frsrdg · GT04RS4 · 2006-01-01 00:00:00 — Riksdagsledamoten beslutar själv vilken nivå av biler-sättning som är tillämplig. När en ledamot har hämtats eller körts till påstig-ningsorten med egen bil (s.k. anslutningsresa) för fortsatt resa med annat färdmedel, betalas ersättning för bilens fram- respektive återfärd enligt sam-ma bestämmelse som gäller för resan i övrigt. () gäller som hög bilersättning per mil (skattefritt och skattepliktigt) och som låg bilersättning per mil (skattefritt). För en anslutningsresa i samband med en utrikesresa betalas enligt utlands-reseavtalet endast låg bilersättning ut. Ledamoten skall efter en avslutad tjänsteresa lämna en reseräkning till riksdagsförvaltningen , dock senast efter det att resan eller förrättningen avslutades. Resans ändamål och färdväg skall framgå av reseräkningen. När ledamoten har lämnat in sin reseräkning betalar riksdagsförvaltningen ut ersättningen. betalade riksdagsförvaltningen till ledamöterna ersättning för 1 391 220 körda kilometer. Av dessa ersattes med hög bilersättning och med låg bilersättning. Den totala kostnaden för bilersättningen utgjorde (varav är skattefri ersättning och är skattepliktig ersättning). 5.4.2 En enhetlig bilersättning Riksdagsstyrelsens förslag i korthet Det föreslås en och samma kilometerersättning för alla slags tjänsteresor med egen bil. På så sätt uppnår man en enhetlig regeltillämpning som administrationen förenklas. Ersättningen regleras i en föreskrift till ersättningslagen och skall betalas med det vid inkomsttaxeringen avdragsgilla beloppet med ett tillägg om . Enligt dagens regler skulle kilometerersättningen bli , eller per mil. Överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. och Kommuner och Landsting har avstått från att yttra sig. Övriga remissinstanser har inte haft någon erinran mot eller inga synpunkter på förslaget. Vid myndigheter med dubbla ersättningsnivåer prövas rätt till den högre ersättningen av respektive myndighet för att garantera en enhetlig tillämpning. Riksdagsledamöterna har också två ersättningsnivåer men prövar själva vilken nivå som är aktuell. Det är uppenbart att det är svårt att få till stånd en enhetlig och rättvis tillämpning av reglerna. Riksdagsstyrelsen föreslår därför att reglerna ändras till ett system med endast en ersättningsnivå för tjänsteresor med egen bil. Därmed förenklas också administrationen. Riksdagsstyrelsen konstaterar att enligt förarbetena skall i den skattefria ersättningen ingå i princip alla kostnader för bilen oavsett hur lång körsträckan är och oavsett mellan vilka orter resan sker. Det betyder att ersättningen är avsedd att täcka de merkostnader som tjänsteresan ger upphov till. Kostnader som är avsedda att bli täckta är kostnader för t.ex. drivmedel, reparationer, skatt och försäkring. Den nya ersättningen för tjänsteresor med egen bil bör i överensstämmelse med utredningsförslaget utformas utifrån det vid inkomsttaxeringen avdragsgilla beloppet, , jämte ett påslag. Utredaren har föreslagit att påslaget skall vara per kilometer. utgör den låga bilersättningen per kilometer och den höga ersättningen per kilometer. Skillnaden mellan dessa ersättningar är . Mot den bakgrunden framstår det föreslagna påslaget, , enligt riksdagsstyrelsens uppfattning som rimligt. Det innebär att den enhetliga bilersättningen för skulle bli , eller per mil. För förmånsbilar bör gälla ersättningsnivån per kilometer för dieselolja och per kilometer för andra drivmedel. Motsvarande ersättning för resor med egen motorcykel bör, i linje med vad som anförts och vad som utredaren föreslagit, vara det vid inkomsttaxeringen avdragsgilla beloppet, per kilometer, jämte ett skattepliktigt påslag om per kilometer, dvs. per kilometer, eller per mil. Dessa ersättningar föreslås också tillämpas vid en s.k. anslutningsresa inom i samband med en utrikesresa. I fortsättningen skall alltså riksdagsförvaltningen bestämma vilka belopp som skall betalas ut. De närmare ersättningsbeloppen bör fastställas i en föreskrift. En riksdagsledamot kan enligt gällande regelverk resa utomlands på egen hand, tillsammans med ett utskott, tillsammans med en delegation eller på uppdrag av sin partigrupp. Nedan följer en beskrivning av regelverken. De resor som en riksdagsledamot gör inom ramen för sitt uppdrag betraktas enligt 4 kap. 1 § ersättningslagen som tjänsteresor. Av 4 kap. 3 § samma lag framgår att riksdagsstyrelsen eller den som riksdagsstyrelsen bestämmer fattar beslut om en riksdagsledamots utrikes tjänsteresa. Riksdagsstyrelsen har bestämt att talmannen beslutar om egna resor, resor med anledning av särskilt uppdrag för samt om konferensresor på fartyg med en partigrupp i riks-dagen till en Östersjöhamn, en parlamentarisk delegation eller motsvarande för att hantera internatio-nella frågor beslutar om resor inom delegationens ansvarsområde och till-delad budget samt riksdagsförvaltningen beslutar om språkresor samt om förrättningsresor inom som på grund av särskilda skäl måste företas till eller från en nordisk gränsregional flygplats. Med stöd av 9 kap. 7 § 2 riksdagsordningen och en tilläggsbestämmelse, 9.7.1, kan en ledamot erhålla bidrag till en enskild studieresa. Till dessa bestämmelser har riksdagsstyrelsen meddelat bl.a. föreskriften (RFS 2001:3, omtryckt RFS 2004:1) om bidrag till riksdagsledamöter för enskilda studieresor. En riksdagsledamot kan enligt föreskriften få bidrag till en studieresa utomlands om resan bedöms vara av värde för fullgörande av riksdagsuppdraget. Förste vice talman beslutar om ett sådant bidrag. Det ankommer på riksdagsstyrelsen att fastställa det högsta bidragsbelopp som kan beviljas en enskild ledamot. är bidragsbeloppet fastställt till . Beloppet kan delas upp på flera resor. Bidraget beviljas med högst tre fjärdedelar av beräknad resekostnad. I ansökan till förste vice talmannen skall ledamoten ange bl.a. syftet med resan och en resplan. Senast efter det att resan avslutats skall ledamoten lämna en kortfattad redovisning av resan till riksdagsstyrelsen. Utskottens utrikesresor beslutas enligt 4 kap. 19 § riksdagsordningen av ut-skottet efter samråd med riksdagsstyrelsen. Av föreskriften till den bestäm-melsen, föreskrift (RFS 2001:2) om utskottens utrikes resor, framgår i huvud-sak följande. Riksdagsstyrelsen fastställer för varje valperiod ekonomiska ramar för ut-skottens studieresor utomlands. För innevarande valperiod är följande belopp fastställda för resor med utskott. studieresor per ordinarie ledamot (per utskott) särskilt anslag för utrikesutskottets presidium resor till EU:s institutioner per utskott Vid planering av sådana studieresor skall utgångspunkten vara frågor som har hög relevans för utskottens arbete. Inför samrådet med riksdagsstyrelsen skall utskottet lämna in en föranmälan. I föranmälan skall lämnas uppgift om syftet med den planerade resan och en bedömning av resans värde för utskottets arbete. Föranmälan skall också innehålla en resplan, uppgift om planerade kontakter med myndigheter och institutioner samt uppgift om antalet deltaga-re. Om någon annan utöver utskottets ledamöter, suppleanter och kansliper-sonal skall delta i resan krävs särskilt tillstånd av riksdagsstyrelsen. Utskottet skall också inhämta utrikesförvaltningens synpunkter på genomförbarheten och uppläggningen av den planerade resan. Dessa synpunkter skall redovisas i föranmälan. Efter resan skall utskottet lämna en skriftlig redogörelse för resan till riksdagsstyrelsen. Ledamöternas utrikesresor på uppdrag av partigrupperna Partigrupperna i får enligt bestämmelserna i lagen (1999:1209) om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i ett eko-nomiskt stöd för att riksdagsledamöter skall kunna delta i internationella konferenser utomlands och andra utrikesresor. Stödet beräknas på grundval av ett belopp på för de första 20 mandaten och på grundval av ett halvt belopp, , för varje ytterligare mandat som har tillfallit partiet vid det senaste riksdagsvalet. En partigrupp får inte bevilja en ledamot större stöd till kostnader för en utrikesresa än vad en tjänsteman i skulle ha erhållit för att i tjänsten delta i en motsvarande resa. Under innevarande mandatperiod utgörs stödet till respektive partigrupp av följande belopp Parti Mandat Stöd i kr Socialdemokraterna 144 410 000 Moderata samlingspartiet 55 187 500 liberalerna 48 170 000 33 132 500 28 125 000 22 105 000 de gröna 17 85 000 Totalt 1 215 000 Anm. Summan av mandaten blir endast 347 eftersom 2 ledamöter lämnat sitt parti sedan valet . 5.5.2 Utökade möjligheter till EU-resor Riksdagsstyrelsens förslag i korthet Riksdagsledamöterna bör få utökade möjligheter att engagera sig i EU-frågor. Resurserna till EU-resor bör därför ökas. Riksdagsstyrelsen föreslår följande. Varje ledamot bör få disponera för att på eget initiativ göra resor inom EU, till ansökarländer och till länder som deltar i EES-samarbetet i syfte att främja det politiska arbetet. Varje utskott bör tilldelas ytterligare per valperiod som resebidrag för att förbättra samarbetet med EU och dess medlemsstater. Stödet till utrikesresor på uppdrag av en partigrupp bör ökas med per mandat och valperiod i syfte att främja ledamöternas individuella EU-resor. Överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. och Kommuner och Landsting har avstått från att yttra sig. har invänt att de resurser som föreslås tillföras inte skall begränsas till att gälla vissa resmål och att något nytt administrativt system inte bör inrättas för dessa resor. Övriga remissinstanser har inte haft någon erinran mot eller inga synpunkter på förslaget. Tendenserna till en fortsatt internationalisering i riksdagsarbetet är tydliga. hanterar till följd av internationaliseringen, EU:s fördjupning och utvidgning och den snabba utvecklingen efter det slut, alltfler internationella aspekter inom skilda politikområden. som internationella frågor har blivit ett allt viktigare inslag i parlamentens dagliga arbete har parlamenten blivit allt viktigare i den internationella politiken. Utvecklingen inom EU har gått fort. utvidgades unionen med tio nya medlemsländer, och förhandlingar förs om en fortsatt utvidgning av unionen. Formerna för samarbetet mellan nationella parlament inom EU har utvecklats, och i arbetet med ett nytt konstitutionellt fördrag för EU riktades stor uppmärksamhet på de nationella parlamentens roll inom samarbetet. Det pågår också stora ansträngningar att i olika sammanhang bättre förankra EU-frågorna i samhället i stort. Genom att integrerar EU-frågorna i den vardagliga politiska verksamheten kan bidra till att EU-frågorna inte betraktas som något främmande och väsensskilt från den nationella politiken. På så sätt kan också göra EU-frågorna mer angelägna för EU-medborgarna. medlemskap i har således påverkat arbetet i . Vid sidan av fackutskotten har det inrättats en som har en central roll i EU-relaterade frågor. Samarbetet med EU:s institutioner och andra medlemsländer, främst genom de nationella parlamenten, har accentuerats. Behovet av att ha en beredskap för att på ett tidigt stadium kunna följa och påverka EU-relaterade frågor har därför ökat. Riksdagsstyrelsen anser, i likhet med utredaren, att det är viktigt för att samarbetet skall kunna ske smidigt att det finns möjligheter till personliga kontakter. Detta kan man uppnå bl.a. genom att utöka möjligheterna till tjänsteresor. Riksdagsstyrelsen föreslår därför - i enlighet med utredarens förslag -vidgade möjligheter till ekonomiskt stöd för att företa tjänsteresor inom EU och till länder som har anknytning till unionen. Syftet med förslaget är att ge riksdagsledamöterna bättre möjligheter att sätta sig in i och påverka frågor som bereds inom EU. Detta kan ske genom t.ex. kontakter med EU:s institutioner eller med partier och parlamentariker i andra länder. Det kan också ske genom att på andra sätt studera förhållanden i andra länder. Det bör allmänt sett vara en generös bedömning av ändamålet med resorna. Stödet bör avse resor till länder inom unionen och till ansökarländer samt till stater som omfattas av EES-samarbetet. har framfört att resmålen inte bör begränsas. Riksdagsstyrelsen finner mot bakgrund av syftet med det ökade resestödet att det finns skäl att ändå ha en sådan begränsning. Resor på initiativ av ledamot Varje ledamot bör få disponera ett belopp för tjänsteresor som rör frågor med EU-anknytning. För resorna skall gälla de allmänna be-stämmelser som redan finns inom för en enskild ledamots utrikes-resor. En ledamot kan välja att helt eller delvis finansiera en resa med avsatta medel. Har ledamoten beviljats bidrag till en studieresa enligt de särskilda regler som gäller för detta får dock inte en sådan resa delvis finansieras med medel som avsatts för EU-ändamål. Resorna skall ske på i princip individuell basis och följaktligen inte vara gruppresor, dvs. resorna skall i huvudsak ske på egen hand eller tillsammans med någon eller några få andra ledamöter. När en ledamot önskar göra en resa med stöd av de föreslagna EU-medlen skall han eller hon anmäla det till den av de vice talmännen som utsetts att handlägga sådana frågor. Anmälan skall lämnas in till kammarkansliet. I anmälan skall anges ändamålet med resan, en översiktlig resplan samt uppgift om beräknade kostnader. Vice talmannen bedömer om den planerade resan faller inom ramen för regelverket och meddelar sedan ledamoten sitt beslut. Om beslutet innebär att resestöd inte beviljas kan ledamoten begära att få frågan prövad av riksdagsstyrelsen. I annat fall kan ledamoten genomföra resan. Självfallet måste ledamoten hålla sig inom ramen för det belopp som gäller för de enskilda ledamöterna . Sedan resan avslutats skall ledamoten lämna en reseräkning. skall han eller hon anmäla att resan har företagits. Har avvikelser, som inte är obetydliga, gjorts från resplanen skall ledamoten upplysa om det. Reseräkning och anmälan lämnas till kammarkansliet som vidarebefordrar reseräkningen för vederbörlig handläggning. Någon särskild reseberättelse krävs inte. har invänt att man bör undvika att införa ett nytt administrativt system. Enligt riksdagsstyrelsens uppfattning finns det skäl att ha en annan administration för dessa resor för att förenkla både för ledamoten och för riksdagsförvaltningen. För enskilda tjänsteresor av det slag som här beskrivits föreslås att en le-damot får disponera . Medel som inte förbrukats skall överföras till respektive partigrupp vid valperiodens slut om partiet återkommer till efter valet. bör utfärda särskilda föreskrifter om det föreslagna stödet till individuella resor. Detta stöd skall gälla vid sidan av det bidrag som finns för enskilda utrikes studieresor. Utskotten har i sin resebudget för valperioden en särskild post om för resor till EU:s institutioner. Även om utskotten är oförhindrade att för EU-frågor använda medel ur sin samlade resebudget, finner riksdagsstyrelsen det skäligt att öka anslaget med ett särskilt belopp för EU-ändamål som det angivna ändamålet med resor till EU:s institutioner bör vidgas. Detta är motiverat av den nyckelroll utskotten spelar i riksdagsarbetet. Det är viktigt att utskottsarbetet även kan bedrivas på den europeiska scenen. Den aktuella anslagsposten bör kunna användas för alla typer av kontakter inom unionen och med EU:s institutioner. Inte minst gäller det samarbetet med utskotten i andra nationella parlament. Utskotten bör ha goda möjligheter att i sådana sammanhang sända delegationer eller, om det är lämpligare, enstaka ledamöter. Riksdagsstyrelsen anser därför, i överensstämmelse med utredarens förslag, att det för nästa valperiod avsätts sammanlagt per utskott för de ändamål som här beskrivits. EU-resor på uppdrag av en partigrupp Riksdagsstyrelsen delar utredarens uppfattning att även partigrupperna bör få bättre möjligheter att finansiera enskilda ledamöters resor i EU-sammanhang. Grupperna har andra hänsyn att ta än de enskilda ledamöterna och bör därför kunna göra sina egna prioriteringar för att skapa kontakter och främja samarbetet. Stödet till partigrupperna bör bestämmas till ett visst belopp per mandat och fördelas . Också dessa resor bör i princip vara individuella och ha samma geografiska begränsningar som ovan angetts. När det gäller formerna för stödet föreslås att man tillämpar samma regler som gäller för stöd till de av partigrupperna beslutade resorna till konferenser utomlands m.m. Enligt dessa regler skall grupperna redovisa hur medlen används. Av det sagda följer att vice talmännen och kammarkansliet inte har någon direkt uppgift när det gäller denna form av ekonomiskt stöd. Som utredaren föreslagit anser riksdagsstyrelsen att stödet till enskilda ledamöters EU-resor som beslutas av en partigrupp skall uppgå till per mandat och år. Medel som inte förbrukats bör gruppen få disponera under nästa period. Om ett parti inte kommer tillbaka till efter ett val, går de medel som inte har förbrukats tillbaka till riksdagsförvaltningen. Reglerna om inkomstgaranti finns i 13 kap. lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen). Enligt 1 § är en riksdagsledamot som lämnar sitt uppdrag sammanhängande tid i och som inte fyllt berättigad till inkomstgaranti. För den som varit riksdagsledamot men än sex hela sammanhängande år gäller inkomstgarantin . Uppgår tiden i till mer än sex sammanhängande år gäller inkomstgarantin om riksdagsledamoten inte fyllt . Har ledamoten fyllt 40 men inte gäller inkomstgarantin . Om ledamoten tjänstgjort sex sammanhängande år i och fyllt vid avgången, gäller garantin till ingången av den månad som han eller hon fyller eller den tidigare tidpunkt då den f.d. ledamoten avlider. Inkomstgaranti betalas med ett månadsbelopp som beräknas på ett s.k. garantiunderlag. I garantiunderlaget ingår enligt 7 § ledamotsarvodet, tilläggsarvoden och vissa fasta arvoden enligt lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Underlaget för garantin utgörs i princip av ledamotsarvodet vid avgångstillfället. Första året får alla av garantiunderlaget (fr.o.m. är det före avdrag för andra inkomster). Storleken på garantin är efter det första garantiåret relaterad till ledamotens tid i . Underlaget för beräkningen av garantibeloppet på årsbasis uppgår till högst 30 förhöjda prisbasbelopp (fpbb). Garantin beräknas efter olika procentsatser för den del av underlaget som uppgår till högst 1,67 fpbb och för den del som överstiger 1,67 men inte 2,5 fpbb . Eftersom inkomstgarantin beräknas sker en avtrappning vid 1,67 (20/12) fpbb (för ), och taket för beräkningsunderlaget för en månad är 2,5 (30/12) fpbb (för ). Antal år i -1,67 fpbb 1,67-2,5 fpbb 12 11 10 9 8 7 6 För en riksdagsledamot med minst tolv riksdagsår betalas inkomstgaranti av garantiunderlaget, med minst elva riksdagsår av underlaget, med minst tio riksdagsår av underlaget, med minst nio riksdagsår av underlaget, med minst åtta riksdagsår av underlaget, med minst sju riksdagsår av underlaget och med minst sex riksdagsår av underlaget. Hel inkomstgaranti betalas alltså ut till den som varit riksdagsledamot och är av garantiunderlaget. är dock garantin, som redogjorts för ovan, alltid av garantiunderlaget (8 §). Inkomstgarantin minskas med inkomster av anställning m.m. om inkomsterna överstiger ett prisbasbelopp (). Sådana inkomster är pensionsgrundande förvärvsinkomster, pension och livränta, dock inte inkomster från privata pensionsförsäkringar. Sjuk- och aktivitetsersättning minskar också garantin. Kapitalinkomster påverkar dock inte garantibeloppets storlek. Minskningen skall ske med samma procentandel som bestämmer storleken av garantiunderlaget (9 och 11 §§). Detta innebär att t.ex. en ledamot som lämnar efter två mandatperioder () har rätt till en inkomstgaranti som efter avgången är av grundarvodet vid avgången. Alla inkomster som reducerar inkomstgarantin gör det av inkomsternas omfattning. jämställs inkomstgarantin med inkomst av anställning och är därmed ålderspensionsgrundande i det allmänna pensionssystemet. Utbetalningarna åren därefter är att anse som pension (3 § sista stycket). kan enligt en dispensregel i 5 § vid särskilda skäl förlänga den tid under vilken garantin gäller med högst eller medge att även tjänstgöringstid som inte är sammanhängande får tillgodoräknas. Garantibeloppet kan eventuellt sättas ned under den förlängda garantitiden. Ett efterlevandeskydd betalas till arvsberättigade barn som inte fyllt . Efterlevande make till f.d. ledamot som vid sin död var berättigad till en tvåårig respektive femårig inkomstgaranti kan efter särskild prövning erhålla ett efterlevandeskydd (13 och 14 §§). gör då en skälighetsprövning av den efterlevande makens försörjningssituation. För efterlevande till en f.d. ledamot som hade varaktig inkomstgaranti gäller de generella reglerna om efterlevandeförmåner (11 kap. 1 § och 12 kap. 1 § ersättningslagen). I det fallet görs ingen särskild prövning. överfördes den administrativa hanteringen av inkomstgaranti för tidigare ledamöter i från riksdagsförvaltningen till (). Detta skedde genom en lagändring i lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen (2 a §) genom vilken riksdagsförvaltningen fick rätt att överlämna handläggningen av dessa frågor till en myndighet (förs. 2001/02:RS3, bet. 2002/03:KU14, rskr. Överlämnandet gjordes genom avtal mellan riksdagsförvaltningen och SPV (dnr 712-5437-2002/03). Med stöd av avtalet kan SPV besluta i eget namn. Bestämmelser om administrativa rutiner för beslut om och utbetalning av inkomstgaranti finns i 13 kap. ersättningslagen. Sådana bestämmelser finns vidare i tillämpningsföreskrifter till lagarna samt i anvisningar och blanketter. I samband med att en ledamot avgår fattar riksdagsförvaltningen beslut om rätten till inkomstgaranti (1 § och tillämpningsföreskrift). Tillsammans med beslutet informeras ledamoten om att den som vill att inkomstgarantin skall betalas ut skall ansöka om det hos SPV (17 §). bifogar en blankett att ansöka på. Vidare får ledamoten informationsmaterial om rutinerna för inkomstrapportering och om hur garantin utbetalas samt blanketter för en rapportering av inkomster som påverkar garantins storlek (19 §). SPV beslutar om slutlig utbetalning av inkomstgarantin. Det ankommer sedan på garantitagaren att lämna preliminära inkomstuppgifter eller delår. Ändras inkomstförhållandena skall det anmälas eller senast efter det att förhållandet som utgör grund för uppgiftsskyldigheten inträtt (18 och 19 §§ och tillämpningsföreskrifter). Den som fått inkomstgaranti utbetalad under skall året efter utbetalningsåret redogöra för de inkomster som han eller hon haft . Den som fått utbetalning under endast en del av året skall lämna inkomstuppgifter då garantin utbetalats. Sistnämnda uppgifter skall lämnas inom efter det att rätten till inkomstgaranti upphörde. Arbetsgivare och annan som har betalat ut ersättning eller en förmån är skyldig att på begäran lämna uppgifter för en person som kan ha betydelse för tillämpningen av bl.a. bestämmelserna om inkomstgaranti (20 §). Om det har betalats ut ett för högt belopp kan garantitagaren bli ålagd att betala tillbaka det som betalats ut för mycket eller så kan kommande utbetalningar minskas i motsvarande mån. I vissa fall kan återkravet efterges helt eller delvis. I motsats skall ett för lågt utbetalt belopp rättas till så att resterande del betalas ut (21 § och tillämpningsföreskrifter). En garantitagare som blivit skyldig att återbetala för mycket utbetald inkomstgaranti skall också betala ränta på det belopp som återkravet avser om det inte finns särskilda skäl att efterge räntekravet (22 § och tillämpningsföreskrifter). 5.6.2 Ändrade regler om inkomstgaranti Riksdagsstyrelsens förslag i korthet Inkomstgarantin bör i huvudsak vara utformad som den är . Förslaget i denna del innebär dock att reglerna i vissa avseenden skärps, t.ex. genom att syftet med garantin tydliggörs som en ekonomisk trygghet .