frsrdg · GT04RS4 · 2006-01-01 00:00:00 — Om den som har inkomstgaranti även tar emot avgångsförmåner på grund av uppdrag som statsråd, arbetstagare med statlig chefsanställning eller förtroendeman, och avgångsförmånerna skall minskas med hänsyn till andra inkomster, får minskningen enligt första stycket justeras om det behövs med hänsyn till de sammanlagda effekterna av de olika regelsystemen. beslutar efter samråd med berörda pensionsgivare om sådan jämkning. (Jfr 12 kap. 15 § i 2004/05:URF2.) Paragrafens två första stycken överensstämmer med nu gällande 13 kap. 12 §. Första stycket har förtydligats. I de fall rätt till inkomstgaranti endast föreligger under en del av året, t.ex. , skall endast de inkomster som garantitagaren haft minska inkomstgarantin. Se vidare förarbetena (förs. 1987/88:13, KU42, rskr. 292 och försl. 1993/94:RFK4, bet. KU43, rskr. Tredje stycket, som behandlats i avsnitt 5.6.2, är nytt och innebär att när en avgången ledamot får andra avgångsförmåner med inkomstgaranti och även dessa avgångsförmåner skall samordnas med andra inkomster, kan SPV jämka inkomstgarantin. 13 kap. 16 § får besluta att rätt till inkomstgaranti inte föreligger eller att utbetalningen av inkomstgarantin skall minskas eller helt upphöra om en garantitagare förvärvsarbetar i väsentlig omfattning åt någon annan och inte tar ut skälig ersättning för detta arbete, eller döms för brott som kan anses göra honom eller henne uppenbarligen olämplig för ett uppdrag som riksdagsledamot. (Jfr 12 kap. 16 § i 2004/05:URF2.) Enligt förslaget kan i vissa fall besluta att rätt till inkomstgaranti inte föreligger eller besluta att jämka rätten till utbetalning av den. Se vidare motiven i avsnitt 5.6.2. 13 kap. 17 § Ett efterlevandeskydd betalas till eget arvsberättigat barn som inte fyllt efter den som vid sin död var berättigad till inkomstgaranti enligt 5 § andra stycket 1 och 2. (Jfr 12 kap. 17 § i 2004/05:URF2.) Paragrafen innehåller en rätt till efterlevandeskydd för barn i vissa fall och motsvaras av nu gällande 13 kap. 13 §. I övrigt hänvisas till förarbetena (försl. 1993/94:RFK4, bet. KU43, rksr. 13 kap. 18 § Om det finns särskilda skäl får riksdagsförvaltningen bevilja efterlevandeskydd till efterlevande make. Ett sådant beslut kan omprövas. (Jfr 12 kap. 18 § i 2004/05:URF2.) Vid särskilda skäl kan även en efterlevande make enligt paragrafen få efterlevandeskydd. Paragrafen motsvaras av nu gällande 13 kap. 14 §. I övrigt hänvisas till förarbetena (förs. 1987/88:13, KU42, rskr. Hur länge efterlevandeskydd betalas 13 kap. 19 § Efterlevandeskyddet gäller i högst och betalas till utgången av den månad då rätten till skyddet upphör eller den berättigade avlider. (Jfr 12 kap. 19 § i 2004/05:URF2.) Paragrafen talar om hur länge efterlevandeskyddet betalas och överensstämmer med nu gällande 13 kap. 15 §. I övrigt hänvisas till förarbetena (försl. 1993/94:RFK4, bet. KU43, rskr. 13 kap. 20 § Efterlevandeskyddet betalas med ett belopp motsvarande 0,5 prisbasbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring för varje barn. (Jfr 12 kap. 20 § i 2004/05:URF2.) Av paragrafen framgår omfattningen av efterlevandeskyddet. Paragrafen motsvaras av nu gällande 13 kap. 16 §. I övrigt hänvisas till förarbetena (försl. 1993/94:RFK4, bet. KU43, rskr. Den som vill ha efterlevandeskydd skall ansöka om det hos riksdagsförvaltningen. Efterlevandeskydd kan inte betalas tillbaka än före ansökningsmånaden. (Jfr 12 kap. 21 § i 2004/05:URF2.) För att få efterlevandeskydd krävs att man ansöker om det. Paragrafen överensstämmer med nu gällande 13 kap. 17 §. I övrigt hänvisas till förarbetena (försl. 2001/02:RS3, bet. 2002/03:KU14, rskr. 13 kap. 22 § Den som vill att inkomstgaranti skall betalas ut skall skriftligen ansöka om det hos enligt 2 a § 1 lagen (2000:419) om instruktion för riksdagsförvaltningen. Inkomstgaranti kan inte betalas ut tillbaka än före ansökningsmånaden. (Jfr 12 kap. 22 § i 2004/05:URF2.) Paragrafen, som behandlats i avsnitt 5.6, motsvarar nu gällande 13 kap. 18 § med den ändringen att det nu direkt av lagtexten framgår att det är SPV som sköter utbetalningen av inkomstgarantin. I övrigt hänvisas till förarbetena (försl. 2001/02:RS3, bet. 2002/03:KU14, rskr. 13 kap. 23 § Den som ansökt om utbetalning skall skriftligen lämna sådana uppgifter som behöver för att bedöma sökandens rätt till utbetalning. Uppgifterna skall lämnas på heder och samvete. Om den som ansökt om utbetalning inte lämnar de uppgifter som begärts får hålla inne vidare utbetalningar. Om den som har beviljats utbetalning av inkomstgaranti får väsentligt ändrade inkomstförhållanden och dessa kan antas påverka rätten till utbetalning skall han eller hon utan särskild begäran lämna uppgift om detta till . (Jrf 12 kap. 23 § i 2004/05:URF2). Paragrafen, som behandlats i avsnitt 5.6, motsvarar i sak nu gällande 13 kap. 19 § med den ändringen att det nu direkt av lagtexten framgår att det är SPV som sköter handläggningen av inkomstgarantin sedan riksdagsförvaltningen beslutat om rätten till den. I övrigt hänvisas till förarbetena (försl. 2001/02:RS3, bet. 2002/03:KU14, rskr. 13 kap. 24 § Arbetsgivare och andra som har betalat ut ersättning eller förmån skall på begäran av lämna de uppgifter för en namngiven person om sådana förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av denna lag. Den som inte fullgör sin skyldighet enligt första stycket får föreläggas att fullgöra skyldigheten. Föreläggandet får förenas med vite. (Jfr 12 kap. 24 § i 2004/05:URF2.) Paragrafen, som behandlats i avsnitt 5.6, motsvarar nu gällande 13 kap. 20 § med den ändringen att det nu direkt av lagtexten framgår att det är SPV som sköter handläggningen av inkomstgarantin. I övrigt hänvisas till förarbetena (försl. 2001/02:RS3, bet. 2002/03:KU14, rskr. 13 kap. 25 § Om inkomstgarantin har betalats ut med ett för högt belopp skall garantitagaren betala tillbaka mellanskillnaden. Ett belopp som skall betalas tillbaka skall, när det är lämpligt, minska kommande utbetalningar av inkomstgarantin. Om det finns särskilda skäl får återkravet efterges helt eller delvis. (Jfr 12 kap. 25 § i 2004/05:URF2.) Paragrafen som reglerar vad som sker när det har betalats ut ett för högt garantibelopp motsvarar nu gällande 13 kap. 21 §. I övrigt hänvisas till förarbetena (försl. 2001/02:RS3, bet. 2002/03:KU14, rskr. 13 kap. 26 § Om inkomstgarantin har betalats ut med ett för högt belopp och mellanskillnaden inte har betalats tillbaka inom efter det att krav på återbetalning framställts, skall garantitagaren betala ränta för tid därefter till dess betalning sker. Räntan skall bestämmas efter den räntesats som anges i räntelagen (1975:635). Om det finns särskilda skäl får kravet på ränta efterges helt eller delvis. Bestämmelserna i första stycket skall också gälla om garantitagaren försummat att lämna uppgifter som behövs för bestämmande av det belopp som skall betalas tillbaka. I ett sådant fall skall ränta tas ut från den dag då uppgifterna senast skulle ha lämnats in. (Jfr 12 kap. 26 § i 2004/05:URF2.) Paragrafen, som reglerar vad som sker när det har betalats ut ett för högt garantibelopp och mellanskillnaden inte betalas tillbaka , motsvarar nu gällande 13 kap. 22 §. I övrigt hänvisas till förarbetena (försl. 2001/02:RS3, bet. 2002/03:KU14, rskr. 13 kap. 27 § En garantigare, vars rätt till inkomstgaranti har jämkats enligt 16 §, äger rätt att när nya förhållanden inträtt på nytt ansöka om inkomstgaranti. En sådan ansökan prövas av . Paragrafen, som behandlats under avsnitt 5.6.2, innebär att en garantitagare som fått sin inkomstgaranti jämkad eller helt indragen kan ansöka på nytt om inkomstgaranti när nya förhållanden inträtt. Även denna fråga prövas av . 14 kap. 4 § Med basbelopp i 2 kap. 9 §, 8 kap. 4 §, 9 kap. 5 §, 10 kap. 3 § och 12 kap. 5§ avses det förhöjda prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. Om inte annat sägs i första stycket avses med basbelopp i denna lag prisbasbeloppet enligt 1 kap. 6 § lagen om allmän försäkring. Ändringen i paragrafen är en följdändring av att det i lagtexten i 13 kap. 10 § direkt framgår vilket basbelopp som skall tillämpas. 16 kap. 1 § Ett beslut av riksdagsförvaltningen enligt 16 kap. denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätt krävs prövningstillstånd. Övriga beslut av riksdagsförvaltningen enligt denna lag får överklagas hos . (Jfr 14 kap. 1 § i 2004/05:URF2.) Av den nya paragrafen, som behandlats i avsnitt 5.11.2, framgår var beslut av riksdagsförvaltningen överklagas. 16 kap. 2 § Ett beslut av enligt 13 kap. 16 eller 27 § denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätt krävs prövningstillstånd. Av den nya paragrafen, som behandlats i avsnitt 5.11.2, framgår var beslut av överklagas. 16 kap. 3 § Ett beslut av enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Vid överklagande till kammarrätt krävs prövningstillstånd. (Jfr 14 kap. 2 § i 2004/05:URF2.) Av den nya paragrafen, som behandlats i avsnitt 5.11.2, framgår var beslut av överklagas. 16 kap. 4 § Ett beslut överklagas skriftligt. I överklagandet skall klaganden ange vilket beslut som överklagas och den ändring i beslutet som han eller hon begär. Överklagandet ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Det skall ha kommit in dit från den dag klaganden fick del av beslutet. Den nya paragrafen, som behandlats under avsnitt 5.11.2, innehåller anvisningar för hur ett överklagande skall gå till. 6.2 Förslaget till lag om ändring i riksdagsordningen 9 kap. 5 § Beslut av ett riksdagsorgan i ett förvaltningsärende som får överklagas enligt särskilda bestämmelser, prövas av allmän förvaltningsdomstol i de fall som bestämmer och i övriga fall av . består av ordförande, som skall vara eller ha varit ordinarie domare och inte vara ledamot av , och fyra andra ledamöter, valda inom . Ordföranden väljs särskilt. till överklagandenämnden avser valperiod. För ordföranden skall det finnas en ersättare. Bestämmelser om ordföranden skall tillämpas även på ersättaren. Vid val med slutna sedlar av ordförande och ersättare för ordföranden i överklagandenämnden tillämpas det förfarande som anges i 8 kap. 1 § andra stycket. Ändringen är en följd av att besluten om inkomstgaranti skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Se vidare avsnitten 5.11.2 och 5.12. 6.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av riksdagsförvaltningen och myndigheter Ett beslut som avses i 4 § första stycket överklagas hos Regeringsrätten om talan förs av en enskild eller av en myndighet. Ett beslut om inkomstgaranti överklagas enligt bestämmelserna i 16 kap. lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter. Övriga beslut överklagas i enlighet med 9 kap. 5 § riksdagsordningen hos . Ändringen innebär att det införs ett nytt andra stycke där det framgår hur man överklagar beslut om inkomstgaranti. Se vidare avsnitt 5.11.2. 6.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:1426) med instruktion för 1. i enlighet med 3 kap. 1 § lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter fastställa det belopp för månad som ledamotsarvode skall betalas med, samt 2. i enlighet med 13 kap. 16 § samma lag besluta om jämkning av inkomstgaranti och 13 kap. 27 § samma lag besluta om utbetalning av inkomstgaranti på nytt. Nämnden skall ange vilka överväganden som föranlett beslutet. Nämnden är en myndighet under . Nämnden får utökade uppgifter genom att den också skall pröva om inkomstgaranti skall jämkas och om inkomstgaranti kan betalas ut på nytt efter ett jämkningsbeslut. Se vidare avsnitt 5.6.2. 6.5 Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) 8 kap. 19 § Från ersättning för ökade levnadskostnader som lämnas vid sådan tjänsteresa som avses i 12 kap. 6 § inkomstskattelagen (1999:1229) skall skatteavdrag göras endast till den del ersättningen överstiger de schablonbelopp som anges i 12 kap. 6 a, 10-15, 17 och 21 §§ inkomstskattelagen eller, när det gäller kostnad för logi, den faktiska utgiften. I paragrafen har införts en hänvisning till den nya 6 a § i 12 kap. inkomstskattelagen (1999:1229). 6.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:1209) om stöd till riksdagsledamöternas och partigruppernas arbete i Lagförslaget innebär att 14-16 §§ erhåller nya lydelser. Stöd till resekostnader för riksdagsledamöternas deltagande i samarbetet inom Europeiska unionen lämnas till partigrupperna med för en ledamot som tillhör partigruppen. Om ett parti inte återkommer till efter ett val skall de medel som inte förbrukats betalas tillbaka till riksdagsförvaltningen. Nuvarande bestämmelser om stöd till partigrupperna och redovisningsskyldigheten återfinns i 15 § och 16 § andra stycket. Den nya paragrafen innebär att partigrupperna utöver vad som anges i 15 § ges ett särskilt ekonomiskt stöd till resor i syfte att främja ledamöternas individuella EU-resor. De medel som inte förbrukats blir kvar hos partigruppen. Om en partigrupp inte återkommer till efter ett val, skall dock medlen gå åter till riksdagsförvaltningen. Se vidare avsnitt 5.5. Stöd till kostnader för riksdagsledamöternas resor lämnas för deltagande i internationella konferenser utomlands och andra utrikesresor. Stödet lämnas till varje partigrupp med för de första 20 mandaten som har tillfallit partiet i det senaste valet till och med för varje ytterligare mandat som tillfallit partiet i valet. I paragrafen regleras det stöd som ges till partigrupperna för att ge ledamöterna möjlighet att delta i internationella konferenser m.m. och motsvarar i huvudsak nuvarande 14 och 15 §§. Den redigering som gjorts innebär ingen ändring i sak. Se vidare avsnitt 5.5. En partigrupp får inte bevilja en ledamot större stöd till kostnader för en utrikesresa än vad en tjänsteman i skulle ha erhållit för att i tjänsten delta i en motsvarande resa. Partigrupperna skall till riksdagsförvaltningen redovisa hur utbetalade resestöd har använts under det föregående budgetåret. Den redovisningsskyldighet som partigrupperna har för det utbetalda stödet och som tidigare framgick av 14 § första stycket utgör nu andra stycket i 16 §. Redovisningsskyldigheten omfattar numera även det nya resestödet i 14 § avsett för s.k. EU-resor. Se vidare avsnitt 5.5. 6.7 Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) 12 kap. 6 a § När en riksdagsledamot befinner sig på tjänsteresa i som ett led i utövandet av sitt uppdrag gäller inte bestämmelserna i 14, 16, 18-22 §§. I stället skall avdrag för ökade levnadskostnader göras enligt följande. Om riksdagsledamoten fått ersättning för ökade utgifter för måltider och diverse småutgifter (stockholmstraktamente) för en tjänsteresa till , skall avdrag göras av ett maximibelopp för varje hel och för varje halv dag som tagits i anspråk för resan. Detta gäller oavsett om den sammanlagda utgiftsökningen under samtliga tjänsteresor till under beskattningsåret varit större än det sammanlagda avdraget beräknat enligt vad nu sagts och oavsett om arbetet varit förlagt till i en följd. Om riksdagsledamoten inte fått stockholmstraktamente skall avdrag inte göras för ökade levnadskostnader i . Paragrafen, som har behandlats i avsnitt 5.1, är ny och innebär delvis ändrad grund för beräkning av avdrag för ökade levnadskostnader i samband med vistelse i för att utöva uppdraget som riksdagsledamot. Med avses ett område inom från . I likhet med vad som gäller vid övriga tjänsteresor skall avdrag medges en-dast om tjänsteresan varit förenad med övernattning och avståndet mellan bostaden på hemorten (tjänstestället) och förrättningsorten är längre än . Är dessa förutsättningar uppfyllda och har riksdagsförvaltningen betalat ut ersättning för att täcka ledamotens merkostnader för måltider och småutgif-ter under tjänsteresan i , skall avdrag medges med högst av ett maximibelopp för varje hel och för varje halv dag som tagits i anspråk för resan. Avdragsbegränsningen innebär att ledamoten inte kan få avdrag med högre belopp per dag än av ett maximibelopp även om den sammanlag-da utgiftsökningen under samtliga tjänsteresor till under beskatt-ningsåret varit större än det sammanlagda avdraget beräknat enligt vad som sagts. De nya reglerna gäller även om arbetet varit förlagt till i en följd. I tredje stycket anges att avdrag inte skall medges i de fall stockholmstrak-tamente inte erhållits. Det är således inte tillräckligt att ledamoten gör sanno-likt att han eller hon haft ökade utgifter för måltider och småutgifter, utan avdrag kan endast göras om ersättning faktiskt har utbetalats till ledamoten. Avsikten med den nya bestämmelsen är inte att begränsa riksdagsledamö-ternas rätt till avdrag för ökade levnadskostnader om de befinner sig i Stock-holm i ett sammanhang som ligger utanför uppdraget som ledamot. 12 kap. 8 § Tjänstestället är den plats där den skattskyldige utför huvuddelen av sitt arbete. Utförs detta under förflyttning eller på arbetsplatser som växlar, anses i regel den plats där den skattskyldige hämtar och lämnar arbetsmaterial eller förbereder och avslutar sina arbetsuppgifter som tjänsteställe. Om arbetet pågår en begränsad tid på varje plats enligt vad som gäller för vissa arbeten inom byggnads- och anläggningsbranschen och liknande branscher, anses bostaden som tjänsteställe. För riksdagsledamöter, reservofficerare samt nämndemän, jurymän och andra liknande uppdragstagare i allmän domstol, allmän förvaltningsdomstol, hyresnämnd, skattenämnd eller arrendenämnd anses bostaden som tjänsteställe. Med bostad anses för riksdagsledamöter bostaden på hemorten. I paragrafens tredje stycke har lagts till riksdagsledamot för att överensstämma med 4 kap. 1 § lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter som säger att ledamotens bostad på hemorten utgör tjänsteställe och för att kodifiera detta även i inkomstskattelagen. Stycket har också redigerats språkligt. I ett nytt fjärde stycke förtydligas att det är den ordinarie bostaden på hemorten som avses för riksdagsledamotens del. 12 kap. 17 § Avdrag för ökade levnadskostnader enligt 6, 7-16 §§ skall minskas med värdet av kostförmåner som den skattskyldige fått. Detta gäller dock inte sådana kostförmåner på allmänna transportmedel som enligt 11 kap. 2 § inte skall tas upp. Avdrag för ökade utgifter för måltider och småutgifter enligt 6 a § skall inte minskas med värdet av kostförmåner som den skattskyldige fått. Ändringen innebär att avdraget för ökade utgifter för måltider och småutgifter som en riksdagsledamot haft under en tjänsteresa till inte skall reduceras om fri kost erhållits han eller hon är berättigad till stockholmstraktamente. Reservation med anledning av förslaget om arvodesavdrag vid ledighet av personliga eller särskilda skäl av , , , och (alla s). Uppdraget som riksdagsledamot beskrivs på ett bra sätt i utredningen (2004/05:URF2): Riksdagsuppdraget är ett mycket viktigt samhällsuppdrag. Ledamöternas situation skiljer sig på flera sätt från andra uppdrag i samhället. Det är därför svårt att jämföra en ledamots arbetsuppgifter och arbetsförhållanden med någon annan yrkesgrupps. Riksdagsledamöternas situation är emellertid så speciell och innehåller sådana särdrag att det motiverar att deras villkor i vissa avseenden av-viker från de principer som i allmänhet gäller på arbetsmarknaden. Det finns all anledning att hålla en tydlig rågång mellan de skillnader som finns mellan en anställning och ett förtroendeuppdrag. Det finns krafter som vill tona ned dessa skillnader och mer likställa ledamotskapet med en anställning. Detta motsätter vi oss. Ett förtroendeuppdrag som riksdagsledamot får aldrig ha den karaktären att det inte av uppdraget i sig och villkoren för att fullgöra det tydligt framgår att det inte rör sig om en anställning. Uppdraget som folkvald riksdagsledamot är det förtroendeuppdrag där den enskilde har möjligheter att påverka samhällsutvecklingen mest och djupast. Att som folkvald vara med och stifta lagar och bestämma statens budget har stor och djupgående räckvidd in i människors vardag. Det är därför ett uppdrag som måste tas på största allvar och med en strikt seriositet. Riksdags-ledamöternas villkor för att fullgöra sitt uppdrag betraktas i många fall som normgivande även för andra typer av förtroendeuppdrag, inte minst på landstingsnivå och nivå. Förtroendeuppdrag har man till låns. Förtroendeuppdrag är något absolut. Antingen har man förtroende fullt ut eller också har man det inte. En riksdagsledamot är vald av folket i allmänna val för en bestämd valperiod. Därefter ska den förda politiken utvärderas och underställas väljarna på nytt. Då kommer förtroendet att antingen förnyas eller upphöra. När väl förtroendet getts kan det inte ensidigt brytas annat än av mycket speciella skäl, t.ex. sjukdom. Att utsträcka möjligheterna till tjänstledighet från ledamotskapet som föreslås är därför att tära på förtroendet och urvattna uppdraget. Därför menar vi att förslaget inte ska genomföras. Sammanfattning av betänkandet Ekonomiska villkor för ledamöter (2004/05:URF2) I detta betänkande presenterar vi i våra överväganden och förslag till delvis nya ekonomiska villkor för riksdagsledamöterna och de svenska ledamöterna i . Kommitténs uppdrag har varit att göra en generell översyn och modernisering av nuvarande bestämmelser samt att behandla vissa särskilt angivna områden. Det har stått oss fritt att ta upp även andra frågor. Nuvarande bestämmelser om riksdagsledamöternas ekonomiska villkor finns i lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter (ersättningslagen). I lagen (1996:304) om arvode m.m. till företrädare i (företrädarlagen) finns motsvarande bestämmelser för ledamöterna i , i den mån nationell ersättning utgår. Ersättningslagen trädde i kraft och har därefter ändrats vid ett flertal tillfällen utan en övergripande samordning. För statligt anställda har ett nytt pensionsavtal, PA 03, trätt i kraft . Riksdagsledamöternas nuvarande pensionsregler är anpassade till det tidigare statliga avtalet, PA-91. Kommittén har enligt direktiven (dnr 799-5587-02/03, bilaga 1) haft i uppdrag att genomföra en översyn av ersättningslagen och företrädarlagen och lämna förslag till en ny och moderniserad lag. I uppdraget har också ingått att behandla vissa särskilt angivna områden. Bland annat följande frågeställningar har kommittén haft att ta ställning till. Att lämna förslag till materiellt reviderade bestämmelser för ledamöternas egenpensionsförmåner, inkomstgarantier och efterlevandeförmåner med utgångspunkt från det nya pensionsavtalet för statligt anställda (PA 03). Att utvärdera systemet med en generell kostnadsersättning samt att ta fram alternativ till den nuvarande nivån eller utformningen av denna. Att analysera vilken reglering som skall gälla för de kostnader som ledamöterna finansierar via kostnadsersättningen. Att följa upp och ta ställning till om det finns anledning att revidera ersättningen för logikostnad i (nattraktamente). Att utreda om ersättningslagen bör innehålla omprövningsregler till nackdel för enskild. Allmänna överväganden och utgångspunkter Riksdagsuppdraget är ett mycket viktigt samhällsuppdrag. Som framgår ovan skiljer sig ledamöternas situation på flera sätt från andra uppdrag i samhället. Det är därför svårt att jämföra en ledamots arbetsuppgifter och arbetsförhållanden med någon annan yrkesgrupps. Uppdraget är till sin natur osäkert eftersom det omprövas vid val till . Även om andra drivkrafter än de materiella förmånerna är styrande för en politiskt förtroendevald, anser vi att det är av stor betydelse att arbetsförhållandena och de ekonomiska villkoren i gör det rimligt för alla oavsett bakgrund och levnadsförhållanden att bli riksdagsledamot. Grundtanken i våra förslag är att likartade villkor skall gälla för ledamöterna i och i som i samhället i övrigt så långt det är möjligt och praktiskt låter sig göras.