frsrdg · GT04RS4 · 2006-01-01 00:00:00 — Enligt bestämmelserna i ersättningslagen får arvodesavdrag bara göras i de fall där någon är föräldraledig och får föräldrapenning eller tillfällig föräldrapenning. Eftersom man kan vara föräldraledig utan att någon ersättning för detta betalas ut från , bör reglerna i ersättningslagen anpassas till gällande bestämmelser för arbetstagare hos . Det innebär att arvodesavdrag bör göras för de dagar som ledamoten inte är i tjänst på grund av att han eller hon är föräldraledig. görs inga avdrag vid sjukdom eller föräldraledighet på de ersättningar som betalas ut enligt arvodeslagen till en riksdagsledamot. I linje med bestämmelserna i ersättningslagen bör det inte heller utgå några arvoden enligt arvodeslagen när en riksdagsledamot på grund av sjukdom eller föräldraledighet inte kan fullgöra sitt uppdrag. Det bör därför införas en bestämmelse i arvodeslagen som motsvarar den i ersättningslagen om arvodesavdrag. Ändringen avser bara de uppdrag som arvoderas via riksdagsförvaltningen och som förutsätter att man är riksdagsledamot, dvs. uppdrag inom riksdagsstyrelsen, svenska delegation, och . Uppdrag som ersätts enligt arvodeslagen och som inte är direkt kopplade till riksdagsuppdraget berörs inte av ändringsförslaget, dvs. uppdrag som ledamot i riksbank, styrelsen i och Stiftelsen . De här uppdragen förutsätter inte att man skall vara riksdagsledamot. Vidare är det gängse att man betraktar ersättningen för den här typen av uppdrag som en ersättning på årsbasis men som betalas ut . Det finns därför ingen anledning att föreslå att det skall göras något arvodesavdrag i dessa fall. En s.k. korttidsersättare är den som ersätter annan ledamot än talmannen, ett statsråd eller en statssekreterare. En korttidsersättare kallas in när en ledamot kommer att vara frånvarande under minst (3 kap. 1 § regeringsformen och 1 kap. 6 och 7 §§ riksdagsordningen). De regler i ersättningslagen som gäller för korttidsersättarna är bestämmelserna om arvode (3 kap.), resekostnadsersättning (4 kap.), traktamente (5 kap.), kostnadsersättning och viss teknisk utrustning (6 kap.) samt försäkrings- och sjukvårdsförmåner (15 kap.). Bestämmelserna tillämpas endast som ersättaren enligt bevis (ersättarbevis) från kammarkansli skall fullgöra uppdraget. Om uppdraget upphör tidigare tillämpas bestämmelserna i de uppräknade kapitlen t.o.m. efter den dag uppdraget upphör, dock längst t.o.m. den dag som anges i beviset. De nuvarande bestämmelserna infördes i syfte att stärka de ekonomiska villkoren för korttidsersättarna och garantera dessa att en viss minsta tid ersätts även om uppdraget av en eller annan anledning upphör före den tid som anges i ersättarbeviset I genomsnitt är cirka åtta till tio korttidsersättare i tjänst. Det har blivit mer vanligt att ledamöter tar tjänstledigt i , i synnerhet för att vara föräldralediga. För övriga ersättare gäller samma bestämmelser som för en ledamot (1 kap. 1 § 3). 5.10.2 Semesterkompensation till ersättare Riksdagsstyrelsens förslag i korthet Ersättare bör kunna kompenseras för de semesterdagar som går förlorade hos den ordinarie arbetsgivaren till följd av ersättarens tjänstgöring i . Sådan kompensation skall endast ges ersättare som tjänstgjort än . Den som tjänstgjort skall endast få ersättning för den del av perioden som inte uppgår till hela tolvmånadersperioder. Överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag. Ingen remissinstans har haft synpunkter på förslaget. En ersättare som tjänstgör för en tjänstledig ledamot förlorar vanligtvis betalda semesterdagar hos sin ordinarie arbetsgivare. betalar inte ut någon särskild kompensation för dessa semesterdagar. betalar inte heller någon semesterersättning för den tid som ersättaren tjänstgör i . Riksdagsstyrelsen anser att en ersättare bör kompenseras för de betalda semesterdagar som går förlorade till följd av tjänstgöringen i och som han eller hon inte kan tillgodogöra sig under sin uppdragstid. Ersättaren bör därför kunna ansöka hos riksdagsförvaltningen om sådan kompensation. Det bör enligt riksdagsstyrelsens uppfattning inte betalas ut någon ersättning när en ersättare tjänstgjort en hel tolvmånadersperiod eftersom han eller hon då fått ledamotsarvode . En ledamot anses nämligen fullgöra sitt uppdrag på heltid och har således inte formellt rätt till någon semester. Inte heller bör det betalas någon sådan kompensation till en ersättare som tjänstgjort en hel mandatperiod. Kompensationen bör alltså betalas endast för den tid som inte uppgår till en hel tolvmånadersperiod. Det innebär att den som tjänstgör t.ex. ersätts för den förlorade semestern . Den som tjänstgör i t.ex. 18 månader ersätts endast som överstiger 12 månader. Motsvarande gäller för dem som tjänstgör mer än 24 osv. Det naturliga sättet att beräkna kompensationen vore att arbetsgivaren intygar hur många betalda semesterdagar som har gått förlorade samt till vilken summa. När det gäller ersättare som är egna företagare skulle man kunna beräkna ersättningen på grundval av den sjukpenninggrundande inkomsten. Riksdagsstyrelsen föreslår att det i en tillämpningsföreskrift närmare anges hur kompensationen för de betalda semesterdagarna skall beräknas. Enligt 9 kap. 5 § riksdagsordningen skall beslut i förvaltningsärende som fattats av organ vid överklagande prövas av Regeringsrätten i de fall som särskilt anges av och i övrigt av . Av 5 och 8 §§ lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvalningen och myndigheter framgår att överklaganden av beslut enligt bl.a. ersättningslagen prövas av . Överklagande av beslut om inkomstgaranti som fattats av SPV prövas däremot enligt 22 a § förvaltningslagen (FL) av allmän förvaltningsdomstol, dvs. är ordningen sådan att riksdagsförvaltningen fattar beslut om rätten till inkomstgaranti medan den fortsatta handläggningen sker hos SPV (se avsnitt 5.6). Detta innebär att överprövningen av beslut om inkomstgaranti enligt dagens regler skall göras i olika instanser beroende av vilken myndighet som har fattat beslutet. En grundläggande rättssäkerhetsgaranti är att tvistefrågor skall kunna prövas av domstol. I artikel 6.1 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () sägs att en tvist om någons civila rättigheter eller skyldigheter alltid skall kunna prövas av domstol. Domstolen skall vara oberoende och opartisk och ha inrättats enligt lag. Vidare skall förfarandet vara korrekt och rättvist. Förfarandet skall också vara muntligt och offentligt, men i vissa fall får undantag härifrån göras. Domstolsprövningen skall ske inom skälig tid och domen skall avkunnas offentligt. När det gäller tvister om civila rättigheter och skyldigheter har slagit fast att artikel 6 är tillämplig om det föreligger en reell och seriös tvist mellan en enskild - fysisk eller juridisk - person och en annan person eller en myndighet, tvisten gäller en rättighet som har sin grund i den nationella rätten, och denna rättighet kan karakteriseras som en civil rättighet. Konventionen kräver alltså att var och en skall vara berättigad till en opartisk och offentlig rättegång inom skälig tid inför en oavhängig och opartisk domstol. Av praxis följer att som domstol enligt konventionen godkänns även organ som betecknas som nämnder, råd, tribunaler m.m. så länge kraven som ställs på en domstol är uppfyllda. Av avgörande betydelse är att sammansättningen garanterar en opartisk prövning. Ledamöterna skall därför vara fristående i förhållande till parterna och inte ha något eget intresse i de frågor som är föremål för bedömning. Det räcker inte med att ledamöterna rent faktiskt kan anses som opartiska (s.k. subjektiv opartiskhet). Det får inte heller finnas yttre omständigheter som kan göra att ledamöternas opartiskhet ifrågasätts (s.k. objektiv opartiskhet). Att intresseledamöter eller experter i form av offentliganställda tjänstemän deltar i prövningen är accepterat så länge prövningen är att anse som opartisk. Ledamöterna skall dock inte vara möjliga att avsätta förrän . Någon i organet måste däremot ha domarkompetens. leds av en ordförande som skall vara eller ha varit ordinarie domare och som inte får vara ledamot av . Nämnden består också av fyra andra ledamöter som väljs inom för en valperiod. För ordföranden skall finnas ersättare (9 kap. 5 § riksdagsordningen). utgör en självständig förvaltningsmyndighet helt fristående från . Nämndens verksamhet innefattar myndighetsutövning mot enskild. Förvaltningslagen är tillämplig på handläggningen av ärenden i nämnden. Enligt lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter (lag) är det beslut i personalärenden, bl.a. tjänstetillsättningar (2 och 3 §§), beslut i ärenden om utlämnande av handlingar eller uppgifter (4 §) och beslut i ärenden om ekonomiska förmåner till riksdagsledamöter m.fl. (5 §) som får överklagas. Handläggningen i nämnden innebär enligt förvaltningslagen att beslut får överklagas endast av den som beslutet angår och om det gått honom emot (22 § FL). Överklagandet skall vara skriftligt och ges in till den myndighet som meddelat beslutet. Skrivelsen skall ha kommit in dit från den dag då klaganden fick del av beslutet (23 § FL). Överklagande av sådant beslut om tjänstetillsättning som tillkännages genom anslag skall dock göras från den dag då beslutet anslogs (8 § lag). Den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet prövar om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in , skall myndigheten enligt huvudregeln avvisa den (24 § FL). Ett sådant beslut kan överklagas (30 § FL). Om överklagandet inte avvisas skall den myndighet som har meddelat beslutet överlämna skrivelsen och övriga handlingar till (25 § FL). Den myndighet vars beslut överklagats får yttra sig över överklagandet. Ett ärende avgörs i regel inte i förrän klaganden eller annan part har fått tillfälle att i sin tur yttra sig över myndighetens svar och andra uppgifter som har tillförts ärendet av någon annan. I tjänstetillsättningsärenden får den som förordnats tillfälle att yttra sig. Ärendena avgörs i nämnden efter föredragning av en sekreterare. Muntlig förhandling förekommer. Nämnden är enligt 9 § lag beslutför med ordföranden och tre övriga ledamöter. Ledamot eller suppleant som deltar i beslutet får reservera sig och anteckna avvikande mening. Den som inte reserverat sig anses enligt förvaltningslagen ha biträtt beslutet. I samband med att riksdagsstyrelsen föreslog bl.a. att utbetalningen av inkomstgaranti skulle överföras till SPV ifrågasatte Lagrådet, efter det att remitterat ärendet dit, om (numera ) uppfyllde kraven på en opartisk och oavhängig domstol i artikel 6 i . Lagrådet anförde bl.a. att det inte finns några garantier för att förfarandet inför nämnden fullt ut motsvarar konventionskraven eftersom nämnden saknar processregler. Dessutom anförde Lagrådet att fyra ledamöter själva är riksdagsledamöter och att vissa av de beslut som fattas i fråga om inkomstgaranti kan tänkas få betydelse för dessa ledamöter själva eller deras anhöriga (protokoll vid sammanträde ). ansåg att frågan om tillgång till domstolsprövning av inkomstgarantiärenden, men även andra ärendeslag, borde tas upp i samband med den översyn av ersättningslagen och företrädarlagen som förbereddes inom riksdagsförvaltningen. Utskottet utgick från att en sådan allmän och förutsättningslös översyn skulle komma till stånd. följde utskottet (bet. 2002/03:KU14, rskr. Riksdagsstyrelsens förslag i korthet Riksdagsstyrelsen föreslår uttryckliga regler i ersättningslagen om var och hur man överklagar ersättningsbeslut av riksdagsförvaltningen, och . Alla beslut om inkomstgaranti bör överklagas till en och samma instans, dvs. Det saknas enligt riksdagsstyrelsen skäl att ändra sammansättningen i , varför nämnden skall bestå i sin nuvarande utformning. förslag överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag om uttryckliga överklaganderegler. Kommittén föreslog att sammansättningen i skulle ändras. Av andra skäl än kommitténs, finner riksdagsstyrelsen inte skäl till någon sådan ändring. Riksdagsstyrelsens skäl för detta ställningstagande framgår i det följande. har yttrat sig över förslagen som berör överprövningen av beslut och föreslagit att andra lösningar övervägs såsom att ha en särskild sammansättning i de ärenden som gäller ekonomiska förmåner till ledamöterna eller att låta beslut i dessa ärenden ankomma på domstolsväsendet. Övriga remissinstanser har inte framfört några synpunkter på förslagen. hade i uppdrag att undersöka om det behövs uttryckliga regler om möjligheterna för riksdagsförvaltningen att ompröva sina beslut. Uppdraget omfattade också att se till behovet av en omprövningsregel som innebär att omprövning får ske även om beslutet är till nackdel för den enskilde. Kommittén konstaterade att riksdagsförvaltningen kan reglera felaktiga utbetalningar med stöd av förvaltningslagens bestämmelser om omprövningsmöjligheter och omprövningsskyldigheter samt med stöd av rätten till omprövning enligt sedvanerätten. Kommittén ansåg därför att det inte fanns skäl att vid sidan av dessa regler införa någon specialbestämmelse i ersättningslagen som innebär en allmän omprövningsrätt. I sammanhanget framhölls också möjligheterna enligt 13 kap. 21 och 22 §§ ersättningslagen att återkräva för mycket utbetald inkomstgaranti (2004/05:URF2 s. 114-118). Riksdagsstyrelsen har ingen annan uppfattning än i denna fråga. I ersättningslagen finns inga bestämmelser om överklagande. Riksdagsstyrelsen anser, som föreslagit, att det av lagtexten klart bör framgå vart man skall vända sig om man vill överklaga något beslut som fattats i en ersättningsfråga. Det föreslås därför att uttryckliga överklaganderegler införs i ersättningslagen. Även hur man skall göra när man överklagar skall framgå av lagen. överfördes handläggningen av vissa frågor om inkomstgaranti från riksdagsförvaltningen till (), dvs. själva utbetalningen och därmed sammanhängande frågor. Med stöd av det avtal som upprättats mellan förvaltningen och SPV kan SPV i dessa frågor besluta i eget namn (försl. 2001/02:RS3, bet. 2002/03:KU14, rskr. 91 samt dnr RD 712-5437-2002/03). är alltså ordningen sådan att riksdagsförvaltningen fattar beslut om rätten till inkomstgaranti medan den fortsatta handläggningen sker hos SPV. Allmänt gäller, som redovisats i avsnitt 5.11.1, enligt lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter att överklagande av beslut enligt ersättningslagen prövas av . Det innebär att de inkomstgarantibeslut som riksdagsförvaltningen fattar kan överklagas till nämnden. Däremot skall de beslut som SPV fattar om inkomstgaranti enligt 22 a § förvaltningslagen överprövas av allmän förvaltningsdomstol, dvs. Överprövningen av beslut om inkomstgaranti skall alltså ske i olika instanser beroende på vilken myndighet som har fattat beslutet. Riksdagsstyrelsen har föreslagit att skall vara det organ som prövar jämkningsfallen enligt den föreslagna jämkningsregeln för inkomstgaranti (se avsnitt 5.6.2). består av tre ledamöter, varav en är ordförande. Nämndens ledamöter utses av riksdagsstyrelsen. Nämnden är en myndighet under . Enligt gällande principer skulle man kunna låta överpröva arvodesnämnds beslut. Att en nämnd skall pröva överklaganden av en annan nämnds beslut, där båda nämnderna lyder under , framstår enligt riksdagsstyrelsens uppfattning inte som en bra ordning. För att skapa ett enhetligt system för att överklaga beslut om inkomstgaranti föreslår riksdagsstyrelsen, som också föreslagit som en lösning, att alla sådana beslut skall överklagas till en och samma instans, nämligen allmän förvaltningsdomstol. På så sätt kommer alla beslut om inkomstgaranti, oavsett vilket organ som fattat beslutet (riksdagsförvaltningen, SPV eller ), att överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detta innebär att konventionskraven på rätten till domstolsprövning av en civil rättighet, vilket inkomstgaranti får anses utgöra, säkerställs. Som riksdagsstyrelsen återkommer till nedan, betyder det också att det inte är nödvändigt att ändra sammansättningen i . Om en inkomstgarantitagare är missnöjd med SPV:s utbetalningsbeslut kan han eller hon enligt 22 a § förvaltningslagen överklaga detta beslut hos allmän förvaltningsdomstol, dvs. Länsrättens beslut i frågan kan i sin tur överklagas hos kammarrätten. För att kammarrätten skall pröva länsrättens avgörande krävs prövningstillstånd. det är av vikt för rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt, anledning förekommer till ändring i det slut vartill länsrätten kommit eller det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet. har anfört att frågan om att krav på prövningstillstånd i frågor som rör inkomstgaranti bör övervägas. En allmän princip inom förvaltningsprocessen är att det krävs prövningstillstånd för att kammarrätten skall pröva ett överklagande av ett beslut som länsrätten meddelat. Som ovan redovisats krävs det enligt förvaltningslagen prövningstillstånd för att överpröva ett beslut som ursprungligen meddelats av SPV och som överklagats från länsrätt till kammarrätt. Förvaltningslagens krav på prövningstillstånd gäller enbart för de mål som överklagats från länsrätt till kammarrätt med stöd av 22 a § FL. Finns särskilda bestämmelser om överklagande till länsrätt, skall det enligt 34 a § förvaltningsprocesslagen framgå av de bestämmelserna om det krävs prövningstillstånd för överklagande till kammarrätt. Förvaltningslagen ställer enligt ovan krav på prövningstillstånd i kammarrätten. Likaså är det en allmän förvaltningsprocessrättslig princip. Med hänsyn till detta och att det föreslås överklaganderegler i ersättningslagen, finner riksdagsstyrelsen att det bör införas krav på prövningstillstånd för att kammarrätten skall pröva ett överklagande av ett länsrättsbeslut om inkomstgaranti. överprövar beslut i vissa personalärenden inom (till största delen tjänstetillsättningar), ersättningsfrågor och utlämnande av en handling eller en uppgift. Nämnden handlägger ett fåtal ärenden . Det framstår enligt riksdagsstyrelsens mening inte som särskilt praktiskt att då ha olika sammansättningar i pröva olika kategorier av ärenden. Riksdagsstyrelsen föreslår nu att alla inkomstgarantibeslut skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol. och uppmärksammat har den s.k. föreslagit att det inte längre skall gå att överklaga anställningsbeslut, fattade av myndigheter under regeringen, till regeringen. Att komma i fråga för en viss tjänst kan emellertid inte anses utgöra någon civil rättighet i mening. Inte heller kan rätten att ta del av en viss handling eller uppgift anses göra det. Däremot skulle rent teoretiskt kunna pröva överklaganden av andra ersättningsbeslut enligt ersättningslagen, t.ex. reseersättningar, som får betraktas som civila rättigheter enligt konventionen. Det har i varje fall inte förekommit att (tidigare ) har prövat något sådant överklagande. Om nämnden framöver huvudsakligen skall pröva personalfrågor och frågor om utlämnande av handlingar och uppgifter, finner riksdagsstyrelsen att det nu saknas skäl att ändra sammansättningen i . Den kan därför bestå i sin nuvarande utformning. Riksdagsstyrelsens förslag i korthet Lagändringarna beträffande inkomstgaranti föreslås träda i kraft . Dock skall de nya reglerna om beräkningen av inkomstgaranti på endast grundarvodet garantitid inte tillämpas på de ledamöter som avgår i och med valet eller de som tidigare fått beslut om rätt till inkomstgaranti. Övriga lagändringar bör enligt förslaget träda i kraft fr.o.m. den nya valperioden . förordade att den nya föreslagna lagen och övriga lagändringar skulle träda i kraft . Utredaren har inte lämnat något förslag i denna del. Inte någon har invänt mot förslagen. Lagändringarna bör träda i kraft möjligt. är det val till . Det framstår därför som lämpligast att införa de nya reglerna fr.o.m. den nya valperioden. Vissa lagändringar är dock så angelägna att de bör omfatta även de ledamöter som lämnar efter . Riksdagsstyrelsen föreslår därför att lagändringarna som rör inkomstgaranti träder i kraft . föreslog att inkomstgarantin skall beräknas på endast grundarvodet samt att detta skall gälla alla beslut om inkomstgaranti som meddelats efter ikraftträdandet, som enligt kommittéförslaget skulle vara . Det skulle ha inneburit att nuvarande ledamöter som avgår efter valet i aktuella fall hade fått inkomstgaranti enligt det nya regelverket. Riksdagsstyrelsen anser dock att de ledamöter som avgår skall få inkomstgaranti beräknad enligt de regler som gäller . Därmed föreslås att de nya reglerna om beräkning av inkomstgaranti på endast grundarvodet garantitid inte skall gälla de ledamöter som avgår i och med valet eller de som tidigare fått beslut om rätt till inkomstgaranti. Övriga lagändringar föreslås träda i kraft och tillämpas första gången för . Förslaget om ändring i riksdagsordningen förutsätter att fattar beslut om ändringen , dvs. enligt röstreglerna om kvalificerad majoritet. 5.13 Konsekvenser av förslagen Förslagen föranleder en del lagändringar. Enligt riksdagsstyrelsens uppfattning medför förslagen sammantagna minskade kostnader för . Flera av förslagen innebär också administrativa förenklingar såväl för riksdagsförvaltningen som för riksdagsledamöterna. Förslagen som riksdagsstyrelsen nu lägger fram syftar till att effektivisera de ekonomiska ersättningssystemen och att skapa ett regelsystem som är bättre anpassat till ledamöternas nuvarande förhållanden. Vissa av förslagen - särskilt de nya traktamentsreglerna och reglerna om kilometerersättning - innebär också administrativa förenklingar såväl för ledamöterna som för riksdagsförvaltningen. Det är omöjligt att göra några exakta kostnadsberäkningar på förslagen. Det beror på bl.a. att personuppsättningen i ändras under och mellan valperioderna, att ledamöternas resor varierar och att antalet garantitagare förändras över tiden. Det föreslagna stockholmstraktamentet och slopandet av förrättningstillägget för endagsförrättningar kommer enligt utredaren att minska kostnaderna för med ca . Däremot blir det fördyringar med ett utökat reseanslag till EU-resor och kostnader för övernattningsbostäder jämte en höjd logiersättning. Utredaren uppskattade dessa kostnader till . Kostnadsutfallet av förslagen som rör inkomstgaranti är svårare att ha någon närmare uppfattning om. Fler kan komma att få rätt till inkomstgaranti som garantin blir lägre garantitid. Borttagandet av kostnadsersättningen och nya regler om arvodesavdrag i vissa fall innebär förstås besparingar. kommer att svara för kostnaderna för de mobiltelefonsamtal som en ledamot gör inom ramen för uppdraget. I denna del torde det bli kostnadsmässigt neutralt för statskassan. Enligt riksdagsstyrelsens uppfattning medför förslagen sammantagna en besparing för . Såvitt avser förslagen till nya traktamentsregler och en enhetlig kilometerersättning, innebär de även en förenkling av den administrativa hanteringen för såväl ledamoten som riksdagsförvaltningen. Den administrativa hantering som kan uppstå för riksdagsförvaltningen och till följd av jämkningsregeln (inkomstgaranti) kan knappast bli av sådan omfattning att det finns skäl att från kostnadssynpunkt särskilt beakta detta. Däremot medför jämkningsregeln viss administration. Detsamma gäller för de utökade reseanslagen. 6.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter 1 kap. 2 a § får kompensera en ersättare för förlorad semester för den del av tjänstgöringen i som understiger . (Jfr 1 kap. 3 § i 2004/05:URF2.) Paragrafen är ny och innebär att en ersättare under vissa förutsättningar kan få ersättning för förlorad semester. Paragrafen har behandlats i avsnitt 5.10. 3 kap. 3 § Ledamotsarvode och tilläggsarvode anses som inkomst av anställning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension och lagen (1991:1047) om sjuklön.