frsrdg · GT04RS3bil5 · 2006-01-01 00:00:00 — i en ny tid Sex rapporter till 2002 års I syfte att få ett kvalificerat underlag för ställningstaganden har kommittén fortlöpande under arbetet genomfört olika undersökningar. I denna bilaga till huvudbetänkande redovisas de större undersökningar som kommittén låtit göra. lät till exempel genomföra en undersökning med samtliga riksdagsledamöter om riksdagsarbetet och arbetsformer , vilken redovisats i två rapporter till kommittén. Kommittén har vidare låtit genomföra en undersökning om utskottens arbetsuppgifter, arbetssätt och arbetsbelastning. Kommittén har också låtit sammanställa en forskningsöversikt om riksdagsuppdraget ur ett genusperspektiv, vilken presenterades vid ett offentligt seminarium i . Totalt är det sex rapporter som beställts av . En kortare redogörelse för respektive undersökning lämnas i det följande. har studerat medborgarnas och riksdagsledamöternas bedömningar av starka och svaga sidor. Genom att ställa likalydande frågor till medborgare och riksdagsledamöter om hur sköter sina huvudfunktioner kan jämförelser göras mellan väljares och uppfattningar om starka och svaga sidor. Riksdagsledamöter gör i de allra flesta fall mer positiva bedömningar än medborgarna av hur hanterar olika uppgifter. Om fem av uppgifter är ledamöternas bedömning huvudsakligen positiv: att övervaka regeringens arbete, att fatta avgörande beslut, att avspegla åsiktsfördelningen bland väljarna, att ta initiativ i frågor som inte tas upp av regeringen samt att bevaka utvecklingen inom EU. För två uppgifter är andelen riksdagsledamöter som tycker att hanterar uppgifterna dåligt större än andelen som tycker att hanterar dessa uppgifter bra. Det gäller uppgifterna att vara central debattarena och att förutse framtida problem innan de blir akuta. har riksdagsledamöternas egna bedömningar av och ledamöter blivit mer positiva i fyra fall och mer negativa i tre. I studien visas också att riksdagsledamöter och medborgare rangordnar uppgifterna efter bedömningen av hur väl de fullgörs på ett likartat sätt, även om rangordningarna var mer överensstämmande 1998. Riksdagsledamöter och medborgare är till exempel överens om vilka två uppgifter som hanterar bäst (fatta avgörande beslut och övervaka regeringen). Likaså är medborgare och folkvalda överens om att inte är särskilt bra på att förutse framtidens problem. Studien visar också på en markant skillnad när det gäller uppgiften att avspegla åsiktsfördelningen bland väljarna. Medborgarna är inte lika positiva i sina bedömningar av denna uppgift som riksdagsledamöterna. En annan viktig slutsats är att politiska val tenderar att fungera som motorer för utvecklingen av förtroendet för . Förtroendet stiger under valåren för att falla tillbaka något året därpå. En viktig slutsats på samma område är att det finns skäl att se förtroendet för nationella parlament i ljuset av hur människor uppfattar att parlamenten hanterar olika uppgifter. Människors allmänna och generella bedömning av förtroendet för visade sig vara starkt kopplat till de bedömningar som görs av hur hanterar de funktioner institutionen har i det representativa styrelseskicket. Medborgarnas förtroende för har säkert flera förklaringar. Det står dock klart att förtroendet i inte ringa utsträckning bestäms av bedömningarna av hur hanterar ett antal olika uppgifter. Ett sådant resultat pekar på att förtroendet för inte är oberoende av institutionella spelregler och de eventuella institutionella brister som omger det parlamentariska arbetet. På Riksdagskommitténs uppdrag genomförde en särskild undersökning om utskottens arbetsformer och arbetsbelastning. I undersökningen ingår totalt tio indikatorer på utskottens arbetsbelastning. Bland indikatorerna återfinns sammanträdestimmar, remitterade propositioner och skrivelser, remitterade motioner, remitterade motionsyrkanden, avgivna reservationer, antal utskottsbetänkanden, antal yttranden, antal trycksidor i betänkandena samt antal faktapromemorior och EU-dokument. Ingen indikator ger i sig en heltäckande bild av hur arbetsbelastningen ser ut i olika utskott, men tillsammans torde de ändå ge en förhållandevis god bild av hur belastat respektive utskott är och skillnaderna mellan utskotten härvidlag. I undersökningen studeras hur utskottens arbetsbelastning har sett ut . Därigenom är det möjligt att säga om eventuella skillnader mellan de olika utskottens arbetsbelastning är stabila eller om de varierar . Den samlade bedömningen i rapporten är att det finns systematiska skillnader mellan utskotten som också är stabila . Vissa utskott tenderar att ha jämförelsevis hög arbetsbelastning i ett antal avseenden. Bland dessa utskott märks främst konstitutions-, finans-, skatte-, justitie-, social- och utbildningsutskotten och miljö- och jordbruksutskottet. Vad gäller finans-, skatte-, justitie-, social- och utbildningsutskotten beror arbetsbelastningen främst på en stor ärendemängd i form av propositioner och/eller motioner, medan miljö- och jordbruksutskotten kännetecknas av att hantera en stor mängd ärenden med koppling till EU. För del hänger den höga belastningen till stor del samman med utskottets granskning av regeringen. Andra utskott tenderar att ha jämförelsevis låg belastning i flera avseenden. Här märks framför allt försvars-, kultur-, arbetsmarknads- och bostadsutskotten. Dessa utskott erhåller i regel färre ärenden (motioner och propositioner) än övriga utskott och de har mycket få EU-relaterade frågor. Skillnaderna i arbetsbelastning korrigeras något genom att utskott med hög belastning har större kanslier med fyra fem föredragande och utskott med låg belastning har mindre kanslier, i vissa fall med endast två föredragande. har uppmärksamhet riktats mot engagemang i forsknings- och framtidsfrågor. I en undersökning har sammanställt uppgifter från utskotten om bland annat i vilken utsträckning forsknings- och framtidsfrågor inryms i utskottsarbetet. I studien avses med forskningsfrågor närmast vad som kan kallas forskning för politik, alltså i vad mån vetenskapligt baserad kunskap ligger till grund för eller på annat sätt är en integrerad del av det politiska arbetet i utskotten. Med framtidsfrågor menas i samma undersökning de frågor som avser konsekvenser av samhällsutvecklingen på () och vilka behov av bland annat politisk handlingsberedskap denna utveckling och dessa konsekvenser ger upphov till. I undersökningen redovisas på vilket sätt utskotten generellt arbetar med forsknings- och framtidsfrågor och vilka synpunkter utskotten och deras kanslier kan ha på hur framgent kan arbeta praktiskt med forsknings- och framtidsfrågor och hur kunskap på denna grund kan utnyttjas och integreras i beslutsfattandet. De flesta av utskotten som medverkade i undersökningen ansåg sig ha väl upparbetade rutiner för hantering av forsknings- och framtidsfrågor. I några fall uppges explicit att forsknings- och framtidsfrågor är en del av utskottets strategiska beslutsfattande. Detta förhållningssätt stämmer väl överens med bedömningen att forsknings- och framtidsfrågor naturligt knyter an till merparten av huvuduppgifter. skiljer sig från övriga utskott genom att forskning är både ett ansvarsområde (forskningspolitik) för utskottet och ett stöd för utskottets verksamhet i allmänhet. Flera olika former för utskottens arbete med forskningsbaserad och framtidsinriktad information kunde identifieras. Inte sällan arbetar utskotten med följande former eller med en kombination av dessa. Utskotten erhåller till exempel forskningsbaserad och framtidsinriktad information i samband med utfrågningar och seminarier, ofta inför behandlingen av en proposition, då man bjuder in forskare och andra experter. Utskotten gör också studiebesök vid universitet, högskolor och sektorsforskningsorgan samt myndigheter som i vissa fall bedriver egen forskning. I arbetet med uppföljning och utvärdering, genom att till exempel lägga ut uppdrag på enskilda forskare eller forskningsinstitutioner eller bilda referensgrupper i vilka forskare ingår, kommer utskott också i kontakt med forsknings- och framtidsfrågor. Kontakter med forskning sker också i andra former, till exempel att ledamöter och kanslipersonal deltar i forskningskonferenser, att ledamöterna får information via interna nyhetsbrev, att ledamöterna medverkar i statliga kommittéer eller i styrelser för forskningsfinansieringsorgan. När det gäller utskottens syn på hur man framgent kan arbeta med forskningsrelaterad och framtidsinriktad information, är det relativt vanligt att man framhåller att utskottets kontakter med forskningen funnit ändamålsenliga former och att man avser att fortsätta ungefär som . Mot denna bakgrund är det inte förvånande att utskotten är återhållsamma med att lämna förslag som syftar till organisatoriska förändringar och samordning. I flera fall säger man explicit att förändringar med sådan inriktning inte behövs; forsknings- och framtidsfrågor bör företrädesvis hanteras i den reguljära organisationen, eventuellt i sammansatta utskott vid behov. framhåller några utskott att intresset för forskningsfrågor bör stimuleras genom till exempel och forskningsdagar inom av det slag som prövats . I studien redovisas några förslag till åtgärder som utskotten lyft fram och som vore ägnade att förbättra den nuvarande situationen. De utskott som har en mer omfattande verksamhet på det här aktuella området anser tämligen samstämmigt att en ökning av olika slags stöd och resurser behövs för att utskotten skall kunna arbeta effektivt med forsknings- och framtidsfrågor. I studien konstateras att utskotten fortlöpande i den reguljära verksamheten arbetar i varierande omfattning och med varierande intensitet med att söka och tolka vetenskapliga rön och framtidsinriktade bedömningar samt att infoga dessa rön och bedömningar i betänkanden och i uppföljnings- och utvärderingsverksamheten. Detta sker i varierande former som de enskilda utskotten bedömer som ändamålsenliga utifrån deras respektive ambitionsnivå, behov och traditioner. Det är därför inte särskilt överraskande att inga långtgående förslag framförs om förändringar på det här aktuella området av till exempel utskottens organisation eller uppgiftsfördelningen dem emellan. Några mer blygsamma förslag befanns ha utskottens stöd. Det gäller framför allt förslagen om en höjning av forsknings- och framtidsfrågornas status i lagstiftningsarbetet, ökad kompetens både på ledamots- och tjänstemannasidan samt ökade materiella resurser i olika hänseenden, eventuellt också förstärkningar av utskottens kompetens och initiativrätt på det aktuella området. Med hjälp av en genomförd undersökning bland samtliga riksdagsledamöter studerar riksdagsledamöternas arbetsförhållanden i och utanför . tidsbudgetstudie med ledamöterna är den fjärde i ordningen. Tidigare undersökningar med motsvarande upplägg har genomförts 1974, 1977 och 1985, vilket möjliggör tidsjämförande analyser . Resultatet av tidsbudgetstudien visar att några större förändringar i riksdagsledamöternas totala arbetssituation inte har skett som kan överblickas. Arbetstiden är fortfarande mycket omfattande och uppgår till i genomsnitt . Några av ledamöternas uppgifter har ökat kraftigt i tidsomfattning. Det gäller kontaktverksamhet och uppvaktningar i form av sammanträffanden med grupper av olika slag och besök av enskilda. I den kategorin inräknas också besvarande av brev och är undersökning, även besvarande av e-post. En annan kategori som tar betydligt större tid i anspråk 2004 jämfört med är föredrag och mediemedverkan samt det allmänna inläsnings- och studiearbetet. Ytterligare uppgifter som ökat i omfattning är deltagande i kammardebatten, utskottsarbetet, riksdagsgruppsarbetet och partiarbetet i övrigt. Att följa kammardebatten och arbeta med kommunala uppdrag har däremot blivit allt mindre tidskrävande uppgifter för riksdagsledamöterna. Också tiden som ledamöterna lägger ned på deltagandet i statliga utredningar och styrelser samt i organisationer av olika slag har minskat. Materialet utvisar tydliga skillnader mellan partierna. Den genomsnittliga arbetstiden är lägst för tre största partier (s, m och fp). Ledamöterna i och är de som uppger den högsta genomsnittliga tiden för arbetsuppgifter med anknytning till riksdagsuppdraget (60 respektive ). Skillnaderna mellan kvinnor och män är däremot liten; riksdagsmännen uppger sig arbeta i genomsnitt mer än riksdagskvinnorna. har en majoritet av ledamöterna varit kommunpolitiskt aktiva före invalet i . Andelen ledamöter som efter invalet är fortsatt aktiva i kommun- eller landstingspolitiken har dock minskat kraftigt sedan tvåkammartiden. Andelen ledamöter med kommunala eller landstingskommunala uppdrag minskade markant . Därefter har utvecklingen varit relativt oförändrad. Ungefär var tredje ledamot () har någon typ av kommunalt uppdrag. Ledamöterna i är nöjda med arbetet som riksdagsledamot. Andelen ledamöter som uttrycker trivsel har tydligt ökat . Knappt hälften () av ledamöterna ansåg sig trivas mycket bra med uppdraget som riksdagsledamot 1985. var den andelen högre (). Ledamöter vill öka möjligheterna att få tid för möten och kontakter med människor, såväl enskilda väljare som organisationer, särskilt i valkretsen. Dessutom vill ledamöterna ägna mer tid åt opinionsbildande arbete och långsiktigt arbete. Det internationella arbetet, såväl inom som utom Europeiska unionen, framstår också som en uppgift ledamöterna generellt sett önskar ägna mer tid åt. Ett antal punkter står på listan över vilka uppgifter ledamöterna skulle vilja ägna mindre tid åt. De valda önskar generellt sett minska omfattningen av tid som läggs ned på kontorsgöromål, administration och sammanträden. Arbetet i valkretsen är centralt i riksdagsuppdraget. Enligt vad som framkommer i studien av riksdagsledamöternas arbetsvecka önskar många ledamöter öka sin tid för valkretsorienterat arbete. och undersökning analyseras bland annat riksdagsledamöternas arbete i valkretsen. I den representativa demokratin antas medborgarna påverka politikens utformning genom att rösta på partier och politiker. Mellan valen är det sedan de folkvalda representanterna som sköter beslutsfattandet. En väl fungerande representativ demokrati utesluter dock inte att de politiska representanterna är lyhörda och kommunicerar med medborgarna även mellan valen. Tvärtom förenas olika demokratiteorier i uppfattningen om kontakternas centrala värde. Kontakter mellan väljare och valda kan ha olika syften. För de valda representanterna handlar kontakterna om att informera sig om sakförhållanden, att lyssna av folkopinionen och att motivera de politiska besluten. I studien undersöks för det första hur de svenska riksdagsledamöterna ser på sin roll som representanter mellan valen och då främst hur de ser på sin relation till medborgarna och till de väljare som har valt dem. Vilka uppfattningar har riksdagsledamöterna själva om behovet av kontakter med medborgarna och vilka eventuella skillnader finns det mellan olika typer av riksdagsledamöter? För det andra kartläggs vad riksdagsledamöterna faktiskt gör mellan valen i dessa avseenden och i vilken utsträckning de lever upp till de egna idealen om vad som karakteriserar en lyhörd mellanvalsrepresentant. Det är tre huvudresultat som lyfts fram i studien. För det första har partiet inte längre samma dominerande ställning i riksdagsledamöternas representationsideologier. Det andra huvudresultatet av undersökningen är att mellanvalskontakter med olika medborgargrupper successivt har blivit ett viktigare inslag i riksdagsledamöternas arbetsuppgifter. Riksdagsledamöterna lägger allt större vikt vid mellanvalskontakter med den egna valkretsen, men även andra typer av medborgarkontakter har blivit vanligare. För det tredje visar studien att riksdagsledamöterna i sin mellanvalskommunikation med den egna valkretsen är goda tvåvägskommunikatörer. Enligt ledamöterna är det i dessa sammanhang viktigt att informera om det pågående arbetet i men det är också viktigt att informera sig om problemen på hemmaplan. Uppdraget som riksdagsledamot är speciellt. som riksdagsledamöterna är folkvalda och i förväntas representera sina partier och sina väljare, är även en arbetsplats där politiker och tjänstemän arbetar nära varandra. För tjänstemännen gäller den arbetsrättsliga lagstiftningen om jämställdhet, medan motsvarande inte gäller för riksdagsledamöterna. arrangerade tillsammans med ett offentligt seminarium om riksdagsuppdraget ur genusperspektiv. Till grund för seminariet, som syftade till att utgöra ett led i en fördjupad diskussion om hur arbetsförhållandena mellan manliga och kvinnliga ledamöter ser ut och kan förbättras, låg en forskningsöversikt författad av . Ett led i arbetet med att bidra till ökad kunskap och förståelse av kvinnliga riksdagsledamöters situation och villkor i är att kartlägga befintlig forskning på området. Genom kartläggning av forskning kan kunskapsluckor identifieras och särskild uppmärksamhet riktas mot dessa områden. Om vissa områden däremot är välutforskade kan kunskapsbehovet bestå i att ställa andra frågor och anlägga nya perspektiv. Ur en forskningsöversikt finns även möjlighet att härleda teoretiskt förankrade problemställningar och konkreta forskningsuppgifter. En utgångspunkt har varit att forskning om primärt härbärgeras inom ämnet statsvetenskap. Översikten tar därför sin utgångspunkt i statsvetenskaplig forskning och kompletterar med forskning från andra discipliner. Internationella studier om nationella parlament ur ett genusperspektiv inkluderas också i studien. Primärt lyfter fram forskning om den svenska men utblickar görs också mot andra nordiska parlament. Forskning om övriga nationella parlament bedöms som mindre relevanta i detta sammanhang, eftersom kvinnorepresentation i de nordiska parlamenten skiljer sig stort från övriga nationella parlament. Däremot inkluderas svenska och nordiska kommunstudier som bedöms som relevanta. I forskningsöversikten konstateras att det finns begränsad kunskap om kvinnors villkor och situation i beslutsfattande församlingar. I synnerhet saknas empirisk forskning om kvinnors villkor i ett parlament som det svenska, som med en nästan jämn sammansättning mellan könen skiljer sig från övriga nationella parlament. Den befintliga forskningen har primärt fokuserat kvinnors organisering och väg in i politiken. Däremot finns endast begränsad forskning om effekterna av en ökad kvinnorepresentation. En annan konklusion är att det finns olika förståelser om hur kvinnors villkor och situation i beslutsfattande församlingar skall tolkas, bland annat beroende på att det vuxit fram olika forskningstraditioner, som baseras på olika grundantaganden eller paradigmatiska ramar. En skiljelinje går till exempel mellan mer empiriskt aktörsorienterade forskningstraditioner och mer teoretiserande, strukturorienterade forskningstraditioner. En tredje konklusion är att forskningen om ur ett postmodernt inspirerat genusperspektiv är begränsad. Det är viktigt att själv tar ett ansvar för forskning om som institution. har i sitt huvudbetänkande diskuterat på vilket sätt detta låter sig göras i ett längre tidsperspektiv. De nu avrapporterade studierna och undersökningarna behöver inte vara de enda, utan kan behöva följas upp med andra kompletterande studier eller av nya motsvarande studier. Undersökningar och specifika forskningsresultat kan ge ett viktigt bidrag i arbetet att reformera arbetsformerna för den representativa demokratins viktigaste institution, . starka och svaga sidor13 Förtroendet för över tid15 Medborgares och riksdagsledamöters bedömning av riksdagen19 Principer för utskottsväsendet och dess organisering30 Tidigare undersökningar av utskottens organisation och arbetssituation33 Riktlinjer för utskottens arbetsformer40 Antal utskott och ledamöter41 Kanslierna och deras personal44 Antal sammanträden och sammanträdestimmar47 Samband mellan sammanträdestid och ärendemängd med mera52 Sammanträdenas form och innehåll55 Planering av utskottens sammanträden57 Trycksidor i utskottens produktion67 Förenklad motionshantering omfattning och erfarenheter69 Förekomst av muntlig information och informella samråd84 Utskottens och deras kansliers interna arbete med EU-frågor86 Kontakter med andra utskott inom EU87 Inrikes och utrikes kontakter88 Belastning i olika avseenden92 Belastning i förhållande till kansliresurser104 Bedömning avseende utskottens arbetsbelastning106 Utskottens arbete med forsknings- och framtidsfrågor124 Samspelet mellan forskning och politik125 Hur utskotten arbetar med forsknings- och framtidsfrågor127 Synpunkter på och förslag om utskottens framtida arbete med forsknings- och framtidsfrågor134 Behov av stöd och resurser136 Sammanfattning och avslutande synpunkter137 Arbetsveckan för en riksdagsledamot150 Riksdagsledamöternas arbetsvecka: tidsbudgetstudien152 Politiska uppdrag utanför riksdagen163 Uppdrag i kommuner och landsting164 Uppdrag i statliga organ167 Deltagande i det regionala och lokala partiarbetet168 Ledamöternas uppfattningar om arbetssituationen171 Trivseln i arbetet som riksdagsledamot171 Stabil arbetssituation mellan 1974 och 2004179 Stora partiskillnader men små skillnader mellan kvinnor och män180 Riksdagsledamöter trivs med arbetet som riksdagsledamot180 Mer tid åt kontakter med valkretsen och väljarna181 Mindre tid åt kontorsgöromål, administration och sammanträden181 Appendix: dagboksstudie och enkätundersökning 2004.185 Mellanvalsdemokrati ovanifrån eller underifrån?192 Vem har kontakt med vem?192 Kontakter före eller efter beslut?193 Direkta eller indirekta kontakter?194 Vad handlar kontakterna om?194 Riksdagsledamöternas representationsideologier i förändring203 Vad är genus? Skillnaden mellan kön och genus?222 Skillnaden mellan kön och genus223 Genussystem, genusordning, genuskontrakt224 Feminism och genusperspektiv samma sak?225 Feminism och jämställdhet samma sak?225 Bakgrund kvinnor och män i riksdag228 Kvinnor och män i riksdag228 Förklaringsfaktorer bakom den höga representationen av kvinnor i riksdagen230 Kartläggning av forskning om som institution i ett genusperspektiv231 Rösträttsrörelsen och kvinnors organisering231 Kvinnors inom- och utomparlamentariska organisering236 Rekrytering och nominering till riksdag239 Riksdagsledamöters utskottsplacering, intressen och åsikter244 Riksdagsledamöters villkor och situation i riksdagen249 Olika förståelser av könsmönster och kvinnors villkor i politiken265 starka och svaga sidor Bristen på förtroende för politiker, partier och nationella parlament utgör ett stort samhälleligt problem i västerländska demokratier.1 Den samhällsvetenskapliga forskningen har under ett flertal decennier studerat medborgarnas förtroende för det politiska systemet och för politiker. Den utveckling som tecknats i svenska och internationella studier har inte alltid varit ljus. I ett stort antal västerländska demokratier har trenden visat på ett växande misstroende mot politiker (1981; 1987:235 ff.; 1995:85 ff.; 1999:64; 1999c; 1999d; 2000, jfr Lipset & 1983). har också särskilt parlamentens situation visat sig bekymmersam.2 Trenden för medborgarnas förtroende för det egna landets parlament har varit nedåtgående. De amerikanska samhällsvetarna har till exempel visat på ett närmast halverat förtroende för den amerikanska kongressen mellan 1960-talets mitt och , även om en viss återhämtning av förtroendet kunnat iakttas (Lipset & 1983; 1987, jfr Hibbing & 1998). I en komparativ undersökning av förtroendet för parlament i västeuropeiska länder 1981 och 1990 visar dock och att förtroendet, med undantag av Storting, har varit i det närmaste stabilt. Förtroendet i har visat en positiv utveckling. Förtroendet för parlamenten har visat på en nedgång, särskilt tydlig i många östeuropeiska länder. Bland västländerna uppvisar den klaraste nedgången (Listhaug & 1995; 1999; 1999c; 1999d; 2002:133 ff.).