mot · GU02C276 · 2006-10-24 00:00:00 — Allas rätt till bostad 4Hemlöshet: definitioner och räkningar4 5Hemlöshet bland olika grupper6 6Formella och informella vräkningar11 7Hyresvärdarnas val av hyresgäster12 8Boendetrappa och sekundär bostadsmarknad13 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att och tillsammans ska kartlägga hemlösheten och boenden för hemlösa minst vart tredje år.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om den definition av hemlöshet som ska ligga till grund för och fortsatta arbete.1 begär att regeringen återkommer med ett nationellt handlings- och åtgärdsprogram som syftar till att minska kvinnors hemlöshet.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör se till att kommunerna även utformar tillfälliga boendelösningar som möjliggör för både kvinnor och män att bo såväl självständigt som tillsammans med en partner och egna barn.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör tillsätta en utredning som undersöker och föreslår åtgärder för att förbättra bostadssituationen vid utskrivning från institution sjukhus, fängelse eller behandlingshem.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om en översyn av minimigränser för standard och utrymme i anläggningsboende.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att bostadsbidraget till de asylsökande som väljer eget boende återinförs.2 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att föranstalta om en översyn av 46§ hyreslagen för att stärka hyresgästernas besittningsskydd så att upprepade försenade hyresinbetalningar inte längre utgör grund för hyresrättens förverkande. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ge tilläggsdirektiv om att kartlägga och analysera förekomsten av informella vräkningar samt föreslå åtgärder som kan stärka hyresgästernas ställning i dessa situationer. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om överklagningsrätt för prövning av hyresvärdens skäl att vägra en bostadssökande hyreskontrakt. begär att regeringen återkommer med förslag på hur man kan skärpa reglerna kring besittningsskyddet för innehavare av andrahandskontrakt. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om obligatoriska bostadsförmedlingar. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att införa en bostadsanvisningsrättslag. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att regeringen bör utreda och föreslå lagändringar varigenom 4kap. 1§ socialtjänstlagen kompletteras med en bestämmelse om rätt till egen bostad.1 tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar kompletteras med en bestämmelse om rätt till egen bostad. 1 Yrkandena 15 och 14 hänvisade till SoU. 2 Yrkandena 6 och 7 hänvisade till SfU. För oss vänsterpartister är bostaden en social rättighet. Med det menar vi att alla människor ska ges likvärdiga möjligheter att leva i goda bostäder i bra miljöer till rimliga kostnader. Vid sidan av utbildning, arbete, vård och omsorg utgör bostaden grunden för människors möjligheter att förverkliga sina livsprojekt. Att vara utan bostad är att vara berövad rätten till ett fullgott liv. Rätten till en god bostad för alla var den sociala bostadspolitikens mål när den utformades . För att nå detta mål insåg man i att det krävdes politiska beslut och en offensiv lagstiftning. samlades alla krafter för att komma till rätta med bostadsbristen, för statens del genom finansieringsgarantier, för kommunernas del genom insiktsfull markpolitik och planering. De insatser som gjordes är ur ett historiskt perspektiv fantastiska. lyckades staten och kommunerna avsevärt höja den generella boendestandarden, som bostadsbristen avskaffades. Även om alla satsningar som gjordes inte var helt lyckade lyckades man icke desto mindre i princip radera ut hemlösheten . har den dock återkommit och permanentats på en mycket hög nivå. Det finns en rad olika metoder att mäta och definiera hemlöshet, men oavsett vilken vi väljer är det ovärdigt ett civiliserat samhälle att låta någon människa stå utan rätten till eget boende. Stora grupper befinner sig i närheten av fattigdom och hemlöshet. För att förhindra att de hamnar där krävs verktyg för kommuner och stat för att dels förebygga hemlöshet, dels bekämpa den som redan är ett faktum. Det avgörande för att lösa problemet i vid bemärkelse är att bygga bostäder som majoriteten har råd att bo i. Dessutom måste bostadsbidragen fungera på ett sådant sätt att de grupper som av ekonomiska skäl inte kan söka eller behålla bostäder får en rimlig möjlighet att göra det. Men därutöver krävs regleringar så att bostadsförsörjningen fungerar och bostäder kan fördelas under ordnade och icke-diskriminerande former, något som en fri marknad aldrig kan garantera. 4Hemlöshet: definitioner och räkningar Hemlöshet är ett komplext problem som drabbar en heterogen grupp. definierar hemlöshet i sitt slutbetänkande, Att motverka hemlöshet (SOU2001:95), på följande sätt: En hemlös människa är en person som saknar tillgång till egen bostad och vars livsvillkor är sådana att han eller hon inte heller kan erhålla en reguljär bostad. Den enda gemensamma nämnaren för hemlösa är alltså att man saknar en egen eller hyrd bostad och är utestängd från den reguljära bostadsmarknaden. kartläggningar av hemlösa 1993, 1999 och 2005 är inte heltäckande utan omfattar endast dem som haft kontakt med , psykiatrin, Kriminalvården eller frivilligorganisationer under en given vecka. Den nationella statistiken utgår alltså från myndigheter och organisationer som i de flesta fall är fokuserade på något annat än just bostadslöshet. För att räknas som hemlös måste man både sakna bostad och ha sådana problem som leder till kontakter med behandlingshem, psykiatri och sociala myndigheter. Den som bara saknar egen bostad och inte kan få ett nytt kontrakt på grund av exempelvis betalningsanmärkningar räknas inte som hemlös i kartläggningar. Inte heller räknas en person som hemlös som för tillfället hyr en andrahandsbostad av på den sekundära bostadsmarknaden. Det innebär att mörkertalet är betydande och att den reella omfattningen av hemlösheten är avsevärt större än den som redovisar. Den grupp som antagligen är störst bland dessa okända utgörs av flyktingar som nekats uppehållstillstånd men finns kvar i landet samt de asylsökande som vanligen inte har kontakt med dem som får enkät. För att få en klar bild över hur hemlösheten ser ut nationellt och jämfört med andra länder i och hur den förändras är det viktigt att statistiken utgår från en heltäckande och operationaliserbar definition. Det pågår ett arbete inom Feantsa, la Fédération d'Associations Nationales Travaillant avec les Sans-Abri (fritt översatt: Den europeiska federationen för nationella organisationer som arbetar för bostadslösa), som är ett partipolitiskt obundet nätverk. Man arbetar med hemlösa inom regionen och har ett tydligt mål att minska hemlösheten och verka för allas rätt till bostad. I har olika relevanta organisationer bildat en plattform som representerar på möten etc. Feantsa jobbar för att skapa enhetliga definitioner av sådana problematiska boendesituationer som brukar kartläggas av nationer och frivilligorganisationer under beteckningen hemlöshet. Typologin innebär att begreppet hemlös (homeless) överges och att man istället talar om fyra olika problematiska boendesituationer: roofless, houseless, insecure housing och inadequate housing, vilket kan översättas med utan tak över huvudet (uteliggare, boende på härbärgen, lågtröskelinstitutioner eller enkla hotell), bostadslös (tillfälligt boende, stödboende, fångar och andra som saknar bostad utanför institutionen), otryggt boende (inneboende hos anhöriga, vräkningshotade, boende med misshandlande partner, boende utan kontrakt eller med specialkontrakt) och undermåligt boende (utdömda bostäder, tält, extremt trångbodda etc.). Fördelen med denna definition, som prövas av olika organisationer och forskare i (se on Homelessness in Europe Developing an Operational Definition of Homelessness av , Doherty & Meert 2004), är dels att den löser olika tvister om hur hemlöshet ska definieras, dels är lättare att operationalisera, dels slutligen medger jämförelser mellan olika länder och beträffande inte bara det totala antalet hemlösa utan också hur deras situation ser ut. Den är också neutral med avseende på vem som råkar vara hyresvärd för den som saknar kontrakt med besittningsskydd och måste underkasta sig särskilda villkor för att få bo kvar. tre nationella kartläggningar av hemlöshetens omfattning har alla genomförts utifrån givna regeringsuppdrag. Det rimliga vore istället, som framhöll i sitt slutbetänkande (SOU2001:95), att regelbundna kartläggningar och uppföljningar ingår som en självklar del av löpande verksamhet. Annars fungerar inte statistiken som ett hjälpmedel för ansvariga myndigheters strategiska arbete på central, regional och nivå för att motverka och minska hemlösheten i samhället. genomför enkäter till kommunerna om bostadsmarknadsläget. Häri ingår bl.a. frågor om huruvida det råder brist eller överskott på lägenheter, om förekomst av bostadsförmedling, förturer och kösystem inom allmännyttan, om samarbete mellan socialtjänst och privata och allmännyttiga hyresvärdar samt om de ökande svårigheterna att ordna bostäder åt hemlösa, ungdomar och äldre. kartlades också kommunens sekundära bostadsmarknad, antal härbärgesplatser etc. För att avsevärt förbättra informationen om bostadslöshetens utveckling och förändringar i de bostadslösas situation bör och kartläggningar samordnas. och bör regelbundet kartlägga hemlöshet och boende för hemlösa, minst . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. och fortsatta arbete med dessa frågor bör framöver anpassas till Feantsas rekommenderade definitioner. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. 5Hemlöshet bland olika grupper Målgruppen för tillfälliga boenden och stödformer för hemlösa är ofta missbrukande, ensamstående män utan social förankring; annars vore det svårt att förklara att det fortfarande inrättas natthärbärgen där flera personer måste dela rum, vilka de dessutom tvingas lämna . Paradoxalt nog förknippas åtgärderna med villkor som tenderar att utestänga just missbrukare, t.ex. dokumenterad absolut drogfrihet innan man erbjuds boende. (2004) har i en femårsuppföljning av 82 hemlösa män visat att män med både missbruk och psykiska problem far mycket illa som hemlösa och att nuvarande åtgärder är uppenbart olämpliga eller otillräckliga för att ge dem bostäder och ett drägligt liv. Å andra sidan visar en rad studier att hemlösa personer ofta inte svarar mot schablonbilden: av alla som får bistånd i form av tillfälligt boende genom enligt årliga kartläggning av bistånd till missbrukare och övriga vuxna kategoriseras mindre än hälften som missbrukare och ungefär hälften är kvinnor. Dessutom kan även den ensamstående hemlöse mannen ha ansvar för egna barn och/eller vara gift, vilket bl.a. sociologen lyft fram i sin avhandling politik lokal policy och praktik (2005). Hemlösheten bland kvinnor anses mer dold än bland män och många befinner sig i ett gränsland (bor på nåder hos sina vuxna barn eller i dysfunktionella parförhållanden) som gör att de inte automatiskt räknas som hemlösa trots att de själva upplever sig vara det. Enligt senaste kartläggning har andelen hemlösa kvinnor enligt definition Situation1 (dvs. en person som är hänvisad till akutboende, härbärge, jourboende eller är uteliggare ) ökat med , från knappt 1500 till ca 2400 kvinnor. Förklaringen kan delvis vara en ökad tillgång på härbärgesplatser för kvinnor, vilket gör att de inrapporteras och därmed blir så att säga synliga som hemlösa. De utrikes födda kvinnornas andel var större än de utrikes födda männens, av kvinnorna jämfört av männen. Många kvinnor har drabbats dubbelt av manssamhället och utsatts för våld och övergrepp i de privata och offentliga livsmiljöer som står dem till buds. Den finländska sociologen hävdar i en studie om hemlösa kvinnor i , att om man skulle isolera en utlösande faktor till att kvinnor blivit hemlösa så är det förekomsten av familjevåld. har funnit att en stor grupp kvinnor i förklarar sin hemlöshet med psykisk och fysisk misshandel i äktenskapet. Det finns ingen anledning att tro att förhållandet är annorlunda i . I , Hemlöshet i Omfattning och karaktär, framkommer att de hemlösa kvinnorna oftare är yngre än männen, oftare har barn som de ofta också lever ihop med samt att deras problembild oftare präglas av familjeproblem, dvs. att hon exempelvis utsätts för våld i hemmet. Kvinnorna uppges oftare ha psykiska problem medan männen oftare har missbruksproblem. Många kvinnor blir kvar i hemlöshet långa tider efter det att de lämnat det hem de misshandlats i. Det har att göra med deras fattigdom och bristen på möjlighet att skaffa eget boende. Den manliga hemlösheten förklaras ibland av strukturella förhållanden, medan skulden för kvinnors hemlöshet läggs på de män som misshandlar dem och inte på myndigheterna eller arbetsmarknaden. Det är ett sätt att friskriva myndigheter och strukturer från ansvaret för hemlöshet. Myndigheter, frivilligorganisationer och medier utgår ofta från en förutfattad och klichéartad syn på hemlösa kvinnor som drogmissbrukare eller prostituerade. Av sociologen avhandling, Kvinnans plats(er) bilder av hemlöshet (2004), framgår att denna bild av den hemlösa kvinnan i sig blivit ett problem för kvinnor utan bostad. Flera av hennes intervjupersoner skämdes, men inte i första hand över sin situation utan över att bli identifierade som hemlösa (s.234). Det är i och för sig viktigt att hemlösa kvinnor inte tvingas bo på männens villkor, men lösningen är knappast en bostad på villkor utan en egen lägenhet, vilket intervjuade hemlösa kvinnor själva säger sig föredra. Det som erbjuder är i bästa fall en lägenhet i andra hand utan besittningsskydd och med integritetskränkande villkor, exempelvis att man inte får bo tillsammans med någon annan i lägenheten (samboende eller gifta par tillåts alltså inte leva tillsammans), att man inte får ha husdjur i bostaden, att personal har rätt att gå in i lägenheten med egen nyckel för att kontrollera hyresgästen osv. Bryter hyresgästen mot dessa regler blir hon vräkt. Detta paternalistiska synsätt strider naturligtvis mot socialtjänstlagens intentioner. Från att tidigare kanske ha tvingats underkasta sig männens villkor, tvingas dessa kvinnor nu underkasta sig diktamen konsekvensen av eventuell olydnad blir densamma: hon blir utkastad från sin lägenhet. Utifrån ovanstående anser vi att det behövs särskilda åtgärder för att minska hemlösheten bland kvinnor. Regeringen bör därför återkomma med ett nationellt handlings- och åtgärdsprogram som syftar till att minska kvinnors hemlöshet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Forskarna undersöker marginaliseringsprocessen bland straffade, vräkta och hemlösa. Ett resultat är att andelen barnfamiljer som vräks är oroväckande stort, uppskattningsvis 1000 barnfamiljer . Det barnperspektiv som finns inskrivet i socialtjänstlagen tycks inte ha fått genomslag, och enligt de båda forskarna är andelen barnfamiljer som vräktes 2001 ungefär densamma som , vilket de finner uppseendeväckande (Ds2004:41). i var i rapporten i avhysningsärenden (2002) starkt kritisk till denna utveckling och fann det anmärkningsvärt att nämnderna trots vetskap om barnens situation inte medverkat till trygga boenden för barnen. Detta oavsett hur hyresskulden uppstått. Enligt intervjuer som Flyghed och gjort har vräkningarna för många av barnfamiljerna betytt att de under längre och varit hänvisade till högst tillfälliga lösningar som boende på hotell och/eller inneboende hos släktingar eller bekanta (Ds2004:41). Det finns med andra ord en avgrund mellan den verklighet som dessa utsatta barnfamiljer lever under och socialtjänstlagens målsättning att barn och ungdomar ska växa upp under trygga och goda förhållanden (5kap. Trots barnperspektivet är det också ett faktum att ett stort antal barnfamiljer förvägras bostad på den reguljära bostadsmarknaden. åberopas de vanliga skälen, såsom tidigare hyresskulder eller frånvaro av fast inkomst, ibland är hyresvärdens argument att familjen har för många barn i förhållande till lägenheten och ibland kan man också misstänka att det förekommer etnisk diskriminering. Oavsett orsak uppger i sin lägesrapport och familjeomsorg () att det finns över 1600 barn i de tre storstäderna, , som saknar fast bostad. möjligheter att för dessa familjer ordna rimliga, permanenta bostäder som kan ge barnen en god uppväxtmiljö och inte fordrar ständiga byten av grannskap och skolor är små, eftersom allmännyttan liksom privata hyresvärdar föredrar hyresgäster som förutom att vara säkra hyresbetalare också kan antas förorsaka minimalt slitage på bostaden. Få flerbarnsfamiljer kan leva upp till det. Regeringen bör se till att kommunerna utformar även tillfälliga boendelösningar som möjliggör för både kvinnor och män att bo såväl självständigt som tillsammans med en partner och egna barn eller att utöva umgänge med barn. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Tidigare undersökningar har visat att personer med psykisk ohälsa är kraftigt överrepresenterade bland de vräkta. Orsakerna går att finna i den nedbantade psykiatrin, bristen på stöd i boendet och institutionsalternativ men också på grund av att det blivit allt lättare att vräka en person , i kombination med hyresvärdarnas misstro mot dem som t.ex. har sjukersättning av psykiska skäl. Bland intagna i fängelse är bostadslösa före frihetsberövandet, men vad som är värre är att är bostadslösa efter frigivningen. Liknande paradoxala förhållanden gäller dem som intagits med tvång enligt LVM: en studie av Yohanes m.fl. (2002) visar att fler är hemlösa vid utskrivningen än vid inskrivningen på LVM-hem i . Det framstår som helt ovärdigt en välfärdsstat att använda tvång för att rädda människor från att förstöra sina liv, som själva vården bidrar till att deras sociala situation i detta avseende förvärras. För att förebygga att människor blir hemlösa som eller t.o.m. till följd av att de är föremål för samhällsingripande med tvång, oavsett om det sker för missbrukarvård, psykiatrisk vård eller fängelsevistelse, måste bostadsproblemen vid omhändertagandet utredas och i möjligaste mån lösas. Det kan handla om att i samråd med den tvångsintagna städa, reglera hyresskulder, ordna med andrahandsuthyrning eller genomföra en uppsägning. Dessutom måste den myndighet som ansvarar för tvångsvårdens genomförande se till att en bostad finns till hands vid utskrivningen för att förhindra att personen tvingas söka sig till härbärgen eller tillfälligt boende hos kamrater eller anhöriga. Regeringen bör tillsätta en utredning som undersöker och föreslår åtgärder för att förbättra bostadssituationen vid utskrivning från institution sjukhus, fängelse eller behandlingshem särskilt vid placering som sker utan den enskildes samtycke. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Det finns tre kategorier av invandrade som alltid har ett otryggt och ofta också ett undermåligt boende: asylsökande i Migrationsverkets anläggningsboende eller i s.k. eget boende (EBO) samt gömda flyktingar. Invandrade utan uppehållstillstånd kan inte teckna förstahandskontrakt och är därför hänvisade till bostäder som upplåter, och där familjer vanligen får dela lägenhet med andra familjer de inte känner, medan ensamstående kanske inte ens får ett eget rum. hade över 15000 asylsökande ett sådant boende som infödda svenskar skulle kalla undermåligt. De 18500 asylsökande som själva vill välja bostadsort, exempelvis någon av storstäderna, är hänvisade till EBO. Som en eftergift åt bl.a. kommunpolitiker i de tre storstäderna, vilka inte vill avtala med om organiserad mottagning av asylsökande, har regeringen dragit in det redan tidigare mycket bostadsbidraget till asylsökande som väljer EBO, vilket dock inte minskat deras antal. Däremot har det inneburit att dessa blivit ännu mer beroende av att anhöriga eller andra landsmän tar emot dem som inneboende utan hyra. Den tredje gruppen är de gömda flyktingar som fått avslag på sina asylansökningar och hotas av verkställande av avvisningar. Deras antal är av naturliga skäl okänt men uppgifter varierar mellan 10000 och 20000. De har inte ens rätt till dagbidrag till uppehälle och tvingas flytta runt mellan olika tillfälliga bostäder. Ett minimivillkor för ett välfärdsland är att de asylsökande, som i ofta får vänta på beslut, erbjuds bostäder med möjlighet till integritet och en privat sfär. Det innebär att minimigränser för standard och utrymme i Migrationsverkets anläggningsboende bör ses över. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Bostadsbidraget till dem som väljer eget boende bör återinföras och läggas på en nivå som gör det möjligt att betala hyra för ett inackorderingsrum för ensamstående och för en lägenhet för familjer. Med en sådan möjlighet skulle de asylsökande kunna söka sig till orter där det finns lediga lägenheter och inte enbart vara hänvisade till de städer och bostadsområden där de flesta av deras landsmän redan befinner sig. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Utöver de som officiellt räknas som hemlösa finns andra stora grupper som saknar egen bostad och ekonomiska förutsättningar för att få en. Framför allt är det ungdomar som drabbats hårt av den marknadsanpassning som skett på bostadsmarknaden. Närmare 200000 unga bor kvar hos sina föräldrar trots att de egentligen skulle vilja ha en egen bostad. Huvudskälet är bristande ekonomiska möjligheter till eget boende på grund av arbetslöshet, tillfälliga anställningsformer och/eller alltför höga boendekostnader. Avsaknaden av tidigare boendereferenser är ett annat stort problem, då privata hyresvärdar och i stor utsträckning även de allmännyttiga hyresvärdarna kräver goda referenser från just tidigare hyresvärdar för att hyra ut en ny bostad. Samma problem drabbar de nyanlända grupper som inte haft någon ägd eller hyrd bostad i . Ofta har inte heller dessa personer hunnit bli helt förankrade på arbetsmarknaden och har därför inte de stadigvarande anställningar som hyresvärdar kräver. Risken för hemlöshet ökar. ser därför fram emot att den nya hyresgarantin, som lades fast i den ekonomiska vårpropositionen (prop.2005/06:100), förhoppningsvis relativt snabbt ska ge positiva effekter på området. Att kommunerna går in som en typ av borgenär för hyresgästen, med en hyresgaranti , ska förmodligen stilla den oro eller tvekan som vissa hyresvärdar kan känna inför att hyra ut till en person som saknar tidigare boendereferenser eller en traditionell fast anställning. 6Formella och informella vräkningar till mitten av ökade antalet verkställda vräkningar mycket kraftigt. Det huvudsakliga skälet var de kraftiga hyreshöjningar som följde skattereform som kommunala och privata bostadsföretag började tillämpa en hårdare linje mot hushåll med hyresskulder. (20002004) har antalet ansökningar om vräkningar respektive verkställda vräkningar visserligen minskat något, men finns det ett stort mörkertal eftersom statistik inte inbegriper alla dem som av hyresvärden uppmanats att frivilligt säga upp hyreskontraktet för att undgå en formell vräkning. Den absoluta majoriteten av de verkställda vräkningarna sker på grund av hyresskuld, varav flertalet inte gäller mer än , vilket är mindre än vad det kostar att verkställa en vräkning. För av de vräkta är vräkningsgrunden upprepade försenade hyresinbetalningar trots att ingen hyresskuld kvarstår. Sådana förseningar kan bero på slarv, bristande kunskap om hyreslagens regler och tillämpningar eller oregelbundna utbetalningar av löner och socialförsäkringar.