frsrdg · GT04RS3bil5 · 2006-01-01 00:00:00 — cosac står för Conférence des organes spécialisés dans les affaires communautaires (Konferensen mellan organen för gemenskaps- och EU-frågor vid Europeiska unionens parlament). arbete med EU-frågor. Rapport från referensgrupp för arbete med EU-frågor () s. 28. Network of Parliamentary Committees for Equal Opportunities for Women and Men in the Parliaments of the E.U. Member States and Parliament (Nätverket för parlamentariska utskott för jämställdhetsfrågor i Europeiska unionen). Se m.fl., Demokrati över gränser. (: , 1997), s. 104 f. , I kontakt med omvärlden. Riksdagsledamöterna och internationaliseringen (: ), s. 57 f. : Politiseringen har låtit aids spridas i ; Axess 1/2004 : for African Problems. The Relation between Scientific Knowledge and Political Legitimacy; i (red.) in Symposium, Stellenbosch, 2002. . Hegeland: Konventet bakom kulisserna om arbetsmetoden och förhandlingsspelet i Europeiska konventet. för europapolitiska studier (Sieps) 2003:2u. ; 1979; 1983; 1986; 1986; Barrling 2004; Freidenvall ; Wängnerud m.fl. (kommande). Se också publikationerna inifrån (1991) och Riksdagsutskotten inifrån (1996). Forskning om som institution och om roll i den representativa demokratin är mer omfattande: 1974; 1988; ; 1996; Hagevi 1998; Wängnerud 1998; 1996; 2002; 2000. Jfr 1977; 1983; 1993. Att representera folket: yrkesbana eller sidospår i karriären? leds av professor och fil.dr vid och docent vid . Projektet skall redovisa sina resultat . Litteraturöversikten skall redovisas . Se till exempel SOU 1999:126. Se till exempel SOU 1996:66; 1999. Se till exempel SOU 1999:121. Se till exempel 1987; 1990; 1994; 1989; 1995; Giddens ; 2002. 2004:27; 1986:14. i siffror, hemsida på Internet. Sådana undersökningar av riksdagsledamöternas arbetsvecka och arbetssituation har gjorts 1974, 1977 och 1985 av statsvetarna (; 1979; 1986). Några få ledamöter har dagboksstudie rapporterat arbete i egna firmor och liknande. Dessa uppgifter har inte medtagits i analysen av vilka riksdagsanknutna uppgifter som ledamoten ägnat sig åt under undersökningsveckan. 1974 återinfördes begreppen lagtima och urtima i riksdagsordningen. Då fick sin nuvarande sammanhängande arbetsperiod med ett lagtima som inleds och avslutas senast . Mellan lagtima riksmöten kan urtima kallas in. Urtima har inkallats , nämligen . förlängdes sammanträdesperioden med omkring genom att under icke-valår skulle samlas i stället för . Syftet med ändringen var bland annat att bereda utrymme för två sammanträdesfria veckor under arbetsåret (v. 9 och v. 44). gällde vidare att kan pågå till utan att det fordras synnerliga skäl för att gå in . beslutades, efter förslag från , om större förändringar av bestämmelserna om . föreslog att ett pågår till dess nästa börjar. Något behov av urtima förelåg då inte längre, och de gamla termerna lagtima och urtima kunde slopas. En större flexibilitet i arbetsplaneringen kan därmed uppnås. Enligt utredningens förslag kunde talmannen vidare på regeringens begäran på samma sätt som tidigare besluta att avbryta kammarens sammanträden fram till nästa om den förordnat om extra val. Talmannen kan avbryta sammanträdesuppehåll och kalla till sammanträde och är skyldig att göra det om regeringen eller 115 av ledamöter begär det. Sommaruppehållet föreslogs också bli kortare. I gengäld kunde fler plenifria veckor planeras in i arbetsschemat för att bland annat underlätta ledamöternas kontakter med sina valkretsar. /04 redovisas plenitiden t.om. Åtminstone en ledamot har för dagboksbladets samtliga tidpunkter uppgivit sig ha bedrivit valkampanj på resa. och (protokoll 2003/04:98101). Nämnden tog också emot ett internationellt besök under knappt (). vice talman () var delegationsledare. I delegationen ingick vidare (), (), (), (), (), () och (). Dessutom deltog kanslichef och kanslichef . De ledamöter som deltog var Per (), (), (m), (), (), (), () samt (). Dessutom deltog riksdagsdirektör , sektionschef , internationella sekreteraren och chefredaktören för tidningen . Administrativt genomfördes undersökningen av huvudsekreterare . Avdelningsdirektör på IT-enhet har tekniskt utformat den datormässiga versionen av dagboksstudien och enkätundersökningen samt ansvarat för att inrapporterade uppgifter omvandlats till en statistiskt bearbetningsbar datamängd. på har kodat svar på dagboksstudien och enkätundersökningen som lämnats av ledamöter som valt att använda pappersversionen av undersökningen. har svarat för omkodning av den slutliga datamängden. Praktiskt innebär det att de ledamöter som vid tillfället för utskicket av enkäten (torsdagen före undersökningsveckan) var tjänstgörande eller ersättare ingår i populationen. Riksdagskalendern, nr 28 2004 och protokoll 2003/04:97101. De utges av press- och informationskansliet och innehåller uppgifter om verksamheten i under närmast efterföljande vecka. Kompletterande uppgifter om utskottens studiebesök och liknande har inhämtats från respektive utskottskansli. påbörjade dessutom sitt internatsammanträde kring granskninsgverksamheten och sammanträdde och . sammanträdde utskottet och . Underskattning av nedlagd arbetstid på olika uppgifter kan ha att göra med mättekniken; ledamöter kan ha haft svårt att i (det datormässiga) undersökningsformuläret få med samtliga genomförda arbetsuppgifter. Överskattning av nedlagd arbetstid skulle kunna ha att göra med en önskan om att framställa sig själv, och riksdagsuppdraget, i en så god dager som möjligt. (kommande). Kön och eliternas sociala reproduktion i ett komparativt perspektiv finansieras av . Inom projektet utkommer Maktens kön med professor som redaktör. har under- och överskattningsproblematiken diskuterats och vilka svårigheter ledamöter kan ha haft att överblicka sina avgivna svar om de fyllt i dagboksbladet i datorversionen. undersökning kunde dock inga större partiskillnader identifieras (, 1976, Riksdagsarbetets planering, Förs. 1975/76:15, s. 79 f.). (1979), , . 1978/79:15, s. 27. Representationsundersökningen genomfördes under ledning av vid , . Per ansvarade för genomförandet av undersökningen. SOU 1986:27, s. 1315 och 7879. Fakta om folkvalda. 20022006, : riksdag. statskalender 2003, 191:e årgången, : . Det totala antalet förtroendevalda har minskat kraftigt . Det totala antalet förtroendevalda var 2003 ungefär 42 200, vilket är en femtedel av det totala antal personer som hade förtroendeuppdrag 1951. var den minskning som skedde inte lika dramatisk som den , då politikerantalet minskade med ungefär 20 000 personer. lät dock uttalandet läggas i romanfiguren mun. SOU 1963:17, s. 121 och s. 295; SOU 1970:17, s. 41). 1972; 1958; 1978:103 ff.; SOU 1986:27. SOU 1965:54, s. 45; 1986:73; 1996:118 ff. Jfr 1986. SOU 1987:26, s. 10. Undersökningarna har genomförts inom ramen för olika forskningsprojekt under ledning främst av , och . Wängnerud m.fl. (kommande); 1995:13132. Totalt finns 15 sådana svar. Totalt finns 6 sådana svar. Återigen har varje ledamots svar på den öppna frågan kodats med upp till tre olika uppgifter. Totalt har för denna fråga 297 svar/uppgifter angivits av ledamöterna. Den procentuella fördelningen av uppgifterna på tretton olika kategorier har därefter beräknats. Totalt var det 24 svar som sorterades ut; 22 svar innebar att ledamoten ansåg sig nöjd; 2 svar innebar att ledamoten önskade mer tid. Det bör nämnas att undersökningen genomfördes när det ännu inte hade gått att finna en tillfredsställande lösning på de många s.k. spam-mail som ledamöterna erhåller. Resultaten kan delvis vara en effekt av undersökningstekniken; undersökningen genomfördes datormässigt för det stora flertalet ledamöter. Någon stor effekt synes dock inte undersökningstekniken ha haft. Under /04 voterade omkring . Varje ledamot har kunnat lämna förslag på tre olika åtgärder. Om valsystem, se till exempel Grofman & Lijphart, red, 2002; Lijphart 1999; 2000; , red, 2000; Shugart & Wattenberg, red, 2001. Om valkampanjer, se t. ex. , red, 1992; 1990; Kavanagh 1995; , red, 1996. Den minnesgode läsaren drar sig kanske till minnes att vi i boken (, red, 2003:16) använder en vidare definition av begreppet valdemokrati som inkluderar vissa typer av kommunikation mellan medborgare och representanter även mellan valen. I det här sammanhanget använder vi en snäv definition där begreppet valdemokrati endast omfattar sådana kontakter som handlar om medborgerligt politiskt inflytande genom framröstande av politiska representanter i val. Den franske statsvetaren betraktar, med hänvisning till , ett politiskt system med imperativa och återkallningsbara mandat som direktdemokratiskt och inte som representativt (Manin 1997/2002:180-1). Distinktionen mellan att informera/påverka och att informeras/påverkas behöver inte hanteras som en dikotomi. Ett exempel är studie av interndemokratin inom de politiska partierna där författaren urskiljer ett flertal mellanformer som handlar om att partiledningen söker mandat, legitimitet respektive förankring, men utan någon egentlig vilja till medlemsdialog (1998:30-4). Se även 1999:kapitel 5. Standardreferensen här är Mayhew (1974:5) som utgår från ett antagande om congressmen as single-minded seekers of reelection; se även (1990) och naturligtvis Downs (1957). Motivet att bli återvald som förklaring till representanters politiska agerande kopplas reflexmässigt samman med cynism och egenintresse. Men det är svårt att tänka sig en väl fungerande representativ demokrati med politiker som inte vill bli återvalda och som därmed inte kan ställas till ansvar inför väljarna (se till exempel kapitel i denna volym). Valet av fokus för studien innebär åtminstone tre avgränsningar. För det första innebär fokuseringen på att vi den här gången avsäger oss jämförelser med andra politiska system och därmed också möjligheterna att studera effekter av valsystem och andra konstitutionella arrangemang. För det andra intresserar vi oss här enbart för de indirekta möjligheterna till medborgarinflytande via påtryckningar och bortser från direkt folkligt inflytande genom folkinitiativ och folkomröstningar. För det tredje, slutligen, har vi valt bort underifrånperspektivet och därmed också den typ av empiri som handlar om hur medborgarna ser på politisk representation och demokrati och om medborgarnas kontakter med och påverkansförsök riktade mot valda representanter. I detta tredje avseende hänvisas den intresserade till exempelvis 2002, Hibbing & 2002 och 2006. Den undersökning om riksdagsarbetet och arbetsformer som lät genomföra bestod av två delar. Dels genomfördes en tidsbudgetstudie där ledamöterna i dagboksform fick notera i vilken utsträckning och de ägnat sig åt olika arbetsuppgifter, dels genomfördes en mindre enkätundersökning. Enkäten delades ut till samtliga tjänstgörande ledamöter och ersättare, och 281 av de 349 ledamöterna () besvarade undersökningens 13 frågor (se 2005). Valforskningsprogrammet i har genomfört sju riksdagsundersökningar (1969, 1985, 1988, 1994, 1996, 1998 och 2002). Undersökningarna finns beskrivna i och 2005. Med ett enda undantag har samliga partiers ledamöter vid samtliga sex undersökningstillfällen bedömt det som klart viktigare att representera partiets politik än att representera valkretsen. Undantaget är riksdagsledamöter där tyckte det var mycket viktigt att representera partiet medan tycket det var mycket viktigt att representera valkretsen. Värt att notera är också att den stabila andelen ledamöter som anser att det är viktigt att representera valkretsen döljer stora förändringar för enskilda partier som följer ett vänsterhögermönster: För ledamöterna från , och i någon mån Socialdemokraterna har det blivit mindre viktigt att representera den egna valkretsen, medan det för de borgerliga ledamöterna har blivit betydligt viktigare att föra fram den egna regionens/valkretsens intressen och åsikter. Den klart största nedgången när det gäller uppgiften att arbeta med problem för enskilda väljare/människor återfinns bland de socialdemokratiska ledamöterna (från 2002). Nedgången återfinns däremot inte bland och ledamöter (2002). Frågorna om representationsprinciper ingick även riksdagsundersökning och var det individprincipen och inte partiprincipen som var mest omhuldad: individprincipen , partiprincipen och väljarprincipen (1988:49-51). och är dock skeptiska till de stora skillnaderna mellan 1969 och 1985 års undersökningar. Deras bedömning är att skillnaden till stor del beror på att undersökning genomfördes i form av personliga intervjuer med riksdagsledamöterna medan undersökning (och de därefter följande) genomfördes med hjälp av postenkäter. Mot och metodologiska tolkning av förändringen talar dock att både förändringen i riktning mot en mer positiv inställning till partiprincipen och förändringen i riktning mot en mer negativ inställning till samma princip i stor utsträckning beror på förändringar bland Moderata samlingspartiets riksdagsledamöter: Det är svårt att komma på någon bra förklaring till varför i första hand de moderata ledamöterna skulle svara annorlunda på intervjufrågor än på enkätfrågor, vilket indikerar att m-ledamöternas syn på de olika representationsprinciperna faktiskt har förändrats. Se till exempel 1988:62, 172175; m. fl. En annan möjlighet att kartlägga mellanvalskontakter mellan väljare och valda är att fråga medborgarna om deras kontakter med olika grupper av förtroendevalda. Från sådana studier vet vi att ungefär var tionde medborgare har någon form av politikerkontakt (se t. ex. 1995:180; m.fl. 1998:5362). När det gäller kontakter med just riksdagsledamöter bör vi därför förvänta oss något lägre nivåer. Dessutom tror vi att kontakterna är mer omfattande under valår jämfört med under icke valår (2002). Mönstret för de faktiska kontakterna i tabell återfinns även inom flertalet partigrupper. och framförallt ledamöter avviker dock från den generella bilden och uppger att de har mest daglig kontakt med väljare i allmänhet utanför valkresten och inte med det egna partiets väljare i valkresten eller med väljare i valkretsen allmänt. SOU 1986:27, s. 19. I denna kategori av arbetsuppgifter ingår även att svara på brev och, undersökning, att svara på e-postbrev. 2005; förslag 1975/76:15, s. 78; förslag 1978/79:15. Se till exempel 1996; 1998; 1999. Tudelningen mellan sändare och mottagare återkommer också i den politiska memoarlitteraturen. Ett exempel är boken där diskuterar den spänning som finns mellan de båda uppgifterna: Våra olika bilder av samma problem tror jag beror på vilken roll man tar på sig när man åker ut på besök. Många verkar lära sig hur en lag eller regel fungerar och beger sig sedan ut för att förklara varför det ser ut som det gör. Försvara, med andra ord. Andra, och jag tror att jag efter hand kom att tillhöra denna grupp, åker ut för att höra och se hur det är och sedan fundera på om de nya kunskaperna borde leda till krav på förändring eller inte. Det är så lätt att hamna i försvarsrollen. Dem man möter frågar varför det ser ut som det gör och man tar på sig rollen att förklara. Men en politikers uppgift kan inte bara vara att förklara sakernas tillstånd. Man måste också vara öppen för att se vad som behöver förändras (1996:77). Mer utåtriktat arbete, där man kan diskutera frågor som behandlas i , är ett typiskt svar i kategorin sändarrollen. Fler möten i valkretsen. Studiebesök inom olika verksamheter och möten med människor för att LYSSNA och LÄRA, inte så mycket för att själv tala och berätta är ett typiskt svar i kategorin mottagarrollen. De moderata riksdagsledamöterna avviker här genom att inte på samma tydliga sätt betona tvåvägskommunikationen: De moderata ledamöterna bedömer uppgiften att informeras om valkretsproblemen som betydligt viktigare än uppgiften att informera om riksdagsarbetet (mycket viktig mot 32). Resultatet går tvärs emot de tidigare nämnda studierna av riksdagsveteraner från olika partier (1999) respektive den interna partidemokratin inom och Socialdemokraterna (1998) där istället betonar sändarrollen. Det är svårt att ha en bestämd uppfattning om varför resultaten pekar i olika riktningar. För kommentarer till denna forskningsöversikt tackas särskilt doktorand , , professor , , docent , samt fil.dr , riksdag. kvinnor i är nummer två på världsrankningslistan när det gäller kvinnors politiska representation i nationella parlament. , kvinnor i sitt parlament, övertog , bland annat beroende på lagstiftning om könskvotering. Det internationella genomsnittet ligger på kvinnor och män i nationella parlament. 15 förslag för en jämställd riksdag rapport från arbetsgruppen för en jämställd riksdag. riksdag 2004 (Utredningar från riksdagsförvaltningen 2004/05: URF1). Sökningar har gjorts i databaserna , de svenska universitetsbibliotekens gemensamma katalog Libris, Kvinnohistoriska samlingarnas katalog Kvinnsam, samt Femdok. Sökningar har även gjorts i databaserna för könsforskning i och den norska databasen . Det bör även noteras att Femdoks databaser tillbaka inte uppdateras. För en översikt över svensk statsvetenskaplig forskning om politik och genus, se till exempel red. (2001), Rösträtten forskarantologi, : . För en nordisk översikt över statsvetenskaplig forskning om politik och genus, se till exempel red. (1999), Likestilte demokratier? Kjønn og politikk i , : Universitetsforlaget, och red. (1995), Women in Nordic Politics. Closing the Gap, Aldershot: Dartmouth samt et al (1985), Unfinished Democracy: Women in Nordic Politics, : Pergamon. Stinchcombe (1968) s. 182. Från och med 1990-talet gjordes ett antal särskilda satsningar på genusforskning från statligt håll i propositionerna Forskning och samhälle (prop. 1996/97:5) och Forskning och förnyelse (prop. 2000/01:3). De sex specialdestinerade genusprofessurerna, Nationella sekretariatet för genusforskning, Tema och Genusskolan är alla exempel på sådana satsningar. Syftet var att stärka genusforskningen som ansågs bidra med ny kunskap inom vetenskapssamhället och med kunskap som kan användas i jämställdhetspolitiken. För aktuell läsning om genusforskning, dess frågor och villkor, se till exempel red. (2002), Genusvägar en antologi om genusforskning, : Liber, (2003), Genusforskning frågor, villkor och utmaningar, : , samt och red. (2004), Genushistoria en historiografisk exposé, : . I (1999), Kön eller genus? : Nationella sekretariatet för genusforskning, ges en kortfattad introduktion i ämnet. Se även Genusperspektiv i forskningen, Ds 1996:26, , samt red. (1999), Manligt och omanligt i ett historiskt perspektiv, : . Antropologen brukar omnämnas som innovatör av begreppet kön/genus (sex/gender system). Hennes artikel är en genomgång av de tre teoretikerna , och . För att kunna förhålla sig till dessa teoretiker utvecklade hon ett nytt begrepp, the sex/gender system. Se (1975), The Traffic in Women: Notes on the Political Economy of Sex i Towards an Anthropology of Women, ed. För en kortfattad översikt på svenska, se till exempel och C. (1988), Debatten om begreppen genus i Kvinnovetenskaplig 19801998, i Kvinnovetenskaplig 1998:2. Se även (2001), om det stabilas föränderliga former, : Liber. För en anglosaxisk översikt, se (1999), What is a Woman? and other essays, : . Se även (1986) förståelse av begreppet i The Science Question in Feminism, och (1987), Feminism and Methodology. Se även (1988), Gender and the Politics of History, : (särskilt kapitlet Gender: A Useful Category of Historical Analysis), samt (1989), Womens History and Gender History, Aspects of an International Debate i Gender and History vol. 1, nr 1 spring . (2002), (2000). (1990). (1985, s. 11). (2000). Hagemann och (2000). Feminism som ideologisystem kan i sin tur delas in i flera olika grupper, bland annat liberalfeminism, radikalfeminism, marxistisk/socialistisk feminism samt socialistisk radikalfeminism. Andra indelningar kan göras utgående bland annat från epistemologiska och ontologiska aspekter (dvs. grundläggande antaganden om den sociala verklighetens karaktär och om hur man skall utveckla en kvalificerad förståelse av den), men även från partipolitiska perspektiv. För vidare läsning, se till exempel , (2002), Feminism, : Bilda förlag. För vidare läsning, se till exempel de los , och , (2002), Maktens (o)lika förklädnader: kön, klass & etnicitet i det postkoloniala : en festskrift till , : . För vidare läsning, se till exempel (2002), Feminism, : Bilda Förlag, och , red. (1996), Kvinnopolitiska nyckeltexter, (2001), om det stabilas föränderliga former, : Liber, samt (2002), Förbjuden handling. Om kvinnors organisering och feministisk teori, : Liber. För en introduktion till feminism och politiskt tänkande, se till exempel och (1996), Politikens paradoxer, : samt och red. (1995), Feministisk bruksansvisning, : . Se även (1999), En riktig kvinna, /Bokförlaget , som är en argumentation mot ett biologiskt synsätt på kön samt (1996), Under det rosa täcket, : och , som behandlar konstruktion av kvinnlighet. (2002), Feministisk queerteoretisk agenda, : ger en introduktion till queerteori. Det bör emellertid påpekas att begreppet könsmaktsordning är svenskt och förhållandevis svårt att översätta till engelska. lagstiftade 2003 om könskvotering till sitt nationella parlament. De nordiska länderna har i ett historiskt perspektiv haft en högre kvinnorepresentation i sina nationella parlament än övriga länder. Utvecklingen , där alltfler länder kommit att implementera könskvotering vid allmänna val, tyder på att de nordiska ländernas position kan vara utmanad. Se även Freidenvall, Dahlerup & Skjeie, The Nordic countries: an incremental model i Drude Dahlerup red. (kommande), Women in Politics: Electoral Quotas, Equality and Democracy. (2001). Wängnerud (1999). Kvinnliga kandidater var ofta placerade längre ned på partilistorna. När ett parti har stora valframgångar, innebär det att kvinnors möjligheter att bli invalda ökar. Freidenvall (2003), Wängnerud (2001). Rule (1981), (1985), Oakes & (1993), Lovenduski & red. (1993), (1996), Raaum (1995), (1996), Paxton (1997), Matland (1995, 1998), Kenworthy & Malami (1999), (1999), (2001), Studlar & MacAllister (2002). Duverger (1955), Karvonen & (1995), Matland (1995, 1998), Rule & (1994). (1982), Togeby (1994). Sapiro (1983). (1987). (1994), (1987), Kuusipalo (1992). Dahlerup (1989). (1987). (1987), (1992). Beckwith (1992), Caul (1999, 2001), (2001), Lovenduski & red. (1993), Matland & Studlar (1996), (1993, 1996), Wisler (1998), Wängnerud (1998, 2000). (1988), Wängnerud (1997b). Se till exempel (1982), Kvinnokrav i manssamhälle. Rösträttskvinnorna och deras metoder som opinionsbildare och påtryckargrupp i 19021921, . (2001), Gamla och nya rum i politiken. Kvinnorösträttsrörelsen som bildningsprojekt i Rösträtten forskarantologi, red. (2001), : , (2000), Rösträttsrörelsens kvinnor konflikt och i samförstånd i Kvinnovetenskaplig , 2000:4, s. 2950, (2004), Dubbla strategier med och utan män i kampen för kvinnors rösträtt i Än män då? Kön och feminism i under , red. (2004), , sid. 85115, (2004), Män som strategi: Rösträttskvinnornas informella vägar till det politiska medborgarskapet i Än män då? Kön och feminism i under , red. (2004), , sid. 5383. (2004b). Se till exempel (1986), Kvinnosyn och kvinnopolitik. En studie av svensk socialdemokrati 1880-1910, : , (1984), och jämställdhetsfrågan i Liberal ideologi och politik 19341984, : AB Folk och Samhälle, (1992), stora förtvivlan. En analys av det kvinnovetenskapliga dilemmat samartsärart i Kvinnovetenskaplig , 1992:2, sid. 3549, (1992), Den socialistiska hemmafrun och andra kvinnohistorier, , sid. 36112, samt (1992), Högerns kvinnor. Problem eller resurs för perioden 19001936/37, : . Manns (1997). Se till exempel (2001), Demokratins vedersakare? Högerns kamp för och emot demokratin i Rösträtten forskarantologi, red.