mot · GT02Fi15 · 2006-05-03 00:00:00 — Kommunerna och landstingen/regionerna har att driva, utveckla och förvalta det som vi kristdemokrater anser vara välfärdens kärna, nämligen vården och omsorgen av barn och äldre, utbildningen av de unga samt den samhällsnyttiga servicen till medborgarna. Enligt regeringens skrivelse har läget för landets kommuner och landsting nu radikalt förändrats. Resurser finns enligt regeringen hos kommunerna för att bl.a. rätta till de skillnader som finns mellan kvinnors och mäns löner, anställa många nya medarbetare och satsa på äldreomsorgen med minst samma belopp som staten. Det är förstås viktiga insatser i varje kommun och landsting/region, men de omöjliggörs av två skäl: dels är statens styrning av kommunsektorn felaktig och splittrad, dels hotas kommunsektorns välfärdstjänster av de ökande klyftorna mellan människor. Socialförsäkringssystemets brister leder till att alltfler människor lämnas efter och det kommunala socialbidraget är sista utvägen för alltfler. Bristen på jobb är det största hotet mot kommunsektorns verksamhet. Här saknas återigen åtgärder från regeringens sida, vilket medför att framtiden ingalunda kan uppfattas som ljus för skolan, vården och omsorgen. Vi kristdemokrater anser att det är hög tid att ge kommunerna en satsning värd namnet genom finansierade reformer för både trygghet och valfrihet. Vi vill också verka för en styrning som möjliggör ett kommunalt handlingsutrymme efter lokala/regionala behov och förutsättningar. I vårt budgetalternativ avsätter vi särskilda medel till psykiatrin och missbrukarvården, höjd maxtaxa för kvalitetslyft i den kommunala barnomsorgen och en nationell vårdgaranti som fungerar i praktiken. Vi vill också låta föräldrar som inte får plats på eller väljer att stå utanför den kommunala barnomsorgen få del av offentliga medel genom ett kommunalt vårdnadsbidrag. Den kommunala skattebasen breddas genom att den statliga fastighetsskatten avskaffas mot införandet av en fastighetsavgift. Höjda kommunalskatter steg i fel riktning5 En kommunsatsning med kvalitet i fokus6 Den kommunala ekonomin på längre sikt7 Bredda den kommunala skattebasen8 Insatser för personer med funktionshinder11 Barnomsorg, skola och vuxenutbildning12 tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att öka de generella statsbidragen till den kommunala sektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om ett ökat självbestämmande över riktade anslag till kommunsektorn. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att införa ett kommunalt vårdnadsbidrag. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om en särskild satsning på psykiatrin. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om en höjning av maxtaxan och satsning på barnomsorg. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att avskaffa den statliga fastighetsskatten och införa en fastighetsavgift. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om uppföljning och kontroll av tillförda medel till sjukvården. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om en breddad rekrytering av vårdpersonal. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om anhörigvårdares rätt till praktisk och ekonomisk hjälp, information och handledning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att pröva frågan att låta staten ta över kostnaden för LSS. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att tillföra medel till frivilligorganisationer verksamma inom missbrukarvården och inom det narkotikaförebyggande arbetet. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att öka valfriheten och föräldrarnas inflytande över barnomsorgen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att öka mångfalden i skolutbildningen så att den bättre svarar mot elevernas behov och önskemål. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att införa en gymnasieexamen. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om att stärka de fristående skolornas ställning. tillkännager för regeringen som sin mening vad som i motionen anförs om långsiktighet i vuxenutbildningen. Ett samhälle byggs underifrån och uppåt i olika nivåer av gemenskaper. Det börjar med familjer och det civila samhällets övriga gemenskaper och fortsätter med lokala och regionala politiska gemenskaper till den statliga nivån. Därefter kommer internationella politiska organisationer och sammanhang mellan länder, t.ex. EU och FN. Varje nivå är ägnad att lösa uppgifter som inte på ett tillfredsställande sätt kan lösas på en lägre nivå. Varje gemenskapsnivå är således i första hand kompletterande till de lägre och inte avsedda att ersätta eller beröva dem vare sig deras uppgifter eller frihet. De naturliga gemenskaperna motiverar en maktfördelning sinsemellan. En familj har sina uppgifter och mål, som inte kommunen ska ta över. Familjen har också rättigheter, som kommunen ska respektera. På samma sätt har kommunsektorn uppgifter och mål, som staten inte ska ta över. Kommunala rättigheter ska respekteras av staten, såsom de har erkänts av staten genom den kommunala självstyrelsen. I en kristdemokratisk vision av följer samhällets olika delar ett subsidiärt mönster. Kommunernas roll är att vara subsidiär (stödjande) i förhållande till gemenskaperna som bygger upp kommunen och landstingen/regioner i förhållande till gemenskaperna som bygger upp dem. Staten ska i sin tur vara subsidiär i sin relation till kommunerna och landstingen/regionerna. Den logiska konsekvensen av detta resonemang är en maktfördelning och uppgiftsfördelning enligt subsidiaritetsprincipen. Bevisbördan ligger på t.ex. staten i förhållande till kommunerna att motivera varför staten ska bestämma i uppgifter som ligger eller borde ligga på kommunerna. En annan konsekvens är att regering och riksdag måste skapa en ekonomiskt stabil grund för den kommunala respektive regionala självstyrelsen med legitima och stabila skattebaser, så att den kommunala sektorn kan stå emot konjunktursvängningar. Den finansiella situationen i landets kommuner och landsting är trots vissa förbättringar socialdemokratiskt styre i högsta grad bräcklig. Visserligen uppnår numera en stor majoritet av kommunerna och landstingen balans eller överskott i sina finanser, vilket regeringen också konstaterar. Ett ökat antal kommuner har valt att använda sina förbättrade resultat till att bygga upp finansiella reserver för att möta framtida kostnadsökningar. 23 kommuner höjde skatten och 6 sänkte sin utdebitering. Statsbidragen ökade netto (efter omföringar och regleringar) med . Landstingens resultat förbättrades också. I sammanhanget bör nämnas det kristdemokratiskt styrda som efter de socialdemokratiska åren led av stora underskott nu vänt ekonomin kraftfullt och dessutom erhållit kvalitetsutmärkelser i vårdkonsumentindex. har varit i den yttersta ledningen för i län i det majoritetsarbete som allianspartierna har. Detta har gjort skillnad. Som exempel kan nämnas en tydlig satsning på geriatrik och nya vårdplatser inom äldrevården samt fokus på hälsa och förebyggande arbete för alla åldersgrupper. Dessutom trygg och väl utbyggd ambulansverksamhet i det geografiskt stora länet, halverade köer till behandling och operation på länets tre sjukhus och korta väntetider till distriktsläkare och distriktssköterskor även på små orter. har i förutom detta kvalitetslyft lyckats vända ekonomin från minus till plus från stora underskott på hundratals miljoner till ett redovisat överskott på i bokslutet för . Och detta utan att höja landstingsskatten. har man återinfört fri barnsjukvård upp till och har kostnadsfria influensavaccinationer till pensionärer och riskgrupper. Det kommunala åtagandet har inte minskat utan tvärtom har behoven ökat bl.a. inom LSS, lagen om stöd och service för vissa funktionshindrade. Det förbättrade läget är positivt men det krävs att regeringen ger kommunerna stabila planeringsförutsättningar, respekterar finansieringsprincipen och inte inför ofinansierade reformer eller ambitionshöjningar. Timlönerna har ökat svagare än väntat och arbetslösheten minskar inte i önskvärd mening, vilket sammantaget påverkar kommunernas ekonomi. Den kommunala konsumtionen förväntas öka året därefter. Ökningen förklaras dock starkt av mängden arbetsmarknadspolitiska åtgärder såsom plus-jobb. Höjda kommunalskatter steg i fel riktning En viktig anledning till att fler kommuner uppnår balans i sin ekonomi är som nämnts att utdebiteringen skruvats upp kraftigt. har den genomsnittliga kommunalskatten höjts med och . Det innebär en skattehöjning för en genomsnittlig barnfamilj på nästan . Skattehöjningar kan i vissa fall vara nödvändiga för att upprätthålla en godtagbar nivå på den kommunala servicen. Men detta måste i varje enskilt fall ställas mot att höjda skatter också har negativa konsekvenser, såväl för enskilda medborgares privatekonomi som för samhällsekonomin i stort. Först för att det försämrar den disponibla inkomsten för många låg- och medelinkomsttagare. Eftersom den kommunala skattesatsen träffar alla lika blir det på marginalen en större skattehöjning för de svagaste grupperna när kommunala skatter höjs. Detta minskar deras konsumtionsutrymme, och minskar aktiviteten i ekonomin. Höjda skatter kommer också i längden att vältras över på lönekostnader för företagen. I många delar av landet där företagsamheten och sysselsättningsgraden i befolkningen är låg är också den kommunala utdebiteringen som högst. Detta är ingen slump. När skatterna höjs minskar marginaleffekten av en inkomstökning, vilket leder till minskat arbetsutbud. Det leder också till minskad efterfrågan på arbetskraft, eftersom högre marginalskatter leder till högre lönekrav och därmed minskad konkurrenskraft för företagen. Vill det sig riktigt illa kan detta leda till en ond spiral. Höjda skatter slår ut företag och jobb, minskar skatteunderlaget och leder till minskade skatteintäkter som tvingar politikerna att höja utdebiteringen ytterligare varvid fler jobb slås ut. Även om det är svårt att sätta någon absolut gräns för när skatterna blir skadligt höga finns det klara indicier på att denna gräns redan passerats på många håll i landet. Trots höjda skatter och ökade tillskott har inte kvaliteten i och omfattningen av den kommunala servicen förbättrats. Klyftorna mellan rika och fattiga har i stället ökat med den socialdemokratiska politiken. En kommunsatsning med kvalitet i fokus anser att kommunsektorn behöver ett ekonomiskt tillskott utöver de medel som Socialdemokraterna anslår i vårpropositionen. En resursförstärkning är nödvändig för att åstadkomma bättre kvalitet i förskolan och förbättringar inom psykiatrin. De områden som särskilt kommer att prioriteras av på lokal nivå är äldreomsorgen och sjukvården. Det handlar om fler platser på äldreboenden och nya former av seniorboenden, liksom äldrevårdscentraler och äldrelotsar som ser till helheten och hjälper den enskilde genom samordning av insatserna en Fritt val-reform som möjliggör reell valfrihet inom äldreomsorgen. Det finns också behov av ökad kompetens inom demensvården, bl.a. genom särskild utbildning i demensvård för undersköterskor och vårdbiträden. Det behövs också en utökad dagverksamhet som stöd för den som vårdas i hemmet av en anhörig. Kommunerna måste utveckla sitt stöd till föräldrar och barn. Det handlar om familjecentraler, ungdomsmottagningar och i många fall också en satsning på barn- och ungdomspsykiatrin. Genom en friare hantering av kommunernas resurstillskott kan detta genomföras utifrån lokala behov och förutsättningar. föreslår en satsning på kvaliteten i förskolan. Denna finansieras helt genom att låta kommunerna ta ut en högre maxtaxa på barnomsorg. Antalet barn per förskolegrupp ökade efter införandet av maxtaxan. Eftersom regeringens satsning var underfinansierad ledde detta till större barngrupper, vilket riskerar att försämra kvaliteten. Detta kan vi inte acceptera utan föreslår en höjning av maxtaxan till för det första barnet, för det andra och för det tredje. lyfter vi också inkomsttaket för att möjliggöra en höjning av brytpunkten för statlig inkomstskatt. Sammantaget höjs maxtaxan med . skjuter vi till för att förbättra kvaliteten i barnomsorgen. För att garantera deltidstaxorna i barnomsorgen avsätts . Alla barn ska ges rätt att få del av kommunernas stöd till barnomsorg. Kommunerna ska därför ha skyldighet att erbjuda ekonomiskt stöd, inte bara till barn i förskolan utan också till de föräldrar som själva tar hand om sina barn. anser därför att ett kommunalt vårdnadsbidrag ska införas fr.o.m. . Lämpligen bör vårdnadsbidraget uppgå till av anslaget till barnomsorgen, viket innebär ca och barn. Beroende på hur kommunernas utbyggnad av förskolor ser ut kan en sådan här reform innebära både besparingar och viss kostnadshöjning. För att underlätta införandet av ett system med kommunalt vårdnadsbidrag anslår vi 2007 och 2008. För att stärka arbetet inom psykiatrin anslår , vilket är betydligt närmare den resursförstärkning som regeringens egen utredare föreslagit. föreslår tillsammans med de andra borgerliga allianspartierna en vårdgaranti som får en annan finansiering och utformning än regeringens. Första året förstärker det sjukvården med . Sammantaget anslår satsningar på brutto för nya satsningar . Netto regeringens indragna satsningar och neutraliseringar ökas anslaget med 1,5 respektive under budgetåren 2007 och 2008. Den kommunala ekonomin på På hotas den kommunala ekonomin från flera håll. Först och främst väntar ett fortsatt vikande skatteunderlag i många landsändar på grund av minskad eller låg sysselsättningsgrad och en förhållandevis svag reallöneutveckling. Detta kombineras med en demografisk utveckling som, förutom det positiva i att vi lever , kommer att medföra påtagliga påfrestningar i ekonomin. I takt med att fler pensioneras än vad som kommer till på arbetsmarknaden minskar skatteunderlaget, och därmed basen för kommunernas egenfinansiering. Därtill kommer ökade omkostnader för vård och omsorg i takt med att befolkningen åldras. Kraven på den offentliga servicen kommer således att öka som finansieringsunderlaget minskar. Hur denna ekvation ska gå ihop har Socialdemokraterna och dess samarbetspartier fortfarande inga svar på. Ytterligare ett hot kommer från globaliseringen och utflyttningen av jobb. Flytten av industrijobb till lågkostnadsländer har intensifierats , och företagsnedläggningarna har varit kännbara på många håll i landet. Regeringen ägnar sig gärna åt brandkårsutryckningar för att lindra effekterna lokalt när större företagsnedläggningar får större genomslag i medierna. Detta är inte hållbart. behöver en politik som sätter arbete i fokus, och som får människor att delta aktivt på arbetsmarknaden i alla delar av landet. Detta kräver en omläggning av skattepolitiken så att arbetsutbudet sätts i centrum. kräver det också en ökad efterfrågan på arbetskraft. Det uppnår man endast genom att fler människor uppmuntras att ta större risker, starta företag och skapa nya arbetstillfällen. Vi behöver också en regional utvecklingspolitik som kan möjliggöra kraftsamling och prioritering utifrån skilda behov och förutsättningar i landet. görs ingen prioritering från regeringens sida utan man överlämnar till en lång rad statliga myndigheter att utifrån sitt sektorsansvar besluta om åtgärder. Detta leder till bristande helhetssyn och minskar förutsättningarna för tillväxt i hela landet. Bredda den kommunala skattebasen Resurserna till kommunerna är av central betydelse för kvaliteten i den välfärd som skattebetalarna har rätt att kräva av samhället. För att kvaliteten inte ska försämras, eller trygghetssystemen urholkas, krävs en politik som leder till högre tillväxt, fler jobb och fler människor i skatteinbringande sysselsättning. Utan denna tillväxt kommer det annars bara att finnas nedskärningar att fördela. Detta är ett viktigt skäl till att sätter tillväxtpolitiken och arbetslinjen högt på dagordningen. På bör kommunernas beroende av omfördelning av statliga medel minska. Förutom att ge grogrund för verklig tillväxt i skatteunderlaget kan detta ske genom att staten i större mån än tidigare låter kommunerna själva disponera över de skattemedel som deras invånare genererar. I detta avseende spelar förstås det kommunala utjämningssystemet och effekten av nuvarande grundavdrag in. Kommunernas självständighet kan också stärkas genom att de kommunala skattebaserna breddas. förslag att införa en allmän fastighetsavgift, som står i relation till de kostnader kommunerna uppbär för att ge service till fastighetsägarna, är ett sådant förslag som stärker den kommunala självfinansieringen. Det ger också möjlighet åt staten att minska anslagen till kommunerna i motsvarande mån, utan att det hotar kvaliteten i vården, skolan eller omsorgen om våra barn och gamla. Detta förslag går också helt i linje med vad kommunerna själva har uttryckt önskemål om, bl.a. i den skattebasutredning som presenterade för , nämligen att få växla bort delar av statsbidragen mot att de själva får förfoga över en ökad andel av inkomster och avgifter. I skrivelsen framträder en positiv bild av sjukvården. Regeringen undviker dock, enligt uppfattning, många av de problem och brister som borde redovisas. Inom hälso- och sjukvården pågår omvälvande förändringar. Utvecklingen har bl.a. inneburit att antalet vårdplatser nästan halverats och att vårdtiderna minskat kraftigt. Inom EU har tillsammans med lägst antal vårdplatser, som vårdtiderna tillhör de kortaste. Utvecklingen försvaras av den socialdemokratiska regeringen som en naturlig och helt nödvändig förändring till följd av medicinska framsteg och den ekonomiska resursbristen men det sker till priset av dålig tillgänglighet, större otrygghet och sämre vård. Om man frågar patienter och vårdpersonal är det nog svårt att finna instämmanden med att sjukvården fått bättre förutsättningar. ifrågasätter inte att omorganiseringar och effektiviseringar inom vården behövs, tvärtom är det alldeles nödvändigt. Men med nuvarande utveckling inom vården finns anledning till kritik och eftertanke. anser att de regelverk som vården styrs av måste vara öppna nog att släppa fram förnyelse och effektivitet. En vård och omsorg som inte tvekar att utnyttja flera olika utförare har bäst förutsättningar att välkomna och underlätta positiv förändring. Den politiska uppgiften borde handla om att tillhandahålla alternativ och låta patienterna välja. Den nya stopplagen inom hälso- och sjukvården och dess konsekvenser är närmast en ödesfråga för den svenska välfärden. Vi kristdemokrater anser att den lagen genast bör rivas upp. Politiken borde inriktas på att ge fler företag och enskilda entreprenörer möjlighet att bidra till att förbättra vården. Den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården har haft svårt att uppnå de positiva effekter som regeringen utlovat. Det innebär ett fortsatt personligt lidande för de människor som väntar på behandling, och kostar samhället pengar i uteblivna skatteintäkter och utgifter för inkomstbortfall. konstaterar i sina utvärderingar att satsningen på primärvården i den nationella handlingsplanen för hälso- och sjukvården inte har fått avsedd effekt. Tillförda resurser har endast i mycket begränsad omfattning bidragit till en förstärkt primärvård. Kommuner och Landsting har gjort en första uppföljning från det att vårdgarantin trädde i kraft. Den visar att antalet patienter som väntar på en behandling minskat och att de som väntat nästan har halverats . Detta är glädjande besked, men det är långt kvar till dess att vårdgarantin fungerar i hela landet. förordar en alternativ finansiering som innebär ett resurstillskott över regeringens vårdgaranti på för . Bristerna inom den psykiatriska vården i har debatterats häftigt . Ett antal brutala våldsbrott har fäst uppmärksamheten på de stora grupper av psykiskt sjuka människor som inte får vård och i vissa fall tillåts utgöra en fara för sig själva och andra. Regeringen har tillkallat en särskild psykiatrisamordnare. Psykiatrisamordnaren ska fortlöpande göra en genomgång av situationen inom vården, den sociala omsorgen och rehabiliteringen av psykiskt sjuka och psykiskt funktionshindrade personer. Samordnarens uppdrag riktas främst mot personer som har allvarliga psykiska besvär. Vidare ska psykiatrisamordnaren lämna förslag på åtgärder som kan förbättra den psykiatriska vården och omsorgen. I en första promemoria till regeringen har Psykiatrisamordnaren gjort en större genomgång av brister och behov inom den psykiatriska vården samt föreslagit statliga resurstillskott som ökas successivt . Regeringen har avsatt 2006 i en satsning på den psykiatriska vården. Men regeringens satsning på den psykiatriska vården innehåller inte en tillräckligt tydlig viljeinriktning och inga långsiktiga målsättningar. anser att det behövs en tydligare politisk markering som lyfter fram gruppen psykiskt sjukas behov av god vård och omsorg och har bl.a. föreslagit ett statligt resurstillskott om sammanlagt , utöver den socialdemokratiska regeringens tillskott. Satsningen bygger i allt väsentligt på de förslag som psykiatrisamordnaren lämnat, men som regeringen inte hörsammat. Det kan inte ha gått många förbi att besparingar i kommunerna till stor del har drabbat just äldreomsorgen. I lägesrapporter talas om ett oroväckande trendbrott. Antalet platser i särskilt boende för äldre minskar mycket kraftigt. Till detta ska läggas neddragningar inom landstingens hälso- och sjukvård. Någon motsvarande förändring, med samma omfattning, har inte förekommit . Därtill är personal- och kompetensbristen fortfarande mycket stor. Den starkaste drivkraften bakom denna utveckling är kommunernas och landstingens problem med att finansiera befolkningens behov av vård och omsorg. Utvecklingen inom vården och omsorgen har medfört att anhöriga fått ta ett ökat ansvar för de äldres vård och omsorg. Men det går inte att lägga omsorgsansvar på de anhöriga utan att ge dem tillräckligt med stöd och resurser. menar att det avgörande rimligen är hur samhällets stöd till anhörigvårdarna utformas. Den självklara utgångspunkten borde vara att se och erkänna familjens och de närståendes roll och funktion i vården av äldre, sjuka eller funktionshindrade. Arbetet måste ta sin utgångspunkt i att anhörigvårdare har rätt till praktisk och ekonomisk hjälp, information och handledning för att frivilligt kunna ta sig an uppgifter som annars skulle utföras av vårdpersonal med utbildning. Den ideella sektorns kunskaper och krafter måste också tas till vara på ett bättre sätt än . En mångfald av aktörer kan enligt vår mening öppna för en effektivare och mer tillgänglig vård och omsorg, som också tar hänsyn till individens önskemål och behov, än vad dagens offentliga monopol förmår att prestera. Bristen på utbildad vårdpersonal är ett av de största problemen inom äldreomsorgen. De framtida rekryteringsbehoven är omfattande och det krävs nytänkande för att behålla, anställa och utbilda vårdpersonal. anser att rekryteringen till vårdyrkena inom äldreomsorgen inte uteslutande måste ske från gymnasiernas undersköterskeprogram. Minst lika viktigt är att möjliggöra övergångar från andra yrken med kompletterande utbildningar. De medicinska insatserna inom äldrevården har alltjämt mycket stora brister, trots att detta var ett av de prioriterade områdena i handlingsplanen. Många äldre får inte den medicinska vård de behöver, vilket bl.a. är en av iakttagelser beträffande tillståndet i vården och omsorgen om de äldre. vill stärka äldreomsorgen, och därtill garantera de äldres rätt till att välja omsorgsform.