frsrdg · GT04RB1 · 2006-02-09 00:00:00 — Den svaga arbetsmarknadsutvecklingen var i detta sammanhang ett orosmoment och dess relativa betydelse för riskbilden, ställd bland annat mot eventuella spridningseffekter av de höga elpriserna i den kommande avtalsrörelsen, var något som diskuterades i direktionen. föll så inflationen. Det var till viss del en förutsedd utveckling som kunde förklaras av de tidigare elprisökningarna, men nedgången i inflationen var återigen större än väntat. Det gjorde att stärktes i sin syn att det underliggande inflationstrycket, trots en allt tydligare internationell och inhemsk konjunkturuppgång, var lägre än tidigare bedömt. Såväl lägre importpriser som svagare arbetsmarknad och högre produktivitet än tidigare prognostiserat talade för ett lägre löne- och pristryck. Reporäntan sänktes därför med ytterligare sammanlagt till . Reporäntan lämnades sedan oförändrad . Synen på den svenska konjunkturutvecklingen blev mer optimistisk då ny information pekade på en allt starkare internationell och inhemsk utveckling. såg tillväxtutsikterna ut att vara något mer dämpade men det fanns fortfarande skäl att anta att inflationstrycket gradvis skulle komma att öka och att penningpolitiken förr eller senare skulle behöva läggas om i en mindre expansiv riktning. Inflationen förväntades fortsätta att öka i takt med ett stigande resursutnyttjande som gynnsamma kostnadsförhållanden, bland annat en fortsatt hög produktivitetstillväxt, bedömdes bidra till att inflationsuppgången var måttlig och i linje med målet . : Reporäntan hölls oförändrad på . : Reporäntan sänktes till . : Reporäntan hölls oförändrad på . och reserverade sig mot beslutet och ansåg att reporäntan borde sänkas . Som skäl anfördes bland annat att resursutnyttjandet och inflationen förväntades bli något lägre än i den senaste bedömningen och att normala sätt att agera talade för en räntesänkning. Dessutom kunde de internationella nedåtriskerna för inflationen antas vara något större än de inhemska uppåtriskerna. : Reporäntan sänktes till . : Reporäntan sänktes till . : Reporäntan hölls oförändrad på . reserverade sig mot beslutet och ansåg att reporäntan borde sänkas bland annat med hänvisning till att arbetsmarknaden var fortsatt svag och att det skulle komma att dröja ytterligare innan företagen började nyanställa och konjunkturuppgången stabiliserade sig. Eftersom hon bedömde att de inhemska uppåtriskerna var små ansåg hon att det var lämpligt att sänka räntan ytterligare. : Reporäntan hölls oförändrad på . och reserverade sig mot beslutet och ansåg att reporäntan borde sänkas mot bakgrund av att den svenska konjunkturen riskerade att utvecklas svagare än i bedömningen i inflationsrapporten. För det bedömdes bland annat den dittills svaga arbetsmarknadsutvecklingen tala. : Reporäntan sänktes till . reserverade sig mot beslutet och ansåg att reporäntan borde sänkas med hänvisning till att inflationsprognosen pekat på ett utrymme att sänka räntan och att utvecklingen därefter indikerat ett ännu svagare pristryck, bland annat till följd av att produktivitetstillväxten fortsatt att förbättras. : Reporäntan sänktes till . och reserverade sig mot beslutet och ansåg att reporäntan borde sänkas med . De förordade en större försiktighet med den penningpolitiska stimulansen, bland annat för att inte uppmuntra till ökad skuldsättning hos hushållen. Ett annat skäl var osäkerheten om styrkan och varaktigheten i den produktivitetsutveckling och växande internationella konkurrens som hållit inflationen nere trots en expansiv ekonomisk politik på flera håll i världen. : Reporäntan hölls oförändrad på . : Reporäntan hölls oförändrad på . : Reporäntan hölls oförändrad på . : Reporäntan hölls oförändrad på . : Reporäntan hölls oförändrad på . : Reporäntan hölls oförändrad på . Relationen mellan räntebeslut och prognoser Ett krav som kan ställas på penningpolitiken är att den ska framstå som rimlig och konsekvent givet de förutsättningar som råder vid olika beslutstillfällen. Ett sätt att undersöka om så har varit fallet är att försöka besvara frågan om ränteförändringar varit lättförståeliga givet de prognoser som gjordes. I linje med strategi att normalt föra tillbaka inflationen till målet då avvikelser inträffat bör reporäntan normalt ha höjts i de fall inflationsprognosen, givet antagandet om reporänta, överstigit målet medan inflationsprognoser under målet normalt bör ha resulterat i en räntesänkning. Det är emellertid viktigt att ha i åtanke att det inte finns någon mekanisk handlingsregel som säger att reporäntan alltid ändras när UND1X-prognosen avviker tillräckligt mycket från inflationsmålet . Det kan till exempel uppstå lägen då ekonomin påverkas av en tillfällig störning vars effekt på inflationen inte fullt ut hinner klinga av . Det kan även vara så att en större störning till inflationen gör att en återgång till målet bedöms vara förenad med alltför stora oönskade effekter på den reala ekonomin. Sådana överväganden lägger vissa begränsningar på hur starkt samband man kan förvänta sig mellan reporänteförändringar och UND1X-prognoser . Att det ändå i genomsnitt finns ett positivt samband mellan förväntad målavvikelse och räntebeslut framgår av diagram 6 där prognostiserad avvikelse från målet och reporäntebeslut vid olika prognostillfällen 20032005 illustreras. Diagrammet visar också, som förväntat, att små prognostiserade målavvikelser inte alltid lett till en förändring av reporäntan. Dessutom framgår att målavvikelsen normalt måste vara ganska stor för att räntan ska förändras med mer än de som varit den vanligaste storleken på en ränteändring. Det bör noteras att i diagrammet har räntebeslut till och med Inflationsrapport 2005:2 inkluderats. Efter denna rapport används, som tidigare nämnts, inte längre antagandet om reporänta. Istället baseras prognoserna på antagandet att räntan förändras enligt de så kallade implicita terminsräntorna. Med ett sådant antagande är illustrationen i diagrammet inte längre lika informativ eftersom inflationsprognosen, liksom således räntebeslutet vid prognostillfället, beror på den serie av ränteförändringar som antas . Diagram 6: Relationen mellan räntebeslut och prognoser, reporänteförändringar på vertikal axel och prognostiserad målavvikelse på horisontell axel Anm. Prognoserna avser riskjusterad UND1X . Inflationsförväntningarna kan ses som ett mått på allmänhetens förtroende för att kommer att uppnå sitt mål. Ett högt förtroende för inflationsmålet ger ökad möjlighet att i utformningen av penningpolitiken ta viss hänsyn till andra faktorer än inflationen såsom exempelvis tillväxt och sysselsättning. I diagram 7 visas inflationsförväntningar hos penningmarknadens aktörer, arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer och inköpschefer i handel och industri. Trots att inflationen 2005 blev klart lägre än målet förefaller det finnas ett brett förtroende för inflationsmålet. förväntar sig ovan nämnda aktörer att inflationen kommer att ligga på eller . Diagram 7: Olika aktörers inflationsförväntningar , procent Sammanfattningsvis kan det konstateras att prognoser överskattade inflationen förhållandevis mycket fram till början av 2005. Det beror till viss del på att den inhemska inflationen blev betydligt lägre än väntat. Som tidigare nämnts har det överraskande låga kostnadstrycket hållit tillbaka prisökningarna på inhemska varor och tjänster. Framför allt utvecklades produktiviteten oväntat starkt . Det kan delvis ha sin förklaring i att företagen i en historisk jämförelse dröjt ovanligt länge med att nyanställa i denna konjunkturuppgång, men det beror sannolikt också på mer varaktiga förändringar i förutsättningarna för produktivitetstillväxten. Däremot har inte produktiviteten och arbetskostnaderna i näringslivet 2005 överraskat på samma sätt. Överskattningen av den inhemska inflationen beror också på att den hårdnande konkurrensen inneburit en större prispress än väntat. Att den importerade inflationen skulle bli låg förutsågs . Den precision som prognoserna för UNDIMPX uppvisar är emellertid i viss mån skenbar. Utvecklingen av UNDIMPX har i hög grad drivits av oljeprisuppgången och oljeprisprognoserna har, framför allt 20042005, reviderats upp kraftigt. Exkluderas oljeprodukter från UNDIMPX har i själva verket priserna på importerade varor och tjänster fallit i genomsnitt 2005, vilket är ett betydligt större fall än det prognostiserade 20032004. En faktor bakom överskattningen av importpriserna är sannolikt förskjutningen av importmönstret mot en allt högre import från lågkostnadsländer . Det är svårt att få en klar bild av omfattningen av detta men sannolikt har det mått som använts i prognosarbetet för att mäta utvecklingen av internationella priser i utländsk valuta inte till fullo fångat effekterna av denna förskjutning. Det kan vara en förklaring till att prognoserna inte lyckats fånga importprisfallet. Liksom i fallet med den inhemska inflationen kan också de prisdämpande effekterna av den ökade konkurrensen ha underskattats. Det bör också påpekas att den låga importerade inflationen åtminstone till någon del skulle kunna vara en effekt av övergången till den nya beräkningsmetoden för inflationstakten som genomfördes . Den nya beräkningsmetoden tenderar att sänka inflationstakten med i genomsnitt , men effekten kan vara betydligt större enstaka år. Beräkningar har visat att särskilt den importerade inflationen kan bli betydligt lägre med den nya beräkningsmetoden eftersom substitutionseffekten sannolikt är störst där. Som diskuterats ovan har importandelen från lågkostnadsländer ökat. Det är därför tänkbart att de låga importprisökningarna delvis är en effekt av metodbytet. Importpriserna har dock utvecklats svagt , vilket talar för att det är mer än bara bytet av beräkningsmetod som har hållit tillbaka den importerade inflationen 2005. Det står således klart att det i stor utsträckning är strukturella förändringar i ekonomin som är orsaken till att inflationen överskattats. Förändringar av strukturell karaktär är svåra att fånga i prognosarbete eftersom de är svåra att identifiera och leder till att de historiska samband som prognosmetoderna utnyttjar inte längre gäller. Det tar tid innan det går att dra säkra slutsatser om att oväntade skeenden i ekonomin faktiskt speglar strukturella förändringar och inte bara är resultatet av tillfälliga faktorer. Ett tecken på att den låga inflationen 2005 var en följd av strukturella skift är att den överskattades av de flesta prognosmakare trots att tillväxten 2004 blev betydligt starkare än väntat. Visserligen har vissa bedömare varit mer optimistiska i sin syn på produktivitetstillväxtens utveckling än men synen på inflationsutsikterna har ändå inte varit särskilt annorlunda. förutsåg att inflationen skulle bli lägre än målet 2005. Inflationen bedömdes bli i linje med målet först . I efterhand står det klart att inflationen 2005 blev ännu lägre än de prognoser som gjordes , något som skulle ha kunnat tala för en ytterligare något mer expansiv penningpolitik . Efterfrågan har dock utvecklats starkt. Oväntade förändringar på utbudssidan av ekonomin har medfört att arbetsmarknaden ändå kommit igång senare än väntat. Det är inte uppenbart att en ytterligare stimulans i det aktuella läget med snabba strukturförändringar skulle ha fått så stor effekt på arbetsmarknaden. Till det kommer att riskerna för en kraftig dämpning av tillväxt och sysselsättning längre fram, i spåren av en snabb uppgång i hushållens skuldsättning och bostadspriserna, talade för en försiktig politik. Det är därför tveksamt om det ens med facit i hand hade varit lämpligt att sänka räntan så mycket mer. Däremot hade perioden av räntesänkningar 20032005 kunnat inledas tidigare och genomföras något snabbare, om den låga inflationen hade kunnat förutses. Ett säkert och effektivt betalningsväsende finansiell stabilitet ska enligt riksbankslagen främja ett säkert och effektivt betalningsväsende. Utöver löpande övervakning och krishantering består detta uppdrag även av ett lagfäst ansvar för försörjningen av sedlar och mynt samt ett operativt ansvar för det system som gör det möjligt för bankerna att säkert genomföra stora betalningar mellan varandra. har genom sin centrala roll i betalningssystemet fått uppdrag att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende. Detta uppdrag har också en tydlig koppling till mål att upprätthålla ett fast penningvärde; om inte betalningsväsendet fungerar väl kan det vara svårt att implementera penningpolitiken och därmed begränsas möjligheterna att säkra ett fast penningvärde. traditionella roll i betalningssystemet består i att ansvara för försörjningen av sedlar och mynt samt att tillhandahålla konton som gör det möjligt för bankerna att säkert genomföra betalningar sinsemellan. och marknader har emellertid blivit allt viktigare för att betalningsväsendet ska fungera. tolkning är därför att det i uppdraget ingår att verka för stabilitet och effektivitet i det finansiella systemet som helhet. Figur 2: arbete för att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende Det finansiella systemet har till uppgift att omvandla sparande till investeringar, tillhandahålla betalningstjänster och hantera finansiella risker. Om systemet fungerar dåligt uppstår stora samhällsekonomiska kostnader. Staten har därför ett starkt motiv att på olika sätt värna stabiliteten och främja effektiviteten i det finansiella systemet. Detta sker till exempel genom att staten utformar regelverk och övervakar de företag som verkar inom systemet. Banksystemets betydelse för betalningsväsendet Betalningsväsendet är särskilt viktigt eftersom all ekonomisk verksamhet förutsätter att betalningar kan genomföras. Elektroniskt överförda betalningar mellan transaktionskonton i bankerna är det viktigaste betalningssättet. Banksystemet har därför en central roll för betalningsväsendet. Om hela banksystemet fallerar kan de betalningstjänster bankerna tillhandahåller inte utföras av andra aktörer. Den stora volymen betalningar mellan bankerna gör att det finns en risk att en kris i en bank kan sprida sig till hela banksystemet via betalningssystemet. Andra skäl till att problem kan spridas mellan bankerna är att de lånar av varandra, att de är exponerade mot samma låntagarkategorier och att de finansierar sig på samma marknader. Bankerna har en inbyggd instabilitet till följd av att såväl deras inlåning från allmänheten som lån från andra banker snabbt skulle kunna upphöra i en krissituation, medan det tar för dem att realisera sina tillgångar. Övervakning av det finansiella systemet Uppdraget att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende innebär att övervakar det finansiella systemet i dess helhet, eftersom finansiella företag och marknader blivit allt viktigare för att systemet ska fungera. koncentrerar sig främst på bankerna, och då särskilt de stora svenska bankerna, samt den infrastruktur som är viktig för betalningsfunktionen. Till den senare räknas de tekniska system samt de regler och rutiner som används för betalning av värdepapper, valutor, varor och tjänster. övervakningsarbete syftar framför allt till att förebygga finansiella kriser. Som remissinstans påverkar utformningen av regelverken för de svenska finansiella företagen. Att yttra sig över lagförslag och utredningar är en viktig del av möjlighet att påverka utformningen av de regelverk som har betydelse för den finansiella stabiliteten. övervakning av det finansiella systemet har många beröringspunkter med verksamhet, då det är som har huvudansvaret för tillsynen av de enskilda finansiella företagen. Arbetsfördelning och samarbetsformer rörande finansiell stabilitet och krishantering följer en skriftlig överenskommelse mellan dessa båda myndigheter och . Om en kris skulle uppstå i det finansiella systemet trots det förebyggande arbetet ska agera så att de samhällsekonomiska kostnaderna begränsas. För att skapa beredskap för en effektiv krishantering organiserar egna krisövningar och deltar även i övningar med medverkande från svenska och utländska myndigheter. I en krissituation kan ge tillfälligt likviditetsstöd till en bank eller ett finansiellt företag som hamnar i betalningsproblem under förutsättning att det står under tillsyn. Kraven för att en bank ska få låna av utan normal säkerhet är dels att banken är solvent, dels att det annars finns risk för att det finansiella systemet ska drabbas av så allvarliga störningar att systemets funktioner inte kan upprätthållas. Att en bank är stor utgör i sig inte tillräcklig grund för stöd från . Det förebyggande övervakningsarbetet är en förutsättning för att snabbt kunna göra dessa bedömningar i en krissituation. Arbetet med rapporten om finansiell stabilitet möjligheter att förebygga störningar i banksystemet respektive infrastrukturen bygger i huvudsak på bankens förmåga att i sin analys identifiera risker samt att påverka de aktörer som är viktiga för stabiliteten i det finansiella systemet. Till aktörerna hör banker, den systemviktiga infrastrukturen, lagstiftare och internationella institutioner. Hög trovärdighet för är en förutsättning för att kunna påverka. Detta kräver bland annat god kompetens och stor öppenhet hos . I den rapport om finansiell stabilitet som ger ut redovisar direktionen sin bedömning av stabiliteten i det finansiella systemet. Rapporten syftar bland annat till att skapa debatt om stabilitetsfrågorna och till att påverka de aktörer som är viktiga för stabiliteten. Utgångspunkten för bedömningen är de risker på de finansiella marknaderna som kan beröra aktörerna i det svenska betalningssystemet. analyserar också hur låntagarnas förmåga att betala sina lån utvecklats samt bankernas motståndskraft mot oväntade förluster genom att studera deras lönsamhet, kvalitet i tillgångar och finansiering. Även den finansiella infrastrukturen analyseras för att få en uppfattning om strukturella svagheter som kan orsaka spridningseffekter via betalningssystemet. I rapporterna publiceras även artiklar som behandlar ämnen som är av betydelse för stabiliteten och effektiviteten i det finansiella systemet. analys av den finansiella stabiliteten visade på fortsatt ökad lönsamhet i de svenska storbankerna och därmed förbättrad förmåga att klara oväntade förluster. Räntenettot är fortfarande bankernas främsta inkomstkälla, men lönsamhetsökningen kan främst tillskrivas ökade provisionsintäkter och högre värden på bankernas finansiella tillgångar. Lägre kreditförluster bidrog också till att bankernas resultat förbättrades. Diagram 8: Kreditförluster (netto) och resultat före kreditförluster i storbankerna Financial Reporting Standards (IFRS). Källor: Bankernas resultatprognoser och bedömning var att den gynnsamma konjunkturbilden minskade risken för att bankernas låntagare skulle åsamka bankerna stora kreditförluster . Den bilden gällde såväl i som på de viktigaste utländska marknaderna för de svenska storbankerna, det vill säga samt de övriga nordiska och baltiska länderna. De svenska hushållen fortsatte att öka sina skulder i snabb takt även . Skulderna ökade till av de disponibla inkomsterna. Betalningsförmågan var emellertid fortfarande god. De låga räntorna gjorde att räntebetalningarnas andel av de disponibla inkomsterna, den så kallade räntekvoten, fortfarande var låg, och låg . I den andra stabilitetsrapporten underströk emellertid att det förekommer regionala skillnader och att räntekvoten är högre för hushållen i storstadsområdena. Sammantaget bedömdes dock betalningsförmågan vara god för hushållssektorn. Diagram 9: Hushållens skulder och räntebetalningar i förhållande till disponibel inkomst Källor: SCB och Huspriserna har stigit i snabb takt som hushållens skulder ökat. I den andra stabilitetsrapporten gjorde en närmare analys av husprisernas utveckling såväl i som i omvärlden. Ett antal enkla regressionsmodeller visade att den svenska husprisutvecklingen i huvudsak kan förklaras av låga räntor, stigande disponibla inkomster och lågt nybyggande. Husprisernas känslighet för ränteförändringar prövades också mot bakgrund av den onormalt låga nivån på långa räntor. Stigande räntor enligt marknadsaktörernas förväntningar ledde i modellen till att prisökningstakten mattades. Detta utesluter dock inte att priserna kan falla om de faktorer som förklarar prisutvecklingen skulle förändras på ett mer dramatiskt sätt. började de svenska företagen åter att öka sin upplåning . Förbättrat resultat tyder dock på fortsatt god betalningsförmåga. gjorde en kartläggning av de svenska riskkapitalbolagen och deras koppling till de svenska storbankerna. I denna konstaterades att bankerna bistod med krediter i lånefinansierade företagsförvärv, men att denna typ av lån endast utgjorde en liten andel av den totala företagsutlåningen. Då risken i svenska lånefinansierade företagsförvärv var lägre än det europeiska genomsnittet och inte ökade , var riskerna förknippade med denna verksamhet sannolikt relativt begränsade för de svenska storbankerna. ansåg dock att allt större affärer i riskkapitalbolagen, till allt högre priser, och stigande belåningsgrader kunde tyda på att riskerna ökat i verksamheten. utvärderade samtliga centrala system i den finansiella infrastrukturen, det vill säga Bankgirocentralen, , samt i dess egenskap av central motpart i derivatclearingen. utvärderade också sitt eget betalningssystem, , på samma sätt. Slutsatsen var att regelverk och tekniska system i allt väsentligt uppfyllde de internationellt överenskomna kraven. I den andra stabilitetsrapporten diskuterades även aspekter på det europeiska regelverket för gränsöverskridande banker. I takt med att bankkoncerner blir alltmer gränsöverskridande ställs ökade krav på någon form av konsoliderad tillsyn och övervakning. Det finns många olika vägar att åstadkomma detta. Ekonomiska argument talar för ett gemensamt ramverk på europeisk nivå, åtminstone för gränsöverskridande banker, men andra lösningar är tänkbara på vägen dit. Det finns dock betydande politiska överväganden som behöver göras, varför denna lösning sannolikt dröjer. genomfördes en krisövning tillsammans med och . Det var första gången alla dessa tre myndigheter deltog i en gemensam övning och den syftade till att öva informationsutbyte och samordning. reviderades den gällande överenskommelsen om arbetsfördelning och samarbete kring stabilitetsfrågor mellan och . Överenskommelsen inkluderar nu även . har avgivit 22 remissyttranden och deltagit i tre statliga utredningar inom områden relaterade till finansiell stabilitet och effektivitet . Se remissarbete på sidorna 99103. Det finns inget enkelt sätt att bedöma om har fullföljt sitt uppdrag inom stabilitetsområdet eller inte. Det finansiella systemet är stabilt så länge det kan upprätthålla sina samhällsekonomiskt viktiga funktioner. Först om det uppstår en allvarlig störning går det att konstatera att uppdraget inte har fullföljts. Frånvaron av allvarliga kriser kan dock inte självklart tolkas som att har fullföljt sitt uppdrag, eftersom det kan ta innan systemrisker resulterar i en kris. Därför måste en värdering göras av om stabilitetsanalysen fokuserat på rätt frågor och dragit rätt slutsatser, om kommunikationen varit tillräckligt god och om beredskapen kan anses tillräcklig för att hantera en finansiell kris effektivt. tog hjälp av en grupp externa experter för att utvärdera om finansiell stabilitet. Expertgruppens bedömning var att stabilitetsarbete är relevant och att det fokuserar på rätt frågor. Gruppen kom emellertid med förslag till ett antal förbättringar som arbetat med . Den rekommendation som expertgruppen ansåg vara viktigast att introducera ett återkommande kapitel om aktuella frågor som berör det offentliga ramverket beaktades då det tematiska kapitlet om aspekter på det europeiska bankregelverket presenterades i den andra stabilitetsrapporten . har valt att behandla ett antal frågor under ett visst tema och inte strävat efter att göra en uttömmande genomgång av samtliga aktuella frågor.