mot · GU02So332 · 2006-10-29 00:00:00 — I skriften Kvinna slår kvinna och man slår man av Nationellt råd för kvinnofrid, konstateras det att många bi- och homosexuella kvinnor och män lever otrygga i sina egna hem, likt så många heterosexuella kvinnor. De utsätts för misshandel, sexuella övergrepp och psykisk misshandel. Enligt tillgänglig europeisk och amerikansk statistik har av alla lesbiska kvinnor varit utsatta för någon form av våld i en lesbisk relation. Det saknas säker statistik över homosexuella mäns situation, men även här finns det studier som antyder att utsattheten är minst lika hög som för lesbiska kvinnor. De som utsätts för våld i en samkönad parrelation har att övervinna dels svårigheten att tala om att de blir slagna av sin partner, dels att tala om sin homosexualitet. Vi lever fortfarande i ett samhälle där många inte ens för sina närmaste har talat om att de lever med en partner av samma kön. Det finns också fördomar som försvårar upptäckten av våld i samkönade parrelationer. När en man slår en man möter omgivningen det med kommentarer som: Det är väl bara att slå tillbaka. En kvinna som blir slagen av en annan kvinna möts av attityden att det är inte möjligt, kvinnor slåss inte och blir därmed osynliggjord. som våldet i de samkönade parrelationerna måste tas på största allvar är det viktigt att förstå att det är skillnad på våld och våld. Mäns våld mot kvinnor, eller begreppet sexualiserat våld, har ojämlikheten mellan könen som grogrund och dess uttryck existerar och återskapas överallt i vårt samhälle. Att använda begreppet sexualiserat våld (misshandel, våldtäkt, sexuella trakasserier, ofredande etc.) är att ta ställning för en förståelse av våldet som en del i en patriarkal samhällsstruktur, och att det måste studeras med fokus på maktförhållanden mellan könen. Arbetet för att stoppa det sexualiserade våldet måste ske utifrån insikten att det handlar om makt och samhällsstrukturer. Maktrelationen mellan kvinnor och män är den samhälleliga ram inom vilken övergrepp mot kvinnor möjliggörs. När det kommer till våld inom samkönade parrelationer är kopplingarna till makt och kontroll ganska lika de som man kan se i en tvåkönad relation. är förhållandena naturligtvis inte identiska eftersom kön inte bara har betydelse inom familjen. Det som är viktigt att slå fast är emellertid att trots att vi här diskuterar våld i samkönade relationer, vilket bland annat förövas av kvinnor, så innebär det inte att man kan dra slutsatsen att män och kvinnor är lika goda kålsupare när det kommer till våld inom en parrelation. Mäns och kvinnors olika positioner i den patriarkala samhällsstrukturen gör helt enkelt att betydelsen av deras våldshandlingar blir helt olika. Att lyfter upp lesbiska kvinnors våld i samkönade relationer innebär alltså inte på något sätt ett relativiserande av mäns våld mot kvinnor, utan är helt i linje med vår analys av det patriarkala systemet. Kunskapen och statistiken om våld i samkönade relationer behöver öka för att ge möjlighet att skapa förutsättningar att på olika sätt hjälpa och stödja personer som utsätts för detta våld. Det behövs en kompetenshöjning bland alla de instanser som möter våld i partnerrelationer polis, sjukvård, socialtjänst och kvinnojourer m.fl. om våld i samkönade relationer. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. gjordes en rad insatser för att komma till rätta med bostadsbristen. Staten införde finansieringsgarantier för byggandet och kommunerna prioriterade bostadsplanering och markupplåtelse. Alla satsningar som gjordes var inte helt lyckade men de innebar att hemlösheten kraftigt minskade. har den återkommit och permanentats på en för hög nivå. För att förhindra hemlöshet krävs verktyg för kommuner och stat för att förebygga och bekämpa den hemlöshet som är ett faktum. Det viktigaste för att lösa problemet är att bygga bostäder som de flesta har råd att bo i. Dessutom måste bostadsbidragen fungera på ett sådant sätt att de grupper som av ekonomiska skäl inte kan söka eller behålla bostäder får en rimlig möjlighet att göra detta. Men därutöver krävs regleringar så att bostadsförsörjningen fungerar och bostäder kan fördelas under ordnade och icke-diskriminerande former, något som en fri marknad aldrig kan garantera. tar i en särskild motion upp en rad förslag som bör genomföras för att ingen ska behöva vara bostadslös, och där vi bland annat kräver att det i 4 kap. 1 § socialtjänstlagen införs en bestämmelse om allas rätt till en egen bostad. Alla barnfamiljer har inte ens en bostad och tvingas t.o.m. att vara med om vräkningar. Utredningen och hemlöshet drabbar också barn (SOU 2005:88) bedömer att ca 1 000 barn berörs av vräkningar. I utredningen pekar man på behovet av att se vräkningen av barn som ett gemensamt ansvar för både och kommunernas bostadspolitik. Ur ett barnperspektiv är tak över huvudet inte tillräckligt. Det är boenden som ofta är av tillfällig karaktär. För barn blir tillfälligt boende en fortsatt otrygghet med byte av skola, dagis och kamrater. menar att det är oacceptabelt att barn vräks och är hemlösa. Därför bör vräkningar av barn förbjudas. Det ska inte vara möjligt att vräka barnfamiljer innan dessa har ett gott boende att flytta till. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett annat svårt problem handlar om boendesituationen för asylsökande barn. Många av dessa barn isoleras på förläggningar i väntan på att asylprocessen ska vara avklarad. Många barn blir, bl.a. på grund av att det kommunala flyktingmottagandet inte är tillräckligt, dessutom kvar på förläggningen även efter det att uppehållstillstånd beviljats. När ett permanent uppehållstillstånd beviljats är det viktigt att barn som t.ex. kommit i gång med sin skolgång får stanna i kommunen. Men som lagstiftningen är utformad kan kommuner neka att ta ansvar för de flyktingbarn som bor i kommunen. Barn som gått i samma skola kan därmed tvingas att flytta till en helt annan kommun och skola när de får uppehållstillstånd. För att komma till rätta med detta problem behöver en översyn göras av det s.k. vistelsebegreppet i socialtjänstlagen. När det gäller asylsökandes barns boendesituation är det viktigt att betona rätten till eget boende (EBO). menar att begränsningar av EBO inte kommer att lösa problem med segregation, trångboddhet m.m. Ungefär hälften av de som söker asyl ordnar sin bostad själva och många har självklart sökt sig till bostadsorter där det finns en rimlig chans att få jobb och där släktingar eller bekanta kunnat ordna bostad. Bostadsbristen i storstäderna, som skapat trångboddhet inte bara för asylsökande, har förvärrats av den kraftiga minskningen av bostadsbyggandet och politikernas nedskärnings- och privatiseringspolitik. Vi menar att bostadsersättning vid eget boende bör återinföras och förstärkas. Sociala problem minskar inte för att man lyfter ut en grupp från ett bostadsområde. De asylsökande som väntar på besked skulle inte få någon bättre social situation på en flyktingförläggning. Det finns nämligen stora problem med trångboddhet i Migrationsverkets anläggningsboende, och det är inte ovanligt att det bor två familjer med sammanlagt upp till tio personer i en liten tvårumslägenhet. Slopandet av bostadsersättningen vid eget boende innebär att fattiga människor görs ännu fattigare. vill understryka att alla barn som bor i en kommun har rätt till en boendesituation som ger tillräckligt utrymme och möjlighet till integritet. Enligt ska de rättigheter som anges i konventionen tillfalla alla barn oavsett barnets ställning i landet. Därför bör ansvar för att även barn till asylsökande ska få ett tillräckligt skydd tydliggöras så att exempelvis extrem trångboddhet kan undvikas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En nationell strategi för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter antogs 1999 av en enhällig riksdag. skulle genom den beslutade strategin genomsyra alla beslut i riksdag, kommuner, landsting och statliga myndigheter. fick ett utökat uppdrag med uppgift att vara motorn i arbetet med att sprida, integrera och följa upp . har det kommit flera rapporter från , och m.fl. som visar att inte genomsyrar alla områden. Brister finns i bl.a. vid bedömning av ekonomiskt bistånd, vid vräkningar och även i socialtjänstärenden som direkt berör barn, t.ex. omhändertaganden. Det är synnerligen allvarligt då är det yttersta skyddsnätet i samhället och som i vissa fall har ett direkt skyddande uppdrag när det gäller barn som far illa. kräver därför i en särskild motion om barnpolitik att inkorporeras i svensk lagstiftning. Flickor och pojkar bemöts tidigt på olika sätt utifrån kön. De studier som tidigare gjorts har ofta fokuserat på flickors behov och villkor. Det har inneburit att man riskerar att cementera pojken som norm som man osynliggör pojkars behov. Könsstrukturerna blir också tydliga i familjerättsfrågor och i situationer där ska relatera till föräldrarna. Kvinnorna ges där störst ansvar för barnet och om modern inte längre klarar av det ansvaret räknas inte alltid fadern som ett reellt alternativ som ensam vårdnadshavare, utan i stället blir familjehemsplacering ofta aktuellt. Många barnfamiljer i världen måste fly från sina hemländer. Det finns även flyktingbarn som kommer hit helt ensamma. Dessa barn behöver, i avsaknad av sina föräldrar, en annan vuxen person som kan ta tillvara deras rättigheter. Till dessa barn utses en god man. Det står också i utlänningslagen att vi ska vara lyhörda och lyssna på barnen och ta hänsyn till deras behov. De behöver ofta hjälp för att hantera svåra upplevelser. Det är viktigt att detta inte bara blir goda ord utan att barnen ses i socialpolitiken och att synliggör och arbetar aktivt för att förbättra asylsökande barnfamiljers och ensamkommande barns situation. Flickors och pojkars sexualitet betraktas på olika sätt och tenderar att betrakta tidig och aktiv sexualitet hos flickor som ett problem. Det används inte sällan som ett skäl för familjehemsplacering. Generellt kan man säga att tonårsflickor ofta placeras i familjehem på grund av relationsproblem och pojkar på grund av beteendeproblem. Flickors problem uppmärksammas senare än pojkars, vilket visar på att flickors situation tycks vara relativt osynlig fram till dess att flickorna kommer upp i tonåren. föreslår att regeringen ger metoder i socialt arbete (IMS) () i uppdrag att utveckla metoder för att stödja tonårsflickor i krissituationer. Detta bör ge regeringen till känna. 8.1Barnkonventionen vid beslut om ekonomiskt bistånd Trots en stark ekonomisk återhämtning under den senaste mandatperioden, 20022006, då många fått det bättre, har de ekonomiskt mest utsatta barnen fortsatt att halka efter. Rädda Barnens rapport i visar att andelen ekonomiskt utsatta barn har minskat något i totalt sett. Däremot visar rapporten tydligt att klyftorna mellan fattiga och rika barn har ökat ytterligare. Barn i en ekonomiskt utsatt situation återfinns ofta i familjer som får ekonomiskt bistånd eller i familjer som lever strax över gränsen för rätten till ekonomiskt bistånd. I dessa grupper är de flesta barn till ensamstående föräldrar eller till föräldrar som invandrat. Ekonomiskt bistånd ska tillförsäkra den enskilda en skälig levnadsnivå, en levnadsnivå som inte preciseras i lagtexten eller i dess förarbeten. Därför måste biståndet relateras till den aktuella situationen och den allmänna standardutvecklingen. Det finns en undre gräns för vad som ska ingå i en skälig levnadsnivå men inte en övre. Det finns därför utrymme för att exempelvis ta hänsyn till barnens behov. Vi har konstaterat att många barn berörs av besluten om ekonomiskt bistånd. Trots det vägs sällan eller aldrig barnets bästa, utifrån anda, in i beslutet om ekonomiskt bistånd. granskade i hur barnets bästa beaktats i bedömningen av ekonomiskt bistånd. Det visade sig att trots kommunernas riktlinjer om att barnets bästa ska betonas så har det inte fått genomslag. anser att det är oacceptabelt att barnets bästa inte beaktas i besluten om ekonomiskt bistånd. Barn som lever i ekonomiskt utsatta miljöer under sina första år riskerar att få en betydligt sämre hälsa, ökad risk för utanförskap och större svårigheter att ta plats i samhället jämfört med jämnåriga. bör ges i uppdrag att prioritera utvecklingen av metoder för att integrera i handläggandet av ekonomiskt bistånd. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 8.2Barns och ungas ekonomi minskar föräldrarnas försörjningsstöd när barnbidraget höjs. Det betyder att redan utsatta barn inte får del av den ökade välfärden på samma sätt som andra barn. kräver en lagändring för att säkerställa att barnbidraget inte ska ingå i beräkningsunderlaget för socialbidrag. Vi anser att det är av yttersta vikt att säkerställa att också de allra fattigaste får ta del av barnbidragshöjningar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Familjer ska heller inte få reducerat försörjningsstöd på grund av att ungdomar i familjen exempelvis sommarjobbar. Enligt våra uppgifter varierar praxis på detta område från kommun till kommun. Vi anser att det ska gälla lika för alla. Det handlar oftast om mycket små inkomster som ungdomar behöver för att kunna delta i olika fritidsaktiviteter. Lön som barn i familjen tjänar ska undantas, förslagsvis upp till gränsen för skatteplikt. En utredning av detta pågår just nu och ska lämna sitt slutbetänkande . Därför avstår vi nu från att komma med något yrkande, eftersom vi förutsätter att regeringen när utredningen är klar kommer att komma med förslag till förbättringar på området. 8.3Hem för vård och boende (HVB) Socialdemokraterna, lade fram en rad förslag till för att stärka utsatta barns situation. 2002/03:53). Dessa förslag antogs av . Skyddet för barn i utsatta situationer stärktes genom att , hälso- och sjukvården samt förskolan, skolan och skolbarnsomsorgen blev skyldiga att samverka med samhällsorgan, organisationer och andra när det gäller barn som far illa eller riskerar att fara illa. Anmälningsskyldigheten enligt socialtjänstlagen utvidgas till att även omfatta myndigheter inom kriminalvården och rättspsykiatrin. Det införs också i en ny regel om skärpta straff för brott inom familjen som begås mot eller inför barn. Regeln innebär att ett straff kan skärpas om brottet skadat eller hade kunnat skada tryggheten och tilliten hos ett barn i barnets förhållande till en närstående person. menar att detta är ett sätt att stärka barns rätt och skydd och vill fortsätta på den vägen. Lagen om särskilda bestämmelser för vård av unga (LVU) har ingen portalparagraf som kan ge skydd och en ökad kvalitet åt vården och behandlingen av unga. Detta bör få en tydlig skrivning. Det bör också i LVU införas en regel om hur kommunens tillsyn ska utformas. Vi anser att formuleringen i 13 § LVU är vag och behöver skärpas. Där står nu endast: skall noga följa vården av den som får vård med stöd av denna lag. revisorer föreslog i sin granskning av att en oberoende tillsyn av deras verksamhet skulle inrättas. Vi anser att detta borde utvidgas till att en tillsynsverksamhet inrättas för hela området och som kunde placeras vid regionala enheter. Utöver detta måste länsstyrelsernas tillsyn av HVB regleras så att alla hem granskas med inriktning på att kvalitetssäkra behandlingen. Vi anser också att oegentligheter och lagbrott ska få omedelbara konsekvenser som indragna tillstånd och stängningar av hem för vård och boende. Detta ska tydliggöras i den lagstiftning som reglerar verksamheten, dvs. socialtjänstlagen och LVU. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Mål om vårdnad, boende och umgänge är indispositiva, vilket innebär att domstolen har en egen utredningsskyldighet i sådana mål. Enligt 6 kap. 19 § ska domstolen se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan domstolen avgör ett ärende ska socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Domstolen får även uppdra åt socialnämnden eller annat organ att utse någon som ska verkställa en sådan utredning. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen samt ska se till att denna bedrivs skyndsamt. Den som verkställer utredningen ska söka klarlägga barnets inställning om det inte är olämpligt. utredningar om vårdnad, boende och umgänge kommer följaktligen i flertalet mål att ligga till underlag för domstolens bedömning i det enskilda fallet. Den som verkställer en vårdnadsutredning är inte skyldig att lämna en rekommendation till beslut. granskning av vårdnadsutredningar visar att utredaren ändå som regel lämnar en rekommendation till beslut i utredningen. Domstolen följde utredarens förslag i mer än åtta av tio fall (SOU 2005:43 s. 249). Utredaren har därför en stor makt över domstolens beslut och barnets framtida tillvaro. I bästa fall är utredaren väl insatt i barnets situation och förmår att se vad som är bäst för barnet. Dessvärre har vi sett alltför många exempel på fall som avviker från den önskvärda situationen och att barnets vilja och inställning alltför ofta negligeras. Barnets bästa måste alltid vara ledstjärnan för utredningsarbetet och därför måste barnets inställning alltid beaktas. En kvalitetssäkring av utredningarna bör ske genom ett medvetet arbete på flera plan . De socialsekreterare som verkställer utredningar om vårdnad, boende och umgänge bör erbjudas fortlöpande vidareutbildning på området. bör få ökad möjlighet att bedriva tillsynsverksamhet. Sist men inte minst bör studenter och verksamma socialsekreterare ta del av aktuell kunskap och forskning om könsmaktsordningen och om mäns våld mot kvinnor. Regeringen bör därför tillsätta en utredning med uppdrag att se över hur utredningar i mål om vårdnad, boende och umgänge ska kunna kvalitetssäkras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. utövar tillsyn över verksamhet. Det innebär bl.a. att ska se till att kommunerna följer gällande lagar och bestämmelser samt granska hur personer som varit i kontakt med behandlats. Vid granskningen av vårdnads- och barnavårdsutredningar inriktar sig på om utredarna handlagt ärendet formellt korrekt och om barnperspektivet finns med eller inte. tillsynsrapporter visar ofta att barnperspektivet saknas i utredningar. Kritiken handlar ofta om brister i rättssäkerheten eller att det barn som är huvudperson i utredningen inte tillfrågats om sin inställning. Den person som anser sig ha blivit partiskt behandlad av har mycket små möjligheter att få upprättelse. Avsikten med kritik är snarare att den kritiserade socialnämnden ska förändra sitt arbetssätt än att ge enskilda personer upprättelse. Om socialnämnden har följt lagstiftningen har inte någon möjlighet att agera. saknar dessutom ofta tillräckliga resurser för att kunna utöva en tillräckligt omfattande tillsyn av verksamhet. Vi har sett exempel där en länsstyrelse med tillsynsansvar över i 33 kommuner enbart haft fyra tjänstemän anställda för att fullgöra detta omfattande uppdrag. har därmed otillräckliga möjligheter att utöva tillsyn, och konsekvensen blir att rättssäkerheten för de barn som är huvudpersoner för utredningar riskerar att bli lidande. Regeringen bör därför omgående tillsätta en utredning med uppdrag att se över hur möjligheter att bedriva en adekvat tillsyn över hur hantering av frågor om vårdnad, boende och umgänge ska kunna förbättras. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ungefär 14 000 flickor och pojkar i bor i familjehem eller i hem för vård och boende HVB-hem. Att omhänderta barn och ungdomar är ett stort ingripande i ett barns och dess närståendes liv. Att skilja barnet från dess invanda livsmiljö, även om den kan ha varit destruktiv, sätter stora spår. Trots det lyssnar vi vuxna sällan på de barn och unga som berörs av dessa insatser. Enligt upplever många av dessa barn att de vuxna inte lyssnar och att det är svårt att få information om sin situation t.ex. om varför de omhändertagits. Länsstyrelserna har ansvar för tillsynen. Barnen som är placerade upplever ofta tillsynsbesöken som tillrättalagda och saknar möjlighet att på ett tryggt och bra sätt få ge sin bild av boendet. Det borde vara naturligt att barn ska kunna vända sig direkt till länsstyrelserna för att anmäla missförhållanden. Det finns inget lagligt hinder mot att anmäla missförhållanden till länsstyrelserna även om deras verksamheter inte synes anpassade för denna uppgift. Av projekt framgår att barn som vårdas på HVB-hem inte vet vart de ska vända sig om de blir illa behandlade under sin placering. Länsstyrelserna bör få i uppdrag att ta emot anmälningar om missförhållanden även direkt från barn. verksamhet måste anpassas så att barns kontakt med myndigheten kan ske på barnets egna villkor och utan risk för repressalier. Barnperspektivet bör stärkas i länsstyrelsernas tillsyn av familjehem och HVB-hem. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett problem som uppstått i vissa fall är att länsstyrelserna i princip saknar sanktionsmedel mot en kommun som trots upprepad kritik inte sköter tillsynen av placeringarna. I princip kan bara offentliggöra kritiken, men om den berörda kommunen inte bryr sig om den negativa publiciteten hjälper det ju knappast barnen som är placerade. Därför är det för regeringen att se över länsstyrelsernas sanktionsmöjligheter mot en kommun som bryter mot lagen. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det har framkommit att många barn som placerades på barnhem eller i fosterfamilj har blivit illa behandlade. Ett par olika föreningar har bildats som kräver upprättelse. menar att dessa krav i stor utsträckning kan vara befogade. Innan vi beslutar om vilken slags kompensation som skulle kunna bli aktuell så menar vi dock att det är väsentligt att alla kort läggs på bordet. föreslår därför att en oberoende kommission av det slag som man haft i tillsätts. En sådan kommission skulle kunna göra en oberoende utredning som skulle kunna accepteras både av drabbade barn och myndigheter och komma med förslag på hur samhället borde ersätta de drabbade. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi har organisationer som erhåller stöd genom årliga bidrag i statsbudgeten. Dit hör handikapp-, nykterhets- och pensionärsorganisationer. Vi har också en rad organisationer som har tillkommit när det sociala nätverket inte fungerat. De får som regel inte sina pengar per automatik genom en post i statsbudgeten. Dessa organisationer lever ofta ur hand i mun. Många har klarat sig på tillfälliga bidrag och genom att få projektpengar. Det kan vara från Allmänna arvsfonden, projektmedel eller från landsting och kommuner. har tidigare genom motioner och i förhandlingar med regeringen gjort försök att få en särskild budgetpost för att stadigvarande kunna finansiera verksamheten för organisationer som Amningshjälpen, , Kilen, , m.fl. Regeringen tillsatte en utredning som ska göra en översyn av statens bidrag till folkrörelserna. Förhoppningsvis kommer denna utredning även med goda förslag till lösningar för de samhällsnyttiga organisationernas finansiering.