frsrdg · GT04RS4 · 2006-01-01 00:00:00 — Därefter samordnar den andre huvudmannen vad som eventuellt återstår sedan den första huvudmannen genomfört sin samordning, s.k. reducerad samordning. Vid särskilda skäl kan huvudmännen komma överens om en annan turordning (RFS 2003:7). Det finns inga motsvarande bestämmelser i ersättningslagen eller dess tillämpningsföreskrifter som reglerar hur man skall gå till väga när en person erhåller två inkomstgarantier till följd av riksdags- och statsrådsuppdrag. För statsråden och chefsanställda finns däremot en sådan bestämmelse. Den säger att om den som uppbär inkomstgaranti uppbär avgångsförmåner på grund av uppdrag som riksdagsledamot eller förtroendeman, som skall minskas med hänsyn till andra inkomster, får minskningen jämkas om det behövs med hänsyn till de sammanlagda effekterna av de olika regelsystemen. beslutar efter samråd med berörda pensionsgivare om sådan jämkning (3 § statsrådsförordningen och 11 § chefsförordningen). På kommun- och landstingssidan finns också en rekommenderad tillämpningsföreskrift som motsvarar den som har och som redogörs för ovan. Dessa föreskrifter kom till efter en gemensam beredning mellan företrädare för de olika huvudmännen. Det föreslås här en regel som innebär att SPV kan samråda med andra pensionsutbetalare så att eventuell minskning av pensionsersättningar och inkomstgarantier kan ske så att de sammanlagda effekterna av reduceringen blir rimlig. Närmare föreskrifter om hur detta skall gå till kan meddelas i en tillämpningsföreskrift. Denna kan utformas efter den föreskrift som finns för att undvika dubbelsamordning mellan och kommun eller landsting/region. överfördes den administrativa hanteringen av inkomstgaranti för tidigare ledamöter i från riksdagsförvaltningen till SPV. Detta skedde genom en lagändring i lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen (2 a §) genom vilken riksdagsförvaltningen fick rätt att överlämna handläggningen av dessa frågor till en myndighet (förs. 2001/02:RS3, bet. 2002/03:KU14, rskr. Överlämnandet gjordes genom avtal mellan riksdagsförvaltningen och SPV (dnr 712-5437-2002/03). Med stöd av avtalet kan SPV besluta i eget namn. I förslaget anförde riksdagsstyrelsen att det var en opraktisk lösning att i lag reglera överflyttningen och menade att det var smidigare att träffa ett avtal med SPV som gjorts tidigare beträffande andra förmåner i ersättningslagen (förs. 2001/02:RS3). Lagrådet hade vissa invändningar mot riksdagsstyrelsens förslag. Lagrådet ifrågasatte om överföringen av arbetsuppgifter på detta sätt var förenlig med de principer som ligger till grund för fördelningen av kompetens mellan myndigheter. Övervägande skäl talade enligt Lagrådet för att en sådan ändring av fördelningen av arbetsuppgifter mellan myndigheter borde ske genom generella föreskrifter i lag eller annan författning och inte genom avtal mellan myndigheterna själva. Lagrådet ansåg att denna fråga ytterligare borde övervägas utifrån bl.a. konstitutionella utgångspunkter. Dessutom fann Lagrådet att lagregleringen skulle bli otydlig och missvisande. Det hänvisades till att bestämmelserna i ersättningslagen och företrädarlagen skulle komma att ange att vissa ansökningar skall göras hos riksdagsförvaltningen och att riksdagsförvaltningen skall införskaffa vissa uppgifter från garantitagare, arbetsgivare m.fl. trots att avsikten är att SPV i dessa hänseenden skall verka i riksdagsförvaltningens ställe. Sådana otydligheter ansågs desto mer besvärande när lagreglerna, som i detta fall, har enskilda som sina adressater. Lagrådets uppfattning var att den föreslagna ordningen var otillfredsställande (protokoll ). konstaterade att det inte var något nytt att uppgifter överlämnas mellan myndigheter. Bland annat hänvisades till avtalet mellan riksdagsförvaltningen och SPV enligt vilket SPV betalar ut ett antal pensionsförmåner till riksdagsledamöter. Vidare anförde utskottet att ett överlämnande av myndighetsuppgifter på det föreslagna sättet inte borde vara något reguljärt sätt att ordna offentliga förvaltningsuppgifter. Utskottet ansåg dock att det inte kunde anses uteslutet av konstitutionella skäl. De särskilda förhållanden som talade för att den föreslagna överlåtelsen kom till stånd innebar att den kunde accepteras av utskottet (bet. 2002/03:KU14 s. 11 f.). följde utskottet (rskr. övervägde i sitt betänkande om det kan anses föreligga några konstitutionella hinder mot överförandet av vissa handläggningsuppgifter från riksdagsförvaltningen till SPV. Kommittén anförde bl.a. följande (bet. 2004/05:URF2 s. 95 f.). är en myndighet under medan SPV är en myndighet som lyder under regeringen. kan inte ålägga statliga förvaltningsmyndigheter under regeringen uppgifter som regeringen och statsråden sedan kan göras ansvariga för. Enligt 3 § i instruktionen för SPV får dock SPV utföra uppdrag åt andra myndigheter om det är uppgifter som ligger nära verkets uppgifter. är det mindre vanligt att förvaltningsuppgifter som åligger en viss myndighet överlåts till en annan myndighet. SPV hanterar frågor om bl.a. den statliga tjänstepensionen, och där ingår också inkomstgarantin för statsråd och chefsanställda. Ledamöternas inkomstgaranti är utformad efter de reglerna. Vidare får SPV utföra uppgifter åt annan myndighet om uppgifterna ligger i linje med verkets egna. Enligt Översynskommitténs uppfattning föreligger därför inga konstitutionella hinder mot att SPV sköter handläggningen av inkomstgarantin. Riksdagsstyrelsen konstaterar att man inte kan läsa ut av ersättningslagens bestämmelser att det är SPV som sköter handläggningen av inkomstgarantin. För att förtydliga lagen i detta avseende föreslår styrelsen att det i aktuella bestämmelser uttryckligt anges att det är SPV som är den handläggande myndigheten. Därmed blir det framför allt för den avgångne ledamoten tydligt till vilken myndighet han eller hon skall vända sig med frågor och inkomstrapporteringar. De nya reglerna om beräkningen av garantiunderlaget bör endast gälla de garantitagare som tillträtt sitt riksdagsuppdrag efter det att bestämmelsen om inkomstgaranti trätt i kraft. Det innebär att de som är ledamöter och som lämnar efter innevarande valperiod () kommer att få inkomstgaranti beräknad enligt dagens regler om garantiunderlaget medan de som väljs in i i och med valet , nytillträdda och omvalda, kommer att omfattas av det nya regelverket i detta avseende. Övriga bestämmelser (portalparagraf, jämkningsregel, beslutsfattare, sammanlagd tid, samordning, förtydligande att SPV är utbetalare) förslås träda i kraft . Kostnadsersättningen till riksdagsledamöterna har införts och tagits bort ett flertal gånger. Det system som gäller för kostnadsersättningen infördes i sin huvudsakliga form . För att möjliggöra bättre tekniskt stöd till ledamöterna räknades kostnadsersättningen upp , men i samband med att utvidgade sitt åtagande när det gäller teknisk utrustning sänktes ersättningen igen (1995/96:RFK4, bet. KU26, rskr. Ersättningen sänktes även (1998/99:RFK2, RFK3, bet. KU1, rskr. 92) efter en översyn av den särskilde utredaren . Sammanfattningsvis ansåg att det borde beslutas att kostnadsersättningen skulle finnas kvar men sänkas till ett lägre belopp. Arvodet borde dock höjas med motsvarande belopp. och arvodet höjdes med motsvarande belopp. Riksdagsledamöterna får en generell kostnadsersättning som skall täcka de kostnader som en ledamot har vid utförandet av uppdraget, och som inte står för. Reglerna kring riksdagsledamöternas kostnadsersättning framgår av 6 kap. ersättningslagen. Kostnadsersättningen är av prisbasbeloppet, dvs. Talman och vice talmän får av prisbasbeloppet, dvs. Ersättningen är skattepliktig enligt inkomstskattelagen och betalas ut av riksdagsförvaltningen utan preliminärskatteavdrag, om inte ledamoten särskilt begärt att skatteavdrag skall göras. Ledamoten får själv begära avdrag i sin deklaration för de kostnader han eller hon har haft. Avdragen skall kunna styrkas med kvitton på begäran av . Kostnadsersättningen används bl.a. till kostnader för sekreterarhjälp, teknisk utrustning som inte tillhandahåller, vissa studieresor, tjänstesamtalsavgifter för mobiltelefon, porton, tidningar, tidskrifter och litteratur som inte finns i samt representation. Vidare används kostnadsersättningen till kostnader för fortbildning (inkl. språkutbildning), studieresor inom och utom landet, serviceavgift till riksdagsgruppens kansli, sekreterar- och kontorshjälp om de inte ersätts genom gruppkansliet och representation. Regeringsrätten har i olika domar slagit fast att avdrag får göras för kostnader för arbete som genomförs för riksdagsuppdraget. Avdragsrätten gäller kostnader för arbete som utförs i kammaren, utskott och andra av organ, i den egna valkretsen, i olika arbetsgrupper och i kontaktverksamhet med enskilda organisationer. Det kan gälla kostnader för att genomföra valrörelser, delta i allmänpolitisk eller partipolitisk verksamhet, inhämta information i frågor som rör olika delar av samhällslivet och att hålla kontakt med väljarna i den egna valkretsen. Riksdagsstyrelsens förslag i korthet Riksdagsstyrelsen föreslår att kostnadsersättningen avskaffas. Även talmännens och vice talmännens extra kostnadsersättning bör tas bort. Förslaget överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. Remissinstanserna uttalar inte någon särskild åsikt i frågan. Syftet med kostnadsersättningen är att täcka utgifter som har samband med uppdraget som riksdagsledamot och som riksdagsförvaltningen inte betalar i annan form, t.ex. kostnader för porto och tjänstesamtal på mobiltelefonen. När det gäller den tekniska utrustningen tillhandahåller riksdagsförvaltningen sådan utrustning som är av väsentlig betydelse för utförandet av uppdraget. Riksdagsstyrelsen fastställer i vilken omfattning detta skall ske. har en ledamot en bärbar dator, ett telefonabonnemang och en telefax i bostaden på hemorten samt en mobiltelefon. står för abonnemangs- och samtalsavgifterna för tjänstetelefonen samt abonnemangsavgiften för mobiltelefonen. Ledamoten beskattas inte för dessa avgifter eller för den tekniska utrustningen eftersom den används i tjänsten som riksdagsledamot. Mobiltelefonen är ett mycket etablerat arbetsredskap. Användningen av mobiltelefoni underlättar ledamotsrollen betydligt. För högre chefstjänstemän och för stora grupper av tjänstemän med nyckelfunktioner inom statsförvaltningen är det en självklarhet att arbetsgivaren står för mobiltelefon och kostnaderna för tjänstesamtal. Förmånsbeskattning undviks genom att enkla prefix används för att särskilja privata samtal från tjänstesamtal. Ledamöternas behov skiljer sig från andra befattningshavares inom statsförvaltningen genom nödvändigheten av ett integritetsskydd. Det är bl.a. skälet till att samtalsavgifterna har belastat den enskilde ledamoten. När här nu föreslås att kostnadsersättningen skall slopas, skall riksdagsförvaltningen framöver stå för kostnaderna för tjänstesamtalen utan att skyddet för integriteten äventyras. Den praktiska utformningen av detta ankommer på riksdagsförvaltningen att lösa. Det pågår ett arbete med att finna lösningar på detta som enligt tidsplan skall vara klart till den nya valperioden. Riksdagsstyrelsen utgår ifrån att det skall vara möjligt att hitta en teknisk lösning så att förslaget i denna del står sig. Om det inte går måste ledamoten i någon form ersättas för de samtalskostnader som uppstår till följd av uppdraget. Den tekniska utvecklingen är snabb, och nya förutsättningar och lösningar dyker ständigt upp. När det gäller bredbandsabonnemang är det troligt att flertalet av de nya ledamöter som väljs in 2006 redan har en egen bredbandsuppkoppling. Att ersätta dessa med nya eller att komplettera redan befintliga uppkopplingar ter sig både kostsamt och onödigt. Eftersom det under innevarande valperiod har varit svårt att få till stånd bredbandsuppkopplingar i hela landet av en leverantör, bör det finnas en möjlighet att utnyttja hos ledamoten redan befintliga abonnemang. Ledamoten bör då genom en särskild ersättning bli kompenserad för att abonnemanget används i riksdagsuppdraget. Skattemässigt kommer ersättningen att betraktas som en beskattningsbar kostnadsersättning där ledamoten själv får yrka avdrag i sin självdeklaration med motsvarande belopp. Ansvaret för att ha en bredbandsuppkoppling överförs alltså till den enskilde ledamoten. Det bör ankomma på riksdagsstyrelsen att i föreskrift reglera den ekonomiska ersättningen för att ledamoten använder eget bredband. Riksdagsstyrelsen bör också reglera övergångslösningar för de ledamöter som återväljs till . En ledamot har dock kostnader för porto, prenumerationer, nyhetsbrev, facklitteratur, konferensavgifter och andra kostnader som är förenade med uppdraget och som inte betalas av riksdagsförvaltningen. har anfört att det därför finns skäl att kompensera borttagandet av kostnadsersättningen med en höjning av arvodet. Riksdagsstyrelsen vill i det sammanhanget bara betona att det ankommer på att besluta om ledamöternas arvoden. Slopandet av kostnadsersättningen och införandet av en ersättning för tekniskt stöd bör träda i kraft i och med den nya valperioden. 5.8.1 Gällande bestämmelser, m.m. Vid ett seminarium initierat av Rådet för ledamotsnära frågor diskuterades ledighet från uppdraget som riksdagsledamot. Vid seminariet föreslogs bl.a. att en ny bestämmelse borde införas som innebär att avdrag från arvodet bör kunna göras om talmannen beviljat ledighet för personlig angelägenhet och ledigheten infaller då riksdagsarbete pågår. Förslaget initierades av kvittningsmännen. De uppgav som exempel när någon vill vara ledig för att resa utomlands i samband med en anhörigs födelsedag. Enligt 1 kap. 6 § riksdagsordningen (RO) kan en ledamot efter prövning beviljas ledighet från sitt uppdrag. Om den beviljade ledigheten uppgår till minst en månad skall uppdraget utövas av en ersättare. En riksdagsledamots uppdrag skall också enligt 4 kap. 9 § regeringsformen utövas av en ersättare under tid som han eller hon är talman eller tillhör regeringen. En ansökan om ledighet skall innehålla de skäl som åberopas för ledigheten. Talmannen prövar ansökan om ledighet som är kortare än en månad, och prövar längre ledigheter. Talmannen prövar dock också en ansökan som görs under tid som det är uppehåll i kammarens arbete under minst en månad, även om den begärda ledigheten gäller en månad eller (tilläggsbestämmelse 1.6.1 RO). Under innevarande valperiod har talmannen beviljat tre ledamöter korttidsledigt från uppdraget av andra skäl än sjukdom eller föräldraledighet. Samtliga begärde av särskilda skäl att arvodesavdrag skulle ske för ledigheten, vilket genomfördes trots att ledigheten avsåg än en månad. I praktiken har utformats ett s.k. kvittningsförfarande i kammaren som ger utrymme för viss frånvaro från riksdagsarbetet utan att ledighet formellt beviljas av talmannen. Förfarandet är till för att undvika att det uppstår obalans mellan partiblocken vid voteringar. När det gäller ledigheter längre än en månad har sådana beviljats för tjänst som statssekreterare, för vård av barn och för sjukdom samt för internationella uppdrag. En ledamot som beviljats ledighet kan när som helst återta sin plats. I och med det upphör uppdraget för den eventuelle ersättaren. Ledamoten kan däremot inte tillfälligt återta sin funktion för att t.ex. delta i ett sammanträde i kammaren eller i ett utskott (prop. 1972:66, bet. KU 1975/76:26). 1 § ersättningslagen sägs att om en ledamot har beviljats ledighet under minst en månad i följd, lämnas förmånerna endast om skälet är offentligt uppdrag, militärtjänstgöring, sjukdom eller annat förhållande som omfattas av bestämmelserna om rätt till ledighet för arbetstagare hos . Bestämmelsen innebär att den ledamot som beviljats ledighet som understiger en månad får fullt arvode. Är man beviljad ledighet en månad eller längre får man inget arvode om inte ledigheten föranleds av de situationer som räknas upp i 1 §. Om en ledamot är ledig från sitt uppdrag på grund av sjukdom skall avdrag göras från riksdagsarvodet och eventuellt tilläggsarvode på visst sätt. Arvodena skall också minskas om en ledamot får föräldrapenning eller tillfällig föräldrapenning (3 kap. 4 § ersättningslagen). Några andra bestämmelser som innebär att arvodet skall minskas vid ledighet finns inte. I lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ (arvodeslagen) finns inga bestämmelser om arvodesavdrag. 5.8.2 Arvodesavdrag vid ledighet av personliga eller särskilda skäl Riksdagsstyrelsens förslag i korthet En ledamot bör kunna begära avdrag på arvodet vid ledighet som talmannen beviljat under tid då arbetsplenum pågår även om ledigheten är kortare än en månad. I samband med behandlingen av en motion om möjligheterna för en riksdagsledamot att dubbelarbeta uttalade i det av godkända betänkandet 2003/04:KU5 följande. Utskottet anser att det finns ett värde i att riksdagsledamöter kan vara aktiva i samhället vid sidan av det politiska arbetet. För många ledamöter kan det dessutom vara ett grundläggande intresse att genom att fullgöra visst arbete inom ramen för sin yrkesverksamhet vidmakthålla den kompetens och den verksamhet som behövs för att kunna återgå i full verksamhet efter riksdagsuppdraget. Det måste enligt utskottet i första hand vara en uppgift för den enskilde ledamoten att själv avgöra om hans eller hennes arbetssituation medger ett utrymme att fullgöra andra uppgifter - även lönearbete - än de som hänger samman med riksdagsuppdraget. Ytterst är det självfallet väljarna som i val avgör saken. Det kan inte heller bortses från att en reglering i syfte att förhindra visst arbete utanför skulle utesluta vissa grupper från möjligheten att åta sig ett uppdrag som riksdagsledamot. Utskottet vidhöll sin bedömning när det gäller utrymmet att fullgöra sina uppgifter utöver uppdraget som riksdagsledamot. Det borde enligt utskottets mening också fortsättningsvis ankomma på den enskilde ledamoten att avgöra vilket utrymme som finns för sådana uppdrag. Utskottet var inte berett att förorda en utvidgning av utrymmet för kortare ledigheter i enlighet med den väckta motionen. följde utskottet (bet. 2004/05:KU29). Under den allmänna motionstiden under nuvarande begär () i motion 2005/06:K206 att beslutar om regler som ger riksdagsledamöter möjligheter till kortare tjänstledighet för att de skall kunna "jobba på sina ordinarie jobb". Motionen har inte behandlats av . En riksdagsledamot kan inte ta ut semester och erhåller inte någon särskild semesterersättning eftersom han eller hon anses utöva sitt uppdrag på heltid och alltid. Enligt den praxis som utvecklats är man ytterst restriktiv med att bevilja tjänstledighet för att fullgöra verksamhet utanför . Detta förslag avser inte att ändra på den praxisen. När det gäller ledighet av andra skäl bör man även i fortsättningen vara mycket återhållsam. Det förekommer dock tillfällen när en ledamot bör kunna vara ledig från uppdraget och då det kan framstå som stötande om han eller hon trots det får sitt arvode. Skälet till ledigheten kan vara av olika personliga slag eller andra särskilda skäl. Förslaget innebär att ledamoten själv skall kunna begära att arvodesavdrag skall göras vid denna typ av ledighet som talmannen kan bevilja som är kortare än en månad. Förslaget innebär alltså ingen ändring av gällande praxis, dvs. att reglerna skall tillämpas ytterst restriktivt och endast då det finns särskilda skäl. ledamöter får sitt mandat av väljarna i samband med val. Det är ledamotens ansvar att leva upp till detta förtroende. I nästa val avgör väljarna om förtroendet skall förnyas. Det innebär att varje ledamot - i samarbete med sitt parti - själv avgör hur han eller hon skall sköta sitt uppdrag under löpande valperiod, vilka prioriteringar som skall göras och på vilket sätt arbetsinsatsen skall genomföras. Det finns inga formella krav på hur stor arbetsinsats en ledamot skall göra. Det bör också noteras att det inte finns några generella regler om beslutsförhet i , dvs. krav på att ett minsta antal ledamöter måste närvara i kammaren för att skall kunna fatta ett beslut. Vid ledighet som är kortare än en månad under tid då arbetsplenum pågår bör därför införas en möjlighet för ledamoten att begära arvodesavdrag för det antal dagar som ledigheten omfattar. Avdrag bör beräknas på grundval av arvodet och tilläggsarvodet delat med antalet kalenderdagar . Ändringen bör göras både beträffande arvoden enligt ersättningslagen och enligt arvodeslagen. Ändringen avser alltså månadsarvodet och eventuella tilläggsarvoden för vice talmän, utskottsordförande och vice utskottsordförande samt arvoden för de uppdrag som betalas ut av riksdagsförvaltningen, dvs. uppdrag inom riksdagsstyrelsen, svenska delegation, och . Uppdrag som ersätts enligt arvodeslagen och som inte är direkt kopplade till riksdagsuppdraget berörs inte av ändringsförslaget (riksbank, styrelsen i och Stiftelsen ). De här uppdragen förutsätter inte att man är riksdagsledamot. Vidare är det gängse att man betraktar ersättningen för den här typen av uppdrag som en ersättning på årsbasis men som betalas ut . Det finns därför ingen anledning att föreslå att det skall göras något arvodesavdrag i dessa fall. Det skall inte göras något arvodesavdrag när man inte har beviljats någon formell ledighet och i stället tillämpar kvittningsförfarandet. 5.9.1 Gällande bestämmelser, m.m. Om en ledamot är ledig från sitt uppdrag på grund av sjukdom eller får föräldrapenning eller tillfällig föräldrapenning, görs avdrag från riksdagsarvodet och de tilläggsarvoden som utgår enligt ersättningslagen. Något avdrag görs däremot inte beträffande de arvoden som betalas till en riksdagsledamot enligt lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ (arvodeslagen). En riksdagsledamot får enligt ersättningslagen ett månadsarvode som fastställs av , . Vidare betalas tilläggsarvode till vice talman , till utskottsordförande och till vice utskottsordförande av ledamotsarvodet (3 kap. 1 och 2 §§). Av lagen framgår att avdrag skall göras på riksdagsarvodet och eventuella tilläggsarvoden om en ledamot är ledig från sitt uppdrag på grund av sjukdom eller får föräldrapenning eller tillfällig föräldrapenning i enlighet med de bestämmelser som gäller för arbetstagare hos . Avdrag skall dock beräknas på grundval av arvodet och tilläggsarvodet delat med antalet kalenderdagar (3 kap. 4 §). I arvodeslagen finns bestämmelser om bl.a. arvode, sammanträdesarvode och ersättning för inkomstförlust för vissa uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Enligt föräldraledighetslagen (1995:584) kan en förälder vara helt ledig från arbetet tills barnet är , oavsett om föräldrapenning betalas ut eller inte. Arbetstagare i omfattas av Allmänt löne- och förmånsavtal för och dess myndigheter. Bestämmelserna i detta avtal säger att löneavdrag görs i viss omfattning vid föräldraledighet. 5.9.2 Arvodesavdrag vid sjuk- och föräldraledighet Riksdagsstyrelsens förslag i korthet Det föreslås att avdrag på arvodet skall göras dels vid föräldraledighet även om ingen ersättning betalas från , dels vid sjukdom och föräldraledighet på de ersättningar som riksdagsförvaltningen betalar för uppdrag enligt arvodeslagen, dvs. uppdrag i riksdagsstyrelsen, svenska delegation, och . Som redogjorts för (se avsnitt 5.8.1) skall en ersättare utöva en riksdagsledamots uppdrag om ledamoten får ledigt för av minst en månad. Det innebär att en riksdagsledamot som beviljats en sådan tjänstledighet inte är behörig att utöva sitt uppdrag. Hans eller hennes uppdrag fullgörs då av en ersättare och av de suppleanter som utsetts för ledamoten i det utskott han eller hon normalt tjänstgör i. Ersättaren blir suppleant i det utskott som ledamoten tjänstgör i som ordinarie ledamot. På samma sätt fullgörs ledamotens uppdrag i dessa situationer av de suppleanter som tillsatts i styrelser och nämnder, eftersom ledamoten inte heller här är behörig att delta.