyvlade nationella krav. anser att slutsatser bör inväntas. Kommitténs uppgift är bland annat att analysera och bedöma hur strukturen och uppgiftsfördelningen mellan stat, landsting och kommuner påverkar förutsättningarna att styra hälso- och sjukvården. Kommittén skall också om den finner det motiverat föreslå förändringar av nuvarande struktur och uppgiftsfördelning för att förbättra styrningen och därigenom skapa bästa möjliga förutsättningar för att utveckla vårdens kvalitet, tillgänglighet och effektivitet. Kommitténs betänkande bör ge ett mer komplett underlag för beslut. 5.1.3Samverkan mellan landsting och kommuner Enligt kristdemokratisk uppfattning bör politiska åtgärder för att förbättra samverkan inriktas på att öka huvudmännens handlingsutrymme. Någon statlig detaljstyrning gagnar inte kommunernas och landstingens vård och omsorg av äldre och funktionshindrade. Helhetslösningar måste eftersträvas där landsting och kommuner gemensamt tar ansvar för verksamheten. Verksamheten måste fungera mellan öppen- och slutenvård, mellan primärvård och omsorg. Det förekommer att patienter skrivs ut utan att ansvarig läkare är förvissad om att den öppna hälso- och sjukvården har övertagit sin del av ansvaret. Som en ytterligare garanti för att omhändertagandet blir korrekt och patientens behov blir tillgodosedda bör detta krav föras in i betalningsansvarslagen. 5.1.4Stärkt läkarmedverkan och mångprofessionella vårdteam har länge krävt att varje äldreboende och sjukhem ska ha kontinuerlig läkarmedverkan i vården, helst en specialist på äldresjukdomar (geriatriker). I propositionen föreslår regeringen att landstingen ska sluta avtal med kommunerna om att tillhandahålla läkare, och om detta avtal inte uppfylls har kommunerna rätt att anlita annan läkare på bekostnad. stödjer förslaget, men vill också understryka att det behövs åtgärder för att komma till rätta med bristen på läkare. Detta bör ges regeringen till känna. Äldreomsorgens organisation bör, enligt , präglas av mångprofessionella arbetslag där olika vårdyrken samverkar kring den enskilde. Olika former av äldrevårdscentraler och äldreteam kan etableras i samverkan mellan kommunen och . Ett rehabiliterande och förebyggande synsätt ska finnas inom hela äldreomsorgen. Landstingen bör bland annat inrätta särskilda vårdteam för hembesök och vård i hemmet. När () utvärderade äldrevårdens metoder konstaterades det vetenskapliga kunskapsläget är // som svagast just för de åldersgrupper () som särskilt ofta får olika behandlingar (t ex läkemedelsbehandling) inom vården. Här har regeringens utvecklingsplan inga svar att komma med. Detta är inte acceptabelt. Kunskapen om sammansatt sjuklighet med sociala och medicinska behov måste utvecklas om vi ska klara en äldrevård med kvalitet. Insatserna måste samordnas utifrån människans alla behov och förutsättningar. Detta kräver ett förändrat arbetssätt på alla nivåer. Vården för de allra äldsta måste fokusera på ett samlat omhändertagande som möter såväl medicinska, sociala som andliga behov. Relativt ofta möter man påståenden om att läkare och sjuksköterskor som arbetar på medicinkliniker och i öppenvården möter så många äldre i sitt dagliga arbete, att detta ger kompetens och möjliggör ett slags helhetsbedömning. Om sådana resonemang ska tas på allvar kan de lika gärna appliceras på varje annat specialistområde och inte enbart på åldrandets sjukdomar, geriatriken. Sanningen är ju den att det är minst lika komplicerat att skilja på det friska åldrandet och det sjuka åldrandet som det är att diagnostisera inom andra specialiteter. En hjärtinfarkt hos en 35-åring ter sig på ett helt annat sätt än hos en 85-åring. Att diagnostisera en depression hos en senildement person ställer höga krav på geriatrisk kompetens. Det är minst sagt anmärkningsvärt att den socialdemokratiska regeringen var på väg att avskaffa geriatriken som läkarspecialitet. beslutade dock regeringen att geriatriken ska få vara kvar. Men beslutet löser i sig inte några problem för äldre, multisjuka patienter. Geriatriken måste få ett lyft. Fler måste erbjudas vidareutbildning inom geriatrik, klinisk forskning inom geriatrik måste underlättas. I vissa landsting finns ingen geriatrik alls! minskade antalet vårdplatser inom geriatrisk vård med . har gruppen ökat med . Och har vårdplatserna inom hela akutsjukvården nästan halverats. De äldre har inte blivit friskare och hemsjukvården har inte byggts ut i tillräcklig omfattning för att kompensera bortfallet av vårdplatser. Det säger sig självt att denna utveckling går åt alldeles fel håll. Dagens grundutbildningar är inte anpassade till behoven av geriatriska och gerontologiska kunskaper inom vården. Detta trots att de flesta yrkeskategorier inom vården till mycket stor del kommer att möta just äldre, multisjuka patienter. Ett antal månaders specificerad utbildning och träning i geriatrik borde ingå generellt i läkarutbildningen. Detsamma gäller för sjuksköterskeutbildningen. Det är uppenbart att behovet av fler läkare med specialistkompetens i åldrandets sjukdomar växer. Men bristen på vårdplatser inom geriatrisk vård försvårar naturligtvis starkt möjligheterna att utbilda läkare och annan vårdpersonal i geriatrik inom slutenvården. Det är nödvändigt med ett kompetenslyft för läkare och vårdpersonal i geriatrik. För att säkra tillgången på geriatrisk läkarkompetens krävs en mycket långsiktig planering. Det behövs en nationell uppföljning av geriatrikens utveckling som kan läggas till grund för den långsiktiga planeringen för behovet av geriatrisk kompetens . Vården och omsorgen av demenssjuka är en tickande bomb, en ödesfråga. Antalet personer som lider av någon form av demens uppskattas till ca 140000. nyinsjuknar 24 000 personer . kommer 210 000 personer att lida av demenssjukdomar. Så ser prognoserna ut om inget dramatiskt framsteg sker i behandlingen av demenssjukdomar. Till detta antal kan hundratusentals anhöriga och närstående läggas som också indirekt berörs av demenssjukdomarna. Enligt en beräkning gjord av 2001 kostar vården av demenssjuka personer nära . får långt ifrån alla demenssjuka patienter den vård de har rätt till på grund av bristande resurser och avsaknaden av kompetens. Det kan gälla bemötande, diagnos och medicinering. Av de äldre inom kommunernas särskilda boende kan så många som vara demenssjuka. Och dessa saknar i alltför hög grad tillgång till medicinsk kompetens. Den socialdemokratiska regeringens utredande av demensfrågor börjar anta löjeväckande proportioner. Alla utredningar, rapporter, samtal och analyser fyller givetvis en viktig funktion. Men de goda förslag som redan finns måste också genomföras. Demenssjuka borde som alla andra patienter ges en individuellt anpassad information om sitt hälsotillstånd och om de metoder som står till buds för undersökning, vård och behandling. Men så sker långt ifrån alltid. Därtill är bristande samordning av demensvården tydlig, liksom avsaknaden av fungerande och ansvarsfull vårdplanering och lyhördhet för patientens vård- och omsorgsbehov. Många äldre med demenssymptom får över huvud taget ingen utredning. Knappt två av tio behandlas för sin demens. av personalen i äldreomsorgen är legitimerade sjuksköterskor. När det gäller övrig vårdpersonal saknar av alla anställda utbildning. En kartläggning visar att 80 kommuner saknar medel och anställningsformer för anhörigvårdare och 60 kommuner saknar avlösning i hemmet. Socialtjänstlagen kräver att den enskilde ska få bo på ett sätt som är anpassat efter hans eller hennes behov av särskilt stöd. Men tillgången till särskilda vårdboenden för demenssjuka personer är bristfällig i många kommuner. Ofta blandas demenssjuka med andra boende och vårdtagare på ett sätt som är negativt för alla. Demenssjuka vårdas i hög utsträckning i hemmet av närstående. Anhörigvårdare får oftast ingen utbildning. Äldre och deras anhöriga kan inte känna sig tryggt förvissade om att deras vård- och omsorgsbehov kommer att tillgodoses. Tillgång till demensutredning kräver nära samverkan mellan landsting och kommun. Förutsättningarna för beslut om vård av kroniska sjukdomstillstånd och hälso- och sjukvårdslagens absoluta krav på rätt till diagnos har inte fått det genomslag generellt i landet som förväntats. Om bara gällande lagstiftning och regelverk följdes skulle de demenssjukas situation vara betydligt bättre. Alla med misstänkt demenssjukdom skall ha rätt till utredning, diagnos och behandling. Men det saknas resurser, kompetens och i övrigt kapacitet inom vården och omsorgen för att ta hand om den stora patientgruppen av demenssjuka. Enligt prioriteringsutredningen ska personer med nedsatt autonomi prioriteras först i vården. Men när det gäller personer med demens görs inte detta. Och olika symtom hos demenssjuka kan bero på sjukdomar som är behandlingsbara, vilket ytterligare förstärker kraven på att utredning och diagnos måste för alla med misstänkt demenssjukdom. har i sitt budgetalternativ avsatt till demensvården. Resurstillskotten ska användas som utvecklingsmedel, i syfte att förbättra möjligheterna för de demenssjuka att få tillgång till utredning, diagnos och behandling. 5.1.7Psykisk ohälsa hos äldre fokuseras sjukvårdens insatser för de äldre på den medicinska vården medan de psykosociala aspekterna ofta glöms bort. Gruppen äldre med psykiska besvär är, som regeringen uppmärksammar, dåligt kartlagd. De avvisas ofta i primärvård och psykiatri och inom den kommunala äldreomsorgen finns sällan kompetens att hantera dessa problem. Yngre människor har ofta ett åtgärdspaket att tillgå medan de äldre i bästa fall erbjuds mediciner. Psykologer måste finnas för äldres behov inom primärvården, inom psykiatrin och i den kommunala verksamheten. En lösning kan vara att inrätta en seniormottagning eller äldrecentral där äldre kan få rådgivning, samtalsstöd och psykoterapi. För patienter inom särskilda boenden och hemsjukvården är läkemedelskonsumtionen ofta särskilt omfattande. Det är då inte ovanligt att olika läkemedel påverkar varandra genom så kallad interaktion, vilket kan leda till antingen utebliven effekt eller biverkningar. En utredning om författningsreglering av inom hälso- och sjukvården ser bl.a. över möjligheterna till bättre uppföljning av patienters läkemedelskonsumtion. anser att det måste till system och metoder som möjliggör en bättre uppföljning och kontroll av förskrivningen av läkemedel till både män och kvinnor. Trots att dessa problem är kända och konstaterat stora har mycket litet gjorts för att avhjälpa problemen. Regeringen vill stödja landstingen i arbetet med läkemedelsgenomgångar, dvs. att en patients totala läkemedelsanvändning analyseras, diskuteras och åtgärdas inom ramen för ett tvärprofessionellt samarbete. Dessa har i genomförts i olika avgränsade projekt . Projekt har utvärderats och resultaten visar entydigt på att läkemedelsgenomgångar ger positiva effekter. anser i likhet med regeringen att det i många fall finns ett behov av farmaceutisk uppföljning av förskrivning och ordination av läkemedel för vissa brukargrupper. Utvecklingen av läkemedel går snabbt och förskrivarnas uppgift blir alltmer komplicerad. Det krävs omfattande kunskap och erfarenhet för att skriva ut läkemedel, särskilt när patienterna behandlas med flera olika mediciner.