mot · GU02So309 · 2006-10-29 00:00:00 — Det är bra exempel som borde få en efterföljare även på hälso- och sjukvårdens område.Riksdagen bör därför begära att regeringen tillsätter en utredning för att fastställa nationella regler för sponsring i sjukvården. 10En mer tillgänglig vård Vården ska vara tillgänglig för alla som behöver den, när de behöver den. Det måste vara lätt att komma fram per telefon eller e-post när man söker kontakt. Alla har inte samma förutsättningar att kontakta vården och därför krävs det särskilda åtgärder som underlättar för dem som har det svårast. Primärvården måste hitta former för dem som inte passar in på grund av sitt funktionshinder. En tillgänglig vård för dem ställer krav på att sjukvården hittar former som fungerar för denna grupp patienter och att de bemöts med respekt. Det måste finnas jourtider för dem som är i behov av en snabb behandling även när det inte handlar om allvarliga eller livshotande tillstånd. Dessa tider ska anpassas efter medborgarnas behov. Det innebär att det ska finnas tider även efter kontorstid. Landstingen har ett stort ansvar för att göra hälso- och sjukvården tillgänglig för alla. Information om sjukvården måste finnas på olika språk och göras tillgänglig för funktionshindrade. Särskilda lösningar krävs för dem som kan ha svårt att passa tider eller upplever det som obehagligt att bli uttittade i väntrummet etc. Det behövs särskilda vårdcentraler för hemlösa och psykiskt funktionshindrade som ofta har svårt med den ordinarie primärvården. Sjukvården är inte vilken serviceorganisation som helst och resurserna inom vården är begränsade. Arbetet med att öka tillgängligheten får inte innebära att sjukvården prioriterar att åtgärda relativt lättbotade krämpor framför att behandla långvariga och komplicerade sjukdomar. Det är viktigt att prioriteringsordning i hälso- och sjukvården efterlevs. Prioriteringsordningen innebär att de med de största och allvarligaste medicinska behoven får gå före. Varje patient ska ha rätt att få en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd. Varje fall är unikt och ska bedömas utifrån den enskilde patientens behov. Prioriteringar av enskilda patienter ska därför aldrig ske enligt i förväg fastställda mallar och kriterier. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Äldre kvinnor och män som vårdas inom akutsjukvården har sedan ädelreformens genomförande allt kortare vårdtider, trots att behoven av vård ofta är fortsatt stora. De äldre bedöms allt snabbare vara s.k. utskrivningsklara, varefter kommun och primärvård övertar ansvaret. Som en direkt följd av detta har kommunala korttidsboenden utvecklats till avdelningar med avancerad sjukvård. För många äldre blir den snabba utskrivningen orsaken till ett nytt akutbesök. I proposition 2002/03:20 om samverkan mellan kommuner och landsting inom vård- och omsorgsområdet beslutades det bl.a. om att ersätta begreppet medicinskt färdigbehandlad samt stärka ansvarsfördelningen när det gäller äldre med behov av insatser från båda huvudmännen. Trots att syftet med propositionen var att förbättra kvaliteten i omhändertagandet och vårdplaneringen för äldre tycks det fortfarande råda stora brister i omhändertagandet av de äldre i akutsjukvården. Studier visar att många äldre avlider efter att de skrivits ut från sjukhuset, och inte sällan har den äldre varit i behov av ytterligare inläggning på sjukhuset i den ändå så korta mellanperioden mellan utskrivning och livets slut. Detta är inte värdigt för den äldre och dennas närmaste. bör därför ges i uppdrag att särskilt analysera akutsjukvården och den nationella vårdgarantins påverkan i relation till patienter . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns också anledning att vara vaksam på skillnader i tillgången till vård mellan invandrade samt de nationella minoriteterna och personer som är födda i . Det finns en del rapporter som tyder på sådana skillnader. SBU rapporterar t.ex. att bland dem som har fått hjärtinfarkt är det färre av de som är utlandsfödda som får rätt läkemedel än svenska medborgare. Även (SOU 2006:78) påpekar att personer med invandrarbakgrund diskrimineras på olika sätt inom den svenska sjukvården. Det finns internationell forskning som lyfter fram ojämlikhet i både tillgång och kvalitet i vården för olika medborgargrupper. Bristen på kritiska studier som identifierar ojämlik tillgång och diskriminerande behandling av andrafierade/rasifierade grupper (t.ex. invandrade och nationella minoriteter) inom den svenska sjukvården är dock påtaglig. Både och SBU framhåller vikten av ytterligare studier för att se om svensk sjukvård lever upp till hälso- och sjukvårdslagens krav om jämlik vård. Därför bör ges i uppdrag att undersöka skillnader i hälso- och sjukvårdens tillgänglighet och kvalitet för invandrade och de nationella minoriteterna. bör också komma med förslag på åtgärder för att garantera en jämlik vård även för dessa grupper. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har i lyft frågan om att säkerställa en jämlik förlossningsvård i hela landet. Den oro som funnits över tillgången till förlossningsvård har funnits i såväl glesbygd som storstad. Orsakerna har dock varit divergerande. En av de mest långdragna processerna har varit BB som är ett bra exempel på faran med att inte se hela vårdkedjan. När BB i lades ned och verksamheten koncentrerades till startade en intensiv debatt om förlossningsverksamhet i glesbygd. har i den diskussionen med kraft verkat för att frågan om BB i måste lösas men att det inte uteslutande kan handla om att öppna eller stänga en förlossningsverksamhet. Vi menar därför att förlossningsverksamheten och mödravården måste utgå ifrån principer som tillgänglighet, närhet och trygghet. I har förlossningsvården i stor utsträckning utformats utifrån möjligheten att nivåindela förlossningsvården samt möjligheten att göra riskbedömningar. Det har inneburit en utbyggnad av s.k. födestueverksamheter vilka är barnmorskeledda. De vänder sig till kvinnor vars förlossning inte bedömts vara en riskförlossning och som har fött ett barn men inte fler än tre. Enligt vår mening är den norska organisationen för förlossningsvård intressant då har en stor andel glesbygd och med väl utbyggd transportmedicin kunnat kombinera tillgänglighet och säkerhet. Under kommande mandatperiod bör utvecklingsprojekt stimuleras för förlossnings- och mödravård i glesbygd. För detta ändamål bör få 5 miljoner , 2008 och 2009. Pengar för detta ändamål förslås i motion för utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg (2006/07: So439). Dagens sjukvård organiseras i gamla, nedärvda former där vården alltför ofta utgår från huset i stället för patienternas behov. När vården behöver omorganiseras diskuteras ofta huset eller den geografiska platsen i stället för vårdens innehåll. Det innebär att ett stort antal patienter får åka till städer och tätorter för att träffa specialister i stället för att ett mindre antal specialister åker till primärvårdscentraler en eller . Framtidens hälso- och sjukvård ska tillgodose patientens behov av närhet och krav på kvalitet. Knivskarpa organisatoriska gränser bör suddas ut så att den enskilde patienten inte påverkas av uppdelningen mellan sjukhusvård, primärvård och omvårdnad. Det handlar om att utveckla primärvården så att patienterna kan möta olika specialiteter och olika kategorier av vårdpersonal i en utvecklad primärvård. Det finns en viss begreppsförvirring när det kommer till definitionen av primärvård, närsjukvård och närvård. Dessa används ibland synonymt. Men i andra sammanhang används begreppen närsjukvård och närvård som vidare begrepp än primärvård och omfattar t.ex. närsjukhus. Vår poäng i det här sammanhanget är att primärvårdens verksamhet bör byggas ut, och i den här motionen använder vi därför primärvård som ett samlingsbegrepp för alla dessa verksamheter. Det handlar också om och om att anpassa primärvården till människornas behov i just den regionen, stadsdelen eller tätorten. Vid en utvecklad primärvårdscentral kan det t.ex. finnas en ögonläkare , en gynekolog , en psykolog på halvtid, tre allmänläkare, en sjukgymnast, två distriktssköterskor osv. kan det på primärvårdscentralen i tätorten intill finnas geriatriker, kuratorer, diabetessköterskor, kiropraktiker, naprapater osv. Varje primärvårdscentral ska byggas upp utifrån befolkningens behov. Vårdpersonalen ska komma till patienternas närområde istället för att vi ska bussa patienterna till specialisterna. kan de flesta specialister i form av ögonläkare, gynekologer osv. tjänstgöra vid större sjukhus för att också möta kollegor och vidareutveckla sin speciella kompetens. Målsättningen om en utvecklad och utvidgad vård nära medborgarna med teamet i centrum bör vara vägledande för kommande planer för primärvården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Distriktssköterskornas centrala roll i det förebyggande hälsoarbetet underskattas ofta. Vården blir därför ofta alltför läkar- och sjukdomsfokuserad. För att göra sjukvården tillgängligare för medborgarna ska besök hos distriktssköterskan vara avgiftsfria i hela landet. bör ges i uppdrag att utreda hur avgifter på besök hos distriktssköterskan påverkar besöksfrekvensen och efterfrågan på den förebyggande vården. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Sjukvården ska också vara avgiftsfri för barn, i vilken form den än sker. I de flesta landsting är avgifterna för hälso- och sjukvården för barn inga alls eller kraftigt reducerade. Det finns dock vissa undantag och möjligheten till gratis sjukvård för alla barn i hela landet bör därför utredas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En utbyggd primärvård kräver också en utbyggd telemedicin så att den sjukvård som ges på de utbyggda primärvårdscentralerna alltid kan komma i kontakt med röntgenavdelningar och annan teknik vid de större sjukhusen. Det finns stor erfarenhet av telemedicin i de övriga nordiska länderna som, tillsammans med de svenska erfarenheterna, skulle kunna utgöra en grund för ett samnordiskt telemedicinskt nät. bör inom ramen för samarbetet i ta initiativ till ett nordiskt telemedicinskt nätverk. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Sjukvården genomgår en snabb teknisk utveckling som gör att både fler sjukdomar kan behandlas och att vårdtiderna blir betydligt kortare än . finns det problem när det gäller omvårdnaden. Bristen på omvårdnadsresurser är särskilt påtaglig bl.a. inom psykiatrin och geriatriken. Den kommunala sjukvården finns ofta i eller i anslutning till människors hem och vardagsliv på t.ex. äldreboenden, gruppboenden och på besök i människors ordinarie bostad. Här är ett meningsfullt vardagsliv med stort inflytande hos den enskilda människan avgörande och sjukvårdsinsatserna måste anpassas till detta. I och med att hemsjukvården överförs till kommunerna så bör kommunerna också kunna anställa läkare. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Akutvården har en stor andel äldre bland sina patienter. av sjukvården utgörs av vård för äldre. Det är trots detta väl omvittnat att den akuta vården inte är utformad eller har tillräckliga resurser för de särskilda behov som den äldre har. De äldre behöver oftast mer tid för återhämtning och noggrann planering för eftervård. En faktor som tidigare orsakat problem är begreppet medicinskt färdigbehandlad som vållat tvistemål mellan landsting och kommun om vem som har ansvaret och där ekonomiska överväganden fått dominera. I Samverkan mellan kommuner och landsting inom vård- och omsorgsområdet (prop. 2002/03:20) finns riktlinjer för vårdplanering och ansvarsfördelning vid överförandet av vårdinsatser mellan kommuner och landsting, ett förslag som syftade till att förtydliga och öka kvaliteten så att de äldre inte ska falla mellan stolarna. anser att detta är en nyckelfråga vad gäller omhändertagandet av äldre med omfattande omvårdnadsbehov och anser att bör få i uppdrag att skyndsamt följa upp och återrapportera vilken effekt dessa förslag fått samt komma med förslag på åtgärder om problem kvarstår. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Rehabiliteringen för äldre är mycket viktig. Den bidrar till ökad självständighet för den enskilda som den, rätt använd, kan minska behovet av fortsatta omvårdnadsinsatser. Relativt små förbättringar kan medföra mycket stora hälsovinster. Vi kan dock konstatera att när det gäller hälso- och sjukvården som helhet och rehabiliteringen så brister utförarna när det gäller att efterleva prioriteringsordning, i synnerhet när det gäller de äldre. anser att det är viktigt att prioriteringsordning blir ett verksamt instrument i hälso- och sjukvården. bör därför ges i uppdrag att särskilt följa upp och analysera hur prioriteringsordningen efterlevs när det gäller äldre patienter. bör också i de fall brister förekommer ge förslag på åtgärder. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 12Patientens ställning inom hälso- och sjukvården Ett av de områden som behöver utvecklas inom hälso- och sjukvården är patientens möjligheter och rätt till inflytande över sin vård och behandling. I takt med en alltmer specialiserad och komplex vård ökar behovet av information och tid för ställningstagande. är det enda nordiska land som saknar en särskild lag som reglerar patienternas rättighet. I stället har man valt att göra förstärkningar på olika ställen i befintlig lagstiftning, framför allt i hälso- och sjukvårdslagen. Enligt är kunskapen om lagstiftningen som rör patientens ställning dålig hos vårdgivare och patienter. Det gäller kännedom om lagstiftningen, tolkning och tillämpning. En orsak till detta är att patienträttigheterna är spridda på flera lagar, vilket gör det svårt att få ett helhetsgrepp. menar att det, mot bakgrund av de rapporter som lagt fram som visar att lagstiftningen om patientens ställning är svår att tillämpa, finns skäl att sammanställa nuvarande lagstiftning till en produkt. Den förra lämnade ett tillkännagivande till den förra regeringen med en liknande innebörd och därmed så avstår vi tills vidare från att motionera i frågan. 13Rätten till förnyad medicinsk bedömning infördes rätten för patienter inom hälso- och sjukvården att få en förnyad medicinsk bedömning. Enligt hälso- och sjukvårdslagen anges att landstingen ska erbjuda. ... en patient med livshotande eller särskilt allvarlig sjukdom eller skada möjlighet att inom eller utom det egna få en förnyad medicinsk bedömning i det fall vetenskap och beprövad erfarenhet inte ger entydig vägledning och det medicinska ställningstagandet kan innebära risker för patienten eller har stor betydelse för dennas framtida livskvalitet. Patienten skall erbjudas den behandling den förnyade bedömningen kan föranleda. Detta är en mycket bra lag som, enligt patientföreträdare i , emellertid inte erbjuds patienterna i så många fall som det vore befogat. Det finns även en uppfattning om att lagstiftningen är otydlig, speciellt begreppet särskilt allvarlig sjukdom. Kunskapen om rätten till förnyad medicinsk bedömning är låg. Sedan lagen infördes har den sällan praktiserats. Information saknas, bl.a. på andra språk än svenska. Det finns också behov av fler informationskanaler. är den vanligaste kanalen Internet en form som alla inte har tillgång till. anser att det är dags att se över lagstiftningen och tillämpningen av rätten till förnyad medicinsk bedömning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. I översynen av lagstiftningen om rätten till förnyad medicinsk bedömning bör man också överväga att införa plikt för ansvarig läkare att upplysa patienten om rätten till en förnyad medicinsk bedömning. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. En sjukdomsgrupp som inte har möjligheten till förnyad medicinsk bedömning är de som lider av schizofreni. Det är en allvarlig brist då just schizofreni ofta är förenad med livslångt lidande, kan vara dödlig samt är föremål för stora variationer vad gäller behandling. Därutöver är den sjukdomsdrabbade särskilt utsatt genom sin sjukdom, vilken kan yttra sig i svårigheter att hävda och tillvarata sina rättigheter. Därför anser att det vid en översyn av rätten till förnyad medicinsk bedömning bör övervägas att schizofreni ska omfattas av denna rättighet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi vet genom bl.a. genusanalys av hälso- och sjukvården att kvinnor inte får samma vård och behandling som män trots likartade medicinska faktorer. I ett flertal fall missgynnar detta kvinnorna. Det finns all anledning att tro att motsvarande struktur återfinns när det gäller tillämpningen och utformningen av patienträttigheterna. Vi menar därför att bör få i uppdrag att analysera tillämpning och tolkning av patienträttighetslagstiftningen ur ett genusperspektiv. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. har lyft frågan om patientutbildning i våra stora folksjukdomar. Det är vanligt att en nyinsjuknad diabetiker ges möjlighet att få utbildning om vad sjukdomen innebär och hur komplikationer kan förebyggas. Men det är dock ingen regel, och för många diagnosgrupper är detta inte en självklarhet. Vid tidigare motioner till har krav om att ska utforma riktlinjer för patientutbildning hänvisats till de behandlingsriktlinjer som utarbetar. Det är möjligt att patientutbildning ingår i dessa riktlinjer men vårt krav är att ges i uppdrag att utforma evidensbaserade program för patientutbildning explicit för våra stora folksjukdomar. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det är av vikt att man som patient ges möjlighet att ta kontakt med en utomstående instans med klagomål, frågor och stöd. finns den möjligheten genom patientnämnder och andra lokala variationer med ombudsmän av olika slag. Patientnämnderna fyller en viktig funktion och fungerar bra på de allra flesta ställen. Men det finns patienter som uppfattar att patientnämnden inte är helt oberoende genom sin landstings- och kommuntillhörighet. Det finns därför skäl att se över behovet och funktionen av patientföreträdare vid en översyn av patienträttigheterna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. som delar av sjukvården bör decentraliseras så behöver en annan del centraliseras. Vi talar då om den högspecialiserade vården där både tekniken och kompetensen bör koncentreras till ett fåtal platser. Det handlar dels om att kunna investera i den senaste och ofta mycket dyra tekniken, dels om att kunna erbjuda säkerhet och kvalitet. Det innebär att avancerade behandlingar inte alltid kan erbjudas i varje landsting eller region, utan utgör en del av rikssjukvården. kan dock samarbete över gränserna behövas om t.ex. patientunderlaget i ett enskilt land är för litet. Vi vet att när vi koncentrerar den högspecialiserade vården så ökar kvaliteten. när vi behöver en högspecialiserad vård kan vi bli tvungna att åka en bit, men vara säkra på att vi får den mest högkvalitativa vården. Vissa delar av sjukvården innebär också en utveckling mot en alltmer tekniskt avancerad utveckling som kräver stora investeringar. Det är allt svårare för varje landsting att självt erbjuda alla behandlingsmöjligheter. kommer det också att vara svårt för som ensam nation att kunna erbjuda alla former av hälso- och sjukvård. Detta beroende på att stora investeringar krävs samt att patientunderlaget kommer att vara för litet. Det är bra att det införts en reglering av rikssjukvården. vill däremot påpeka att den nuvarande ordningen, att en rikssjukvårdsnämnd bör regleras i förordning med instruktion för , är otillräcklig ur ett demokratiskt hänseende. Vi menar i stället att inrättandet av en nämnd bör lagregleras. Regeringens förslag innebär att regeringen kan avveckla rikssjukvårdsnämnden utan att återkomma till . Beslutet att samordna den högspecialiserade vården är en bra och nödvändig strukturförändring. Man kan också anta att denna form av vård kommer att få allt större betydelse . Hur den ska styras är därmed en viktig demokratifråga. Vi menar att borde få ta ställning till eventuella framtida förändringar av rikssjukvårdens styrning. menar att de grundläggande bestämmelserna om en bör lagregleras. Detta bör besluta. Den närmare utformningen av nämndens organisering och uppgifter bör beslutas av regeringen genom förordning. Utvecklingen av den högteknologiska rikssjukvården kräver ofta stora investeringar. Det är i investeringar som ett enskilt landsting eller region kan ha svårt att finansiera, i synnerhet om den patientgrupp som kan ha nytta av den högteknologiska investeringen finns utspridd över hela landet. saknas det ett system och riktlinjer för hur man skulle kunna finansiera stora investeringar i ett landsting eller region som sedan alla sjukvårdshuvudmän kan ha nytta av. Det finns enbart ett regelverk för hur vårdkostnader ska regleras. Tyvärr löser inte regeringens förslag till reglering av rikssjukvården denna brist. Det innebär att nödvändiga och önskvärda investeringar för avancerad behandling, som t.ex. protonbehandling av cancer, inte etableras så snabbt som annars vore möjligt. Vi menar därför att staten bör ta ett kostnadsansvar för stora investeringar i avancerad teknologi som kommer hela landet tillgodo. Frågan om hur ett sådant kostnadsansvar ska utformas bör utredas, och regeringen bör återkomma till med ett förslag. har vi haft ett nordiskt samarbete med gemensamma läkarjourer i gränsområden mellan , och . En del annat utbyte av vårdtjänster som hänger samman med gränsöverskridande boende och arbete förekommer också. Vissa kliniker vid och har ett samarbete med sjukhusen i när det gäller den högspecialiserade vården. Vid platsbrist ska sjukhusen på ömse sidor om Sundet hjälpa varandra. Liknande samarbete finns mellan sjukhusen i och . Vi menar att samarbetet med nordiska grannländer borde fördjupas och även omfatta viss högspecialiserad vård. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Sjukvården ska vara demokratiskt styrd. De medicinska behoven är i princip oändliga, men det är inte resurserna. Därför är det viktigt att prioriteringar mellan olika slags sjukvård görs av demokratiskt valda företrädare. Frågor om vårdens övergripande organisation och finansiering ska liksom beslutas på regional nivå. Det ska inte gå att smita förbi den demokratiska prioriteringen genom att köpa sig vård som andra av ekonomiska skäl blir utan. En demokratisk prioritering är vida överlägsen varje marknadsorienterat system där efterfrågan och plånbokens tjocklek tillåts styra. kan vi konstatera att många anställda, men också patienter, upplever att de saknar inflytande över vården och dess organisation. När vi talar om framtidens sjukvård måste vi därför diskutera hur vi ökar inflytandet för personalen och patienterna. Hur kan vi samverka över regioner och gränser som vi säkrar demokrati och inflytande? För att kunna utveckla sjukvården utifrån befolkningens behov behövs det nya fora för fördjupat inflytande hos personal, patienter och befolkningen i övrigt. Människorna i närområdet kring en primärvårdscentral bör kunna utöva ett aktivt inflytande över denna, för att vården ska kunna anpassas till de lokala behoven. Det innebär att politiker på regional nivå har ett ansvar att organisera återkommande möten eller tillsätta rådgivande organ som består av brukare (patienter) och andra medborgare i närområdet. Hur det lokala inflytandet ska organiseras kan variera från region till region. Ett viktigt inslag i det här arbetet är att vården strävar efter att vara transparent. En av de viktigaste frågorna i hälso- och sjukvården är patientens rättighet till delaktighet. Patienten ska alltid ha rätt till information och begripliga besked om sitt hälsotillstånd och om de undersökningar och behandlingar som står till buds. Informationen ska alltid vara individuellt anpassad också när det gäller information till människor med annat modersmål och till personer med olika funktionshinder. Patienten ska på ett enkelt sätt ha tillgång till sin egen patientjournal.