mot · GT02N31 · 2006-05-31 00:00:00 — har under den gångna mandatperioden arbetat målmedvetet för att genomlysa och föreslå förbättringar av regeringens ägarförvaltning. Även om Socialdemokraterna tillsammans med sina kamrater i vänsterkartellen röstat nej till våra förslag i kammare, kan vi konstatera att flera av dem trots allt har genomförts. Så har till exempel regeringens åriga skrivelser kompletterats med uppgifter huruvida företagen har en egen etikpolicy, uppgifter om ersättningar till ordförande och styrelseledamöter samt en beskrivning av problemen med offentlighet och sekretess i de statligt ägda bolagen. Regeringen har också fattat beslut om vissa begränsningar vad gäller ersättningar till ledande befattningshavare samt medverkat till förändringar i aktiebolagslagen för att förenkla för så kallad revisorsrotation. har regeringen, om än i vaga ordalag, formulerat målsättningar för minskad ohälsa inom den statliga företagssfären. Trots att regeringen helt eller delvis efterkommit några av krav finns det fortfarande mer att önska. Det saknas fortfarande en gemensam och övergripande etisk policy för de statliga bolagen och det är fortsatt stora skillnader mellan ord och handling i regeringens ägarförvaltning. Regeringen skryter till exempel över att man har uppnått målet om kvinnor i bolagsstyrelserna, men detta är en sanning med modifikation. Faktum är att över hälften av bolagen inte når upp till målet att det ska finnas av vartdera könet i bolagsstyrelsen. Bland de bolag som inte når målet finns flera av de största statliga bolagen som , , , Posten, Systembolaget och . Den socialdemokratiska ägarpolitiken har nått vägs ände. Med och vid rodret är det tydligt att staten och kapitalet kan sägas sitta i samma båt. Regeringen beskriver att målet med det statliga ägandet av företag är att skapa värde. Vid en närmare granskning verkar det som att det enda värde Socialdemokraterna är ute för att skapa, genom den förvaltning av statliga bolag de utför inom ramen för regeringsmakten, är penningvärde. Vinst till varje pris verkar ha blivit en socialdemokratisk devis. Regeringens förtroendekommission konstaterade i sitt betänkande Näringslivet och förtroendet (SOU 2004:47) att förtroendet för de statliga företagens ledningar är lågt. Det är bara politiker och börsmäklare som ligger sämre till. presenterar i denna motion sin syn på några av de viktiga händelserna inom den statliga bolagssfären 2005, regeringens ägarförvaltning samt statligt ägande av företag. Vi yrkar i motionen på att ska tillkännage för regeringen som sin mening vad vi anför om åtgärder för en förbättrad ägarförvaltning samt behovet av en gemensam och övergripande etisk policy för statligt ägda bolag. 6Förtroendekris för statliga företag7 6.3Guldkantade avtal för vd och bolagsledningar12 7Ägande och förvaltning av statliga företag13 7.1Ett skäl för ägandet13 7.2Förvaltning och företagande på etisk grund14 7.3Genomlysning, revision och rådgivning14 7.4Kapitalstruktur för företag med statligt ägande15 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om åtgärder för en förbättrad ägarförvaltning. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs behovet av en övergripande och gemensam etisk policy för de statligt ägda bolagen. Den socialdemokratiska ägarpolitiken har nått vägs ände. Med och vid rodret är det tydligt att staten och kapitalet kan sägas sitta i samma båt. Regeringen beskriver att målet med det statliga ägandet av företag är att skapa värde. Vid en närmare granskning verkar det som att det enda värde Socialdemokraterna är ute för att skapa, genom den förvaltning av statliga bolag de utför inom ramen för regeringsmakten, är penningvärde. Vinst till varje pris verkar ha blivit en socialdemokratisk devis. Under socialdemokratiskt fögderi har staten byggt upp affärsverksamheter som inte på lång väg skulle platsa i aktieportföljen hos en etisk aktiefond. Sprit, spel och smutsig brunkol utgör huvuddelen av vinsten från de statliga bolagen. Till detta kommer bolag som som bland annat gör sina vinster genom att använda sin storlek för att strypa leveransen av råvara till privata köpsågverk och Akademiska hus som 2005 gjorde en vinst (exklusive värdeökningar på fastigheter) som tas direkt från de skattepengar som var avsedda att gå till forskning och utbildning. Från socialdemokratiskt håll hävdas det ofta att ett statligt ägande garanterar ett demokratiskt inflytande över produktionsmedlen och viktiga nationella resurser. Med en argumentation som ibland är förvillande lik den som användes för att motivera löntagarfonderna, talas om en demokratisering av kapitalägandet. Den svenska staten är största företagsägare. Statens ägande omfattar av det inhemska näringslivet. Tillsammans äger det svenska folket helt eller delvis 55 olika företag till ett värde av . Staten är Stockholmsbörsens absolut största aktieägare. Den statliga aktieportföljen motsvarade vid utgången av 2005 av börsvärdet och värderades till . Detta kan jämföras med Wallenbergssfärens investmentbolag som ägde aktier för . Till skillnad från Investor är staten en ägare utan ansikte. har mycket uppmärksamhet riktats mot de stora fondförvaltarna och det problem som ett ökande institutionellt ägande anses utgöra då det inte finns några tydliga ägare som tar ansvar. Det ansiktslösa ägandet har, ofta med rätta, pekats ut som en huvudorsak till senare års bonuskarusell, kvartalskapitalism och bristande ledarskap i affärslivet. Staten utgör inget undantag när det gäller problemen med det ansiktslösa ägandet. Den socialdemokratiska regeringen utövar sin ägarstyrning av statliga bolag genom det som kallas målstyrning och formlös styrning, vilket innebär att regeringen antas förmedla vissa mål till bolagens styrelser som de sedan har att förverkligats och att dessa mål och andra instruktioner från ägarna kommuniceras muntligt under relativt informella former. Flera granskningar, bland annat revisorers 2003 samt och rapporter , visar att Socialdemokraternas ägarstyrning inte fungerar av den enkla anledningen att det inte finns några uppsatta mål och att den formlösa styrningen inte går att spåra och kvalitetssäkra. De mål som till äventyrs finns är så otydliga och dåligt kommunicerade att de inte är kända i organisationen. pekar på den bristande målstyrningen av statliga bolag som en viktig orsak till förtroendekrisen för svenskt näringsliv. För att komma till rätta med problemet föreslår kommissionen att det för statligt helägda bolag utarbetas verklighetstrogna och fullödiga beskrivningar av respektive bolags ägaruppdrag och att det också utarbetas styrmodeller som på ett realistiskt sätt avspeglar de mer sammansatta ägaruppdrag som bolagen i praktiken arbetar för. monopol på försäljning av läkemedel har varit föremål för granskning i . avkunnade en dom som innebär att apoteksmonopolet som det ser ut inte är förenligt med gemenskapsrätten. är det enda land i hela som har monopol på apoteksverksamheten. Det är endast och som, vid sidan av , har statliga apoteksmonopol. Ett resultat av det statliga monopolet är att vi i endast har ett apotek per 10 000 invånare. Detta kan jämföras med andra europeiska länder som har ett apotek per 20003 000 invånare. Flera statliga utredningar har visat att det finns stora välfärdsvinster med ett avskaffande av apoteksmonopolet. I stället för den ytterligare reglering av läkemedelsmarknaden som regeringen flaggat för efter dom, vill vi i stället bryta upp monopolet och göra det möjligt för fler aktörer att erbjuda läkemedel till svenska konsumenter. I stället för dagens ordning med ett statligt monopol bör licensierade butiker och apotek ges möjlighet att sälja receptfria respektive receptbelagda läkemedel. Erfarenheter från andra länder visar att ökad mångfald har lett till fler apotek, bättre tillgänglighet och service såväl i glesbygd som i storstad samt lägre läkemedelskostnader för den enskilde. I har man till exempel fått fler apotek sedan omregleringen av läkemedelsmarknaden. Även om många av dessa apotek finns i städerna har man även kunnat konstatera att antalet kommuner som är helt utan apotek har minskat. I har priserna på receptfria läkemedel sjunkit . När marknaden för försäljning av läkemedel har avreglerats bör bli föremål för försäljning. har, på folkrörelsespelens bekostnad, blivit en alltmer dominerande aktör på den svenska spelmarknaden. gav regeringen dessutom bolaget tillstånd att bedriva pokerspel på Internet. som bolaget expanderar sin verksamhet och satsar stort på marknadsföring av sina produkter, ökar problemet med spelmissbruk i samhället. Svenska Spels vinster innebär att idrottsrörelsen och det lokala föreningslivet får extra pengar, men bakom vinsterna finns också stora problem i form av spelberoende. Trots att vinsten närmar sig , satsar regeringen endast på åtgärder mot spelmissbruk. Den offensiva marknadsföringen från Svenska Spels sida hotar också möjligheten att gentemot EU:s konkurrenslagstiftning bibehålla spelmonopolet eftersom de sociala argumenten för detta monopol försvagas. För att förbättra samhällets insatser till hjälp för spelmissbrukare, bör en fastställd andel av Svenska Spels vinst tillfalla arbetet mot spelberoende. På så sätt kommer ett ökat spelande automatiskt att leda till att arbetet mot spelberoende också får ökade resurser. har det både i svensk och i utländsk press förekommit uppgifter om att Soneras ryska affärspartner är inblandad i ekonomiska oegentligheter. uppmärksammade i en rapport den härva som för Soneras del har sitt ursprung i en affärsuppgörelse då bolaget var helstatligt. avkunnade den skiljenämnd i som har haft att lösa tvisten mellan Telias affärspartner och en tidigare delägare i Megafon (Telias ryska intressebolag) sin dom. konstaterade att Telias partner dels gömt sin sanna identitet bakom en bulvan, dels utnyttjat sin ställning som hög rysk regeringstjänsteman för att berika sig själv på den ryska statens bekostnad och dels finansierat sina affärer med svarta pengar som tvättats vita genom en lång rad internationella penningtransaktioner. Eftersom den svenska staten är största ägare och att huvuddelen av de oklara affärerna gjordes när fortfarande var helstatligt har regeringen en skyldighet att skapa klarhet vad som verkligen har hänt och hur det kom sig att det då helstatliga valde den affärspartner man gjorde . Som enskilt största ägare av Sonera måste regeringen också verka för att skydda de investeringar som bolaget gjort i antingen genom att bolaget agerar för att göra sig oberoende av sådana affärspartner som inte lever upp till de högt ställda etiska krav som den svenska staten bör ha eller genom att bolaget avvecklar sitt ägande i Megafon. har rapporteringen kring fortsatt handlat om investeringar i kolkraft. Efter och har bolaget gått vidare för att göra investeringar i . stora investeringar i fossilenergi har lett till att bolaget nu placeras på 43:e plats av världens 72 största energibolag vad gäller miljövänlighet. Bland 21 största bolag hamnar på 19:e plats. gör affärer med hårdföra diktaturer i och och täljer guld med smörkniv. som konsumenterna betalar rekordpriser för elen stiger bolagets vinster år för år. Regeringen har fått kritik av för sin styrning av och för affärsverksamhet i . Vin & Sprit är en av värdens största producenter och distributörer av alkoholhaltiga drycker. Trots restriktiva alkoholpolitik och strikta lagstiftning vad gäller försäljning och marknadsföring av alkoholhaltiga drycker, har bolagets marknadsföring i utlandet tidigare uppmärksammats . Även om bolagets framgångar med varumärken som Absolut Vodka måste ses som en affärsmässig bedrift måste det anses märkligt att svenska staten äger ett bolag som har till enda uppgift att tjäna pengar på att öka alkoholskadorna i världen. 6Förtroendekris för statliga företag Regeringens förtroendekommission konstaterde i sitt betänkande Näringslivet och förtroendet (SOU 2004:47) att förtroendet för de statliga företagens ledningar är lågt. Det är bara politiker och börsmäklare som ligger sämre till. Kommissionen pekar i sitt betänkande ut fem förtroendeskadliga företeelser som är särskilt framträdande som orsaker till förtroendeproblemet: Höga ersättningsnivåer och olämpliga ersättningssystem. Felaktig och missvisande ekonomisk information. Otillbörligt utnyttjande av marknadsställning eller informationsöverläge. Oklara roll- och ansvarsgränser. Svagt underbyggda strategier och dåliga affärsbeslut. Bakom dessa företeelser ligger enligt kommissionens bedömning flera delvis samverkande orsaker: Den långa börsuppgången som kulminerade i den extrema börsbubblan. Brister i den personliga etiken. En överhettad investmentbankskultur inom delar av finanssektorn. Flera av de statliga bolagen har agerat på ett sätt som skadar förtroendet, och regeringen har genom sin ägarförvaltning varit medskyldig till detta beteende. Regeringens förvaltning uppvisar stora brister i ägarstyrningen. Ägaruppdraget är otydligt och regeringen använder flera olika dokument i ägarstyrningen. Den omfattande flora av styrdokument som finns måste ansas till ett minimum. Bolagets övergripande mål och syfte ska formuleras i bolagsordningen. I övrigt ska regeringen förmedla statens målsättningar genom ägardirektiv som fastställs på bolagsstämman. Bolagens mål ska löpande redovisas dels i kvartalsrapporter och årsredovisningar, dels i regeringens årliga skrivelse till om företag med statligt ägande. De uppsatta målen måste följas upp bättre än de gör . När ett mål kommuniceras till ett bolag, måste regeringen också klargöra hur återrapporteringen ska gå till. I princip ska all återrapportering göras skriftligen i kvartalsrapporter eller årsredovisningar. varnade i sitt betänkande (SOU 2004:47) för den uppdelning av statligt ägda företag som gjorts mellan olika departement. Att flera olika departement arbetar med bolagsfrågor gör att staten inte använder sina resurser på bästa sätt samt att den kompetens som byggts upp på inte utnyttjas fullt ut. En tidigare granskning av revisorer har visat att det finns stora variationer på hur de olika departementen förvaltar de bolag de ansvarar för. I en granskning som gjort framgår att det finns olikheter mellan hur de olika departementen förvaltar bolagen. Enligt är dessa skillnader betydelsefulla men omotiverade. granskning visar att det är svårt att följa den statliga ägarförvaltarens beslut och agerande eftersom det förekommer styrning som inte dokumenteras. Så kallad formlös styrning det vill säga en styrning som faktiskt har ägt rum men som inte har dokumenterats i form av fattade beslut är inte ovanlig, inte ens när det gäller väsentliga frågor. Möjligheterna till insyn i efterhand är begränsade. Det finns också brister i regeringens interna kontroll av ägarstyrningen. har tidigare hävdat att för att utnyttja resurser på bästa sätt samt för att skapa enhetlighet och en större överblickbarhet i statens förvaltning av de egna bolagen bör samtliga bolag med statligt ägande förvaltas av ett och samma departement. Detta förslag har även fått stöd av och har även tidigare efterlysts av revisorer. majoritet har hitintills valt att säga nej till vårt förslag. Vi menar att granskning visar att det finns fog för vårt tidigare förslag och att åtminstone bör begära att regeringen fastställer för departementen gemensamma föreskrifter för dokumentation av ägarförvaltningen som gör det möjligt att i efterhand följa viktigare händelseförlopp samt kontakter och styrsignaler som förekommit mellan ägarförvaltning och bolag. Förutom att skapa en spårbarhet i ägarstyrningen kommer sådana föreskrifter även att leda till en större enhetlighet i ägarstyrningen mellan de olika departementen. En viktig del av ägarstyrningen är utvärdering av styrelser och det arbete som görs för att nominera nya styrelser. Tjänstemän från departementen, riksdagsledamöter och politiska tjänstemän utgör en stor andel av bolagsstyrelserna. Regeringen motiverar förekomsten av departementsföreträdare i styrelsen med att de har till uppgift att förmedla ägarens inställning i olika frågor och att styrelseledamoten kan ge input till arbetet i departementets bolagsgrupp. Och att regeringen på detta sätt agerar på samma sätt som privata huvudägare till företag. Trots vällovliga motiv kan departementsföreträdarnas engagemang i bolagsstyrelserna i många fall ifrågasättas eftersom de ibland saknar den kompetens, vad avser verksamheten i bolaget eller egen ledarerfarenhet, som egentligen krävs. Departementsföreträdarnas engagemang i styrelserna bidrar också till att försämra regeringens möjlighet att utöva en god ägarstyrning eftersom det slukar en stor del av knappa resurser. Det går heller inte att som regeringen jämföra den svenska staten och ägande med investmentbolag som Investor eller stora ägarfamiljer som . Även belyser några av de problem som tjänstemäns engagemang i bolagsstyrelserna leder till. Som departementstjänsteman arbetar bolagsförvaltaren med beredning av ärenden för regeringen och . Samma person är i egenskap av styrelseledamot även syssloman enligt aktiebolagslagen, vilket innebär en förpliktelse att arbeta för bolagets bästa. I de fall departementets och bolagets intressen inte sammanfaller skulle tvivel på tjänstemannens opartiskhet kunna uppkomma. De personer som är bolagsförvaltare och styrelseledamöter deltar i sin tjänstemannaroll såväl i utvärderingen av styrelsen som i beredningen av frågan om att lämna förslag till den styrelse i vilken de själva ingår eller kan komma att ingå. granskning av regeringens styrning av de statliga bolagen visar att det inte finns några gemensamma riktlinjer för hur arbetet med nomineringen av styrelseledamöter ska bedrivas. har lagt stor vikt vid arbetet med bolagsstyrelsernas sammansättning och hur styrelserna ska arbeta och man har utarbetat interna promemorior för att ge vägledning i arbetet med att nominera ledamöter. Promemoriorna har distribuerats till övriga departement. Trots detta visar granskningen att det finns skillnader i nomineringsförfarandet inom och mellan departementen. Liksom anser vi att det finns ett behov av tydliga och gemensamma riktlinjer för förfarandet vid nomineringar av styrelseledamöter. Sådana riktlinjer bör bland annat föreskriva användandet av nomineringskommittéer för att öka oberoendet och transparensen i nomineringsförfarandet. Vi kristdemokrater anser att bolagsförvaltares engagemang i bolagsstyrelserna bör minska. Särskilt viktigt är det att en departementstjänsteman inte sitter i styrelsen för de bolag tjänstemannen själv förvaltar. Regeringen har tidigare motiverat tjänstemännens engagemang med att departementsföreträdarna har till uppgift att förmedla ägarens inställning i olika frågor och att styrelseledamoten kan ge input till arbetet i departementets bolagsgrupp. Vi anser i stället att ägarens inställning i olika frågor i huvudsak bör förmedlas genom beslut på bolagsstämman. Om stämman används på detta sätt och ägarstyrningen, inklusive den formlösa styrningen, formaliseras genom tydliga föreskrifter kan regeringen frigöra resurser genom att minska bolagsförvaltarnas engagemang i styrelserna och i stället låta dem fokusera på utvärderings- och nomineringsarbetet. Riksdagsledamöternas roll i styrelsen är än mer oklar. Visserligen representerar även riksdagsledamöterna ägaren staten. Men riksdagsledamöterna kommer, till skillnad från departementsföreträdarna, inte från den myndighet som svarar för den direkta ägarförvaltningen. anser att ägarrepresentanter som tillsätts på politiska meriter kan öka risken för målkonflikter mellan ägare och bolag. Det får inte gå rutin i att nominera riksdagsledamöter och politiska tjänstemän till styrelseuppdrag i statligt ägda bolag. Ledamöterna i de statliga bolagsstyrelserna ska utses efter förtjänst och skicklighet. När det gäller bolag med särskilda samhällsintressen eller bolag som ålagts samhällsåtaganden som till exempel Posten, Systembolaget och , är det viktigt med en viss politisk representation i styrelsen. I de fall riksdagsledamöter eller andra politiker ska ingå i en bolagsstyrelse, ska det finnas representanter såväl från regeringsbärande partier som från oppositionen. är folkets främsta företrädare och den egentliga ägarföreträdaren vad gäller bolag med statligt ägande. Det stora antalet dotterbolag till de statliga företagen gör att inflytande över den statliga företagssfären minskar. Detta visas tydligt genom granskning av som bedriver större delen av sin verksamhet i utländska dotterbolag. De statligt ägda bolagen har ungefär 250 dotterbolag. Flera dotterbolag har sådana verksamheter som tidigare fattat beslut om och ska drivas i statlig regi. Andra har samhällsåtaganden att uppfylla eller andra mål som kan vara av politisk karaktär. Men det finns även flera dotterbolag vars verksamhet inte är en del av moderbolagets kärnverksamhet. har ingen samlad bild av de olika dotterbolagen i den statliga bolagssfären. Därför bör regeringen ges i uppdrag att upprätta en förteckning över dotterbolag till statligt ägda bolag med en beskrivning av dotterbolagens verksamhet samt yttranden över huruvida verksamheten är hänförlig till moderbolagens kärnverksamhet eller inte. En sådan förteckning är till nytta både för och för i arbetet med att förbättra ägarstyrningen och genomlysningen i statens bolag. behöver bra verktyg för att kunna spela en mer aktiv roll som ägarnas, det svenska folkets, främsta företrädare. De dotterbolag som är hänförliga till bolagets kärnverksamhet eller som har samhällsåtaganden bör inte få säljas utan medgivande. Likaså bör de statliga bolagen inte få göra större investeringar i form av uppköp eller start av dotterbolag utan medgivande. Ett annat problem som leder till en bristande demokratisk kontroll av det statliga ägandet, är regeringens rutinmässiga hemligstämplande av alla handlingar som berör de statligt ägda företagen. Den socialdemokratiska regeringens vägran att, ens under överenskommelse om restriktioner som innebär en bevarad sekretess, delge partier dokument som är av avgörande betydelse för att ledamöter och partier ska kunna bilda sig en uppfattning om företagens situation omöjliggör den uppgift att vara folkets främsta företrädare som enligt grundlagen vilar på . Det finns tydliga problem, vad gäller sekretessfrågor, med statligt ägande av företag som agerar på en konkurrensutsatt marknad. Å ena sidan har , som folkets företrädare, ett legitimt intresse av insikt, av att kunna granska förslag, överväga alternativa handlingsvägar och kvalitetssäkra besluten. Å andra sidan kan bolagets affärsmässiga intressen skadas av den öppenhet och tidsåtgång som en riksdagsbehandling innebär. Regeringen måste i samförstånd med hitta en modell för hur frågor rörande statliga bolag ska hanteras så att både legitima krav på insyn och delaktighet samt bolagens affärsmässiga intressen kan tillgodoses. En sådan modell bör utarbetas . Regeringen bör också skyndsamt bereda Offentlighets- och sekretesskommitténs förslag (SOU 2004:75) om att statligt ägda bolag, i likhet med vad som redan gäller för kommunalt ägda bolag, ska omfattas av offentlighetsprincipen. Det är en stor brist att en så stor del av våra gemensamma angelägenheter är undantagen från allmänhetens insyn. Den medborgerliga rättigheten att ta del av allmänna handlingar upphör inte för att en statlig verksamhet organiseras i bolagsform. Att allmänheten bereds insyn i statens hela verksamhet är grundläggande i en demokrati som bygger på fri åsiktsbildning, ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Därför är det också viktigt att denna utsträckning av offentlighetsprincipen inte ska kunna begränsas på annat sätt än genom lag stiftad av . 6.3Guldkantade avtal för vd och bolagsledningar