frsrdg · GT04RS3bil5 · 2006-01-01 00:00:00 — I linje med detta resonemang har forskat om mäns och kvinnors intressen i riksdagen.213 I ett pågående forskningsprojekt studerar den dubbla strategin, det vill säga de politiska partiernas och kvinnorörelsens strategier och argument för en ökad kvinnorepresentation i , och . Wängnerud menar att ett skäl till att den svenska kvinnorepresentationen ökat är partiernas inbördes tävlan. Partierna har bevakat sin ställning och gjort jämförelser med konkurrerande partier, dels för att öka den egna kvinnorepresentationen, dels för att framställa sig själva i bättre dager.214 Vid bedrivs under Drude Dahlerups ledning forskningsprojektet a key to equality? 215 Ur ett internationellt komparativt perspektiv studeras den nya tendensen att använda könskvotering vid allmänna val som en metod att få en mer jämn representation av kvinnor och män i politiska institutioner. Projektet undersöker både debatterna om kvotering, de faktiska kvoteringsreglerna, den ofta problemfyllda implementeringen samt betydelsen av kvotering för kvinnors empowerment i politiken. Även om debatten i de olika länderna visar att könskvotering ses som en förhållandevis kontroversiell metod, är användningen av någon typ av kvoteringsregler en tydlig trend i världen . Som exempel kan nämnas att , med en kvinnorepresentation på i sitt nationella parlament, numera intar en topplacering på världsrankningslistan efter att ha implementerat könskvotering och har därmed sprungit om , som är på andra plats. I mer än 30 länder har könskvotering skrivits in i konstitution och/eller vallag (legislative quotas), och i fler än 50 länder har ett eller flera partier implementerat regler för könskvotering (party quotas). Denna tendens ändrar inte bara den faktiska kvinnorepresentationen utan också teorierna om vilka faktorer som bestämmer kvinnorepresentationens storlek och utveckling . En kartläggning över de länder och partier som introducerat könskvotering finns presenterad i en databas som finns tillgänglig på projektets hemsida.216 Här finns även projektets arbetsrapporter med länderspecifika analyser.217 Kvinnorepresentationens utveckling i präglas av en inkrementell modell, menar och små, gradvisa förändringar i andelen valda kvinnliga parlamentariker och en diskurs som betonat bland annat könsneutralitet samt lika villkor och samarbete mellan könen skiljer sig den nordiska modellen från utvecklingen i andra delar av världen, som genom implementeringen av könskvotering kan karakteriseras av en s.k. fast track.219 avhandlingsarbete ingår i forskningsprojektet om kvotering, som beskrivits ovan. Undersökningen belyser de svenska politiska partiernas strategier och syn på kvinnorepresentation och kvotering under perioden 19702002.220 I projektet redovisas en kartläggning av de strategier, som till exempel allmänna mål, rekommendationer samt kvotering, som de svenska partierna implementerat för att öka andelen kvinnor i . Kartläggningen visar att implementerade alla riksdagspartier strategier för ökad kvinnorepresentation. Även om partiernas strategier skiljer sig åt avseende både form och innehåll, kan en gradvis ökad radikalisering noteras. Utgående från kartläggningen görs en analys av den förändrade syn på kvinnors närvaro i politiken som ägt rum . I avhandlingen studeras även hur partierna ser på kvinnors politiska representation i ett nutida perspektiv, med en analys av partiernas nomineringsprocesser inför riksdagsvalet . Kvinnors inom- och utomparlamentariska organisering Forskning har visat att ett effektivt påtryckningsmedel för en ökad kvinnorepresentation är när det finns både internt och externt tryck för en bättre representation.221 Dahlerup talar om ett ömsesidigt behov, där kvinnorepresentationen inte kan öka utan väljarnas påtryckningar på de politiska partierna och kvinnoorganisationernas stöd, kritik, expertkunskap och nytänkande.222 I enlighet med teorin om statsfeminism betonas betydelsen av kvinnors agerande både from below i utomparlamentariska grupper and from above i politiska partier och institutioner, för den höga kvinnorepresentationen i de nordiska länderna.223 Denna dubbla strategi med en interaktion mellan aktörer inom och utanför den parlamentariska/statliga arenan utgör kärnan i teorin om statsfeminism. Till skillnad från flera andra länder har kvinnor i lierat sig med staten och de parlamentariska kanalerna i sin strävan för en ökad kvinnorepresentation.224 Detta kan inte minst noteras i de politiska kvinnoförbundens kamp för ökad kvinnorepresentation både i sina egna respektive partier och i de beslutsfattande församlingarna. Nästan alla svenska partier har eller har haft ett kvinnoförbund.225 De har i ett historiskt perspektiv fungerat både som en stödtrupp till partiet och som en påverkansgrupp.226 Stödtruppsfunktionen har inneburit att rekrytera kvinnor till partiet, att rekrytera kvinnliga väljare, att utbilda kvinnor för politiska uppdrag samt att sprida partiets politik till kvinnor. Denna funktion har emellertid ibland stått i konflikt med funktionen som en påverkansgrupp. Påverkansfunktionen har inneburit att ställa krav på bland annat fler kvinnor i politiken och kritisera partier i frågor om kvinnors villkor. I många fall samarbetade de politiska kvinnoförbunden också med kvinnoorganisationer utanför den etablerade partipolitiken.227 har studerat Socialdemokratiska kvinnoförbundets kamp för inflytande i SAP under efterkrigstiden.228 menar att när förde fram sina åsikter i frågan om atomvapen, sex timmars arbetsdag respektive kvotering uppfattade partiet det som att förbundet bröt med spelreglerna.229 menar, tillspetsat, att kvinnors förväntan om jämlikt deltagande i politiken kolliderade med mäns förväntan om en lojal kvinnlig, gärna kaffekokande, stödtrupp. Kvinnoförbundens roll i partierna, som både en stödtrupp och en påtryckargrupp, har därmed inte varit konfliktfri. Den har utmanat gängse uppfattningar om det politiska, det vill säga vad politik är, vem som skall driva politiska frågor för vem och hur politik skall bedrivas.230 menar att det är inte frågan eller kraven per se som är mest utmanande utan kvinnors kollektiva handlande som kvinnor. När kvinnor ställer krav som kvinnor utmanas politiken som traditionellt blivit sedd som könsneutral, och därmed även män som sett sig som företrädare för ett allmänintresse.231 Annan forskning visar på betydelsen av kvinnors organisering utanför den parlamentariska arenan. och menar till exempel att den höga kvinnorepresentationen i beslutande församlingar är en konsekvens av kvinnorörelsens aktiviteter och engagemang.232 Till exempel var kvinnorörelsen viktig för rösträttens genomförande och utövade ett tryck på de politiska partierna från första början. började den fristående kvinnoorganisationen föra kampanjer för en ökad kvinnorepresentation. växte en ny kvinnorörelse fram i , som bland annat strävade efter att eliminera gränserna mellan det offentliga och det privata. Denna gräns ansågs ligga till grund för mäns överordning i det offentliga. Den nya kvinnorörelsen agiterade primärt för lika löner men förde även fram kravet på delat ansvar mellan kvinnor och män också inom familjen. Den mest kända bland 1970-talets kvinnoorganisationer var Grupp 8, som med slagordet det personliga är politiskt utmanade rådande definitioner av till exempel politik. Tillsammans med andra grupper, som till exempel Kvinnoligan i , Arbetets kvinnor och Lesbisk kamp, utmanade de den etablerade politiken. De kom också att uppfattas som konkurrenter till de politiska kvinnoförbunden när det gällde att attrahera kvinnor till partiarbete.233 Ett annat exempel på kvinnors organisering utanför den parlamentariska arenan var det feministiska , som bildades efter valet då kvinnorepresentationen i föll kraftigt. De drev bland annat kravet på en förbättrad representation av kvinnor i de folkvalda församlingarna. Deras främsta mål var att öka andelen kvinnor inom de politiska partierna. Om detta inte lyckades hotade de med att bilda ett kvinnoparti. Deras kampanjer fick stor medial uppmärksamhet och en stor del av befolkningen sade sig stödja ett eventuellt kvinnoparti. Vid valet hade de flesta partier ökat andelen kvinnor på partilistorna.234 Betydelsen av kvinnors (utomparlamentariska) organisering och kollektiva handlingar lyfts således fram i forskningen.235 Enligt kan kvinnors organisering utanför den etablerade politiken ses som en reaktion på kvinnors fortsatta underordning och olikhet i förhållande till män.236 har studerat betydelsen av det lokala territoriet för kvinnors organisering med utgångspunkt i intervjuer med kvinnor aktiva i kvinnogrupper samt med kommunpolitiker i tre kommuner i norra ställer krav på bättre villkor för kvinnor, gör kvinnor till politiska aktörer samt pekar ut kön som politisk dimension. avhandlingsprojekt belyser kvinnorörelsens agerande avseende frågan om sex timmars arbetsdag, våld mot kvinnor samt kvinnors politiska representation.238 Rekrytering och nominering till riksdag Det tredje temat i den befintliga forskningen om ur ett genusperspektiv belyser rekryterings- och nomineringsprocesserna till . Forskningen har till exempel visat att aldrig haft en folkrepresentation i det hänseendet att återspeglat folkets sammansättning med avseende på kön, etnicitet, ålder, yrke, utbildningsgrad, bosättning etc. Kvinnor har alltid varit underrepresenterade i , och både ungdomar och äldre har haft svårt att etablera sig i politiken.239 studie De kvinnliga riksdagsledamöterna åren 19221949 är en av de få studier som behandlar rekrytering av kvinnor till ur ett historiskt perspektiv. I studien kartläggs de kvinnliga riksdagsledamöternas sociala bakgrund och deras riksdagsarbete. En annan studie är isolering till integrering som till viss del behandlar rekrytering av kvinnor till . och har i en studie om de kvinnliga riksdagsledamöterna riksdag kunnat konstatera att kvinnor mer framstod som en elitgrupp än män bland annat beroende på en högre utbildnings- och yrkesbakgrund. Svensk forskning om nomineringsprocessen har visat att det finns en skillnad mellan andel nominerade och andel valda kvinnor och att kvinnor ofta var placerade på icke valbar plats på partilistorna.240 På uppdrag utförde en utredning om kandidatnominering vid andrakammarval, där särskilt frågan om kvinnors placering på partilistorna 1952 studerades. Syftet var att kartlägga och analysera samtliga i då förekommande riksdagspartiers system för kandidatnominering till andrakammarval samt att tolka utfallet av de olika systemen.241 Denna studie visade att andelen nominerade kvinnor översteg andelen valda och att detta förhållande karakteriserar samtliga partier. I utredningen dras slutsatsen att kvinnor, trots att de var något överrepresenterade på partilistornas övre del, inte blivit invalda i motsvarande mån. Som orsak till detta angavs bland annat att kvinnor i stor utsträckning blivit placerade på platser alldeles efter valbar plats. grundlagsberedning gjordes en uppföljning av resultat för att studera i vilken mån de var giltiga inför riksdagsvalet 1970.242 Studien visar att andelen kvinnor på listorna hade ökat inom samtliga partier men att ökningen var anmärkningsvärt liten. Den var störst för Socialdemokraterna och () och minst för (). Andelen invalda kvinnor hade ökat kraftigast för från , medan och hade ungefär samma andel som vid riksdag. Utredningen konstaterade även att partiledningarna när det gällde val i betydligt högre utsträckning än 1948 och 1952 hade strävat efter att få reda på vilka kandidater medlemmarna önskade se uppförda på valsedlarna.243 Till den mer aktuella forskningen hör studie av partiernas kandidatnomineringar till inför valet 1994.244 Studien visar att partiernas prioriteringar av kandidaternas grupptillhörighet skilde sig stort. Kvinnor prioriterades i högre utsträckning inom Socialdemokraterna, liberalerna och för valbara platser, medan Moderata samlingspartiet utmärkte sig genom att minst prioritera de kvinnliga kandidaterna.245 drar också slutsatsen att genom att fått igenom principen om varannan damernas var de inte längre organiserade kring något tydligt intresse i nomineringssammanhang och att konflikten mellan män och kvinnor på så sätt var avskaffad.246 Narud, och har analyserat nomineringsprocesserna som s.k. demokratiska instrument i fyra av de nordiska länderna.247 I studierna jämförs institutioner, processer och oskrivna normer, med särskild tonvikt på medborgarnas inflytande i nomineringsprocessen. Studierna behandlar kvinnorepresentationen i endast begränsad utsträckning men visar till exempel att andelen kvinnliga kandidater och kvinnliga valda har ökat i samtliga nordiska länder . Den danska studien visar att andelen valda kvinnor ökat mer än andelen nominerade kvinnliga kandidater, vilket tyder på att även väljarna har givit en preferens för kvinnor, även om det finns stora geografiska variationer.248 Studien visar även att kvinnor vid valet å ena sidan placerades (och placerade sig själva) i valkretsar där sannolikheten för inval var större. Å andra sidan tillämpades inte positiv särbehandling för att kvinnor skulle uppnå de högsta platserna. Män blev i större utsträckning än kvinnor placerade som nummer ett på valsedeln, medan kvinnor i större utsträckning än män placerades på platser längre ned på valsedeln. Den finska studien visar att omvalsfrekvensen varit högre för män än för kvinnor , med ett undantag.249 Även om studien understryker att det är möjligt att några kandidater, till exempel unga och kvinnor, offrats till förmån för den geografiska representationen, konstateras att en kandidats omvalsfrekvens har mer att göra med kandidatens personliga bedömning av sina insatser än med ett missnöje hos valberedningen, partiorganisationen eller väljarna. Eftersom det finns ett samband mellan andel valda kvinnliga ledamöter (och andra underrepresenterade grupper) och andel nominerade kvinnliga kandidater (och andra underrepresenterade grupper), menar författaren att det primära fokuset bör vara att öka andelen kvinnliga kandidater, snarare än att ändra på nomineringsförfarandet. Den norska studien visar på motsvarande sätt att kvinnors omvalsfrekvens varit lägre än mäns men att den också varierat mellan de olika mandatperioderna.250 Inga skillnader mellan könen förelåg emellertid när det gällde skälen för att avböja omval. Studien visar även att partierna traditionellt nominerat enbart några få kvinnor per valkrets. Introduktionen av kvotering resulterade i en ökad andel kvinnor i . Genom kvoteringssystemet ökade inte bara andelen nominerade kvinnliga kandidater utan också andelen kvinnor bland partiernas toppkandidater. Den isländska studien, slutligen, visar att de fyra traditionella isländska partierna haft en begränsad kvinnorepresentation , då kvinnopartiet Kvinnolistan gick fram med kvinnolistor.251 Inget parti har tillämpat kvotering för att öka kvinnorepresentationen, och trycket på partierna att öka andelen kvinnliga parlamentariker har snarare kommit från utomparlamentariska grupper och Kvinnolistan. Hotet mot de traditionella partierna var emellertid temporärt. Med det nuvarande nomineringssystemet har de traditionella partierna varken viljan eller medlen att signifikant öka kvinnorepresentationen i respektive riksdagsgrupp. Teorin om smitta, där till exempel kvoteringsregler sprids från parti till parti, får därmed en begränsad betydelse, menar författaren, eftersom partierna inte kontrollerar nomineringsprocessen. Marginaliseringen av kvinnor fortsätter därför i samtliga fyra partier. Det finns även flera relevanta kommunstudier som belyser rekryterings- och nomineringsprocessen. m.fl. studie av kommunpolitiker visar att i steget mellan uppdragsvillig, det vill säga person som är villig att åta sig ett politiskt uppdrag, till kandidat, det vill säga person som blir placerad på vallistan, sorteras kvinnor ut.252 studier visar att män har dubbelt så stor sannolikhet som kvinnor att nomineras till ett uppdrag i fullmäktige.253 Däremot har kvinnor nästan lika stor chans som män att bli invalda i kommunfullmäktige när de väl har placerats på partiernas listor. , som beskriver rekryteringsprocessen som ett läckande rör, saknar i sina studier data om nomineringsprocessen, vilket medfört att partiernas och väljarnas urval bland politiska aspiranter i hans undersökning sammanslagits till en rekryteringsläcka.254 konstaterar emellertid att kvinnor i högre utsträckning än män faller ifrån men att det främst kan härledas till de allra första läckorna i processen, det vill säga avsaknad av uppdragsvillighet och partimedlemskap.255 De norska samhällsvetarna har på motsvarande sätt undersökt var i rekryteringsprocessen som kvinnor sorteras ut.256 De konstaterar att det blivit allmänt brukligt att vid nomineringar lägga vikt vid en balanserad könsfördelning bland partiernas kandidater. När valsedeln skall komponeras är dock kvinnor oftast svagare representerade bland de kandidater som är högst prioriterade av partierna. Trots att fler kvinnor (än nödvändigt för att tillförsäkra sig hälften av platserna) var intresserade av att kandidera till det kommunala valet blev de inte valda i lika stor utsträckning som män. Under främst rekryteringsfasen ägde en utgallring till kvinnors nackdel rum.257 Enligt Hellevik och Skard beror det på att de potentiella kandidaterna inte tillfrågas. studie av nomineringsprocessen vid det danska kommunvalet visar att kvinnorepresentationen har stagnerat i de danska kommunfullmäktigeförsamlingarna.258 Denna stagnation kan delvis förklaras av att en mättnad har inträffat när det gäller intresset av att placera kvinnor på valsedlarna. En enkätundersökning till nomineringskommittéerna i samband med valet visar att av nomineringskommittéerna ansåg att det var viktigt/mycket viktigt att uppnå en jämn fördelning mellan könen på valsedlarna. De tyckte emellertid att det var ännu viktigare att listan skulle spegla kandidaternas geografiska hemvist och yrken samt att kandidaterna skulle vara väl kända i kommunen. Det var även viktigt att listan skulle innehålla unga personer. Jämfört med andra hänsyn rankades således inte en jämn könsfördelning lika högt. poäng är att en mättnad avseende kvinnorepresentation kan inträffa innan en numerisk jämställdhet har uppnåtts och att man därför inte skall ta gradvisa ökningar för givna. Enligt Drude Dahlerups studie om betydelsen av kön i rekryterings- och valprocessen vid det danska kommunvalet såg de politiska partierna fördelar med att placera kvinnor högt på listan dels var det en fråga om att attrahera kvinnliga väljare, dels en fråga om image för partiet.259 I båda fallen rörde det sig således om röstmaximerande argument, det vill säga att partierna utgick från att de kunde tjäna på att inkludera kvinnor. Argumenten var emellertid baserade på en exklusionsdiskurs, menar . Genom att vinnlägga sig om en progressiv image förväntade partierna att de av väljarna skulle betraktas som måna om att göra upp med den historiska orättfärdigheten att exkludera kvinnor från politiskt beslutsfattande. Studien visade dock att även nya tongångar, baserade på traditionella argument, kunde skönjas hos partierna: hvis kvinderne ikke vil selv, skyldes det andre prioriteringer, som vi må respektere.260 I fokus för den argumentationen stod därmed inte exklusionsargumentet utan snarare en uppfattning om att kvinnor hade andra värden och prioriteringar. Denna diskurs baserades på argumenten att vi kommit så långt med jämställdheten som man kan kräva. Vi kan alltså enligt denna förståelse inte längre tala om kvinnors uteslutning från beslutsfattande utan snarare om kvinnors fria val. Både Dahlerups och Kjaers studie understryker betydelsen av selektörernas, i detta fall partiernas och valberedningarnas, syn på ledarrekrytering och de effekter det får för listkompositionen. avhandlingsprojekt behandlar nomineringsprocesserna till inför valet ur ett genusperspektiv. Med ett fokus på selektörerna, det vill säga de valberedningar och nomineringskommittéer som ansvarar för kandidaturval och listkomposition, undersöks bland annat huruvida en mättnad kan ha inträffat hos de politiska partierna avseende kvinnorepresentation och vilka materiella och diskursiva effekter det kan få. avhandlingsprojekt belyser betydelsen av socialt kapital för rekrytering av svenska politiska eliter.261 Riksdagsledamöters utskottsplacering, intressen och åsikter En förhållandevis stor del av den befintliga forskningen om ur ett genusperspektiv handlar om riksdagsledamöternas utskottsplacering, politiska intressen och åsikter samt aktivitet i kammaren.262 Vid det första valet efter rösträttsreformens genomförande valdes fem kvinnor in i . Två av dessa fem kvinnliga riksdagsledamöter fick ordinarie platser i utskotten. Övriga tre fick suppleantplatser. Dessa utskott hade inga fasta politikområden att bevaka utan var tillfälligt inrättade. uppstod ett nytt mönster. De kvinnliga riksdagsledamöterna arbetade då främst inom utskott som behandlade frågor som berörde familjepolitik och andra sociala områden.263 när kvinnorepresentationen i låg på var andelen kvinnor i utskotten . arbetade få kvinnor i de utskott som behandlade frågor om skatter, finanser, trafik, industri och försvar. Kvinnorepresentationen i utskott med anknytning till social välfärd var emellertid högre än den totala kvinnorepresentationen i . hade tre utskott en särskilt hög andel kvinnliga ledamöter: socialförsäkrings-, social- och kulturutskotten. var av de ordinarie ledamöterna kvinnor. var könsfördelningen i utskott med anknytning till social välfärd i det närmaste helt utjämnad, medan andelen kvinnor i övriga utskott låg runt en tredjedel. har emellertid även detta mönster luckrats upp. De kvinnliga ledamöterna är jämnt fördelade över utskotten. Fyra av 16 utskott har kvinnliga ordförande. har studerat kvinnors möjligheter till makt och inflytande i den svenska och könstillhörighetens betydelse för innehållet i den politiska processen.264 Hennes studie visar att det föreligger ett systematiskt mönster av kvinnligtmanligt på interna arenor i . Kvinnor återfinns främst inom området social välfärd (omfattande social-, socialförsäkrings-, arbetsmarknads- och utbildningsutskotten) medan män återfinns inom områdena ekonomi och teknik (omfattande finans-, skatte-, närings- och trafikutskottet).265 Det handlar dock inte om någon total åtskillnad mellan könen, och det har även skett förändringar . Wängnerud konstaterar att det var främst som mönstret var påtagligt. Skillnaderna mellan kvinnor och män när det gäller utskottsfördelningen beror primärt på ledamöternas skilda önskemål. Kvinnor önskar sig i större utsträckning till utskott inom kategorin social välfärd och män i större utsträckning till ekonomi och teknik. Wängnerud framhåller att det dessutom, särskilt (1980-tal), förekommit stereotypisering. Nämnvärt är att män har de mest könstypiska önskemålen. Norsk forskning visar på liknande resultat. forskning visar att kvinnliga parlamentariker företrädesvis finns representerade i utskott inom politikområdena social service och konsumentpolitik, kyrka och utbildning samt administrativa frågor.266 Manliga parlamentariker finns företrädesvis representerade i utskott som arbetar med frågor som rör finans- och utrikespolitik, jordbrukspolitik samt transportfrågor. Skillnaden mellan könen när det gäller utskottsfördelningen är emellertid inte total.267 (1995) forskning visar på motsvarande förhållanden även inom regionala och kommunala beslutsfattande församlingar samt inom det korporativa systemet i . Raaum menar att beslutsfattande församlingar fortfarande reflekterar en hierarkisk och funktionell arbetsfördelning mellan kvinnor och män men att båda formerna tenderar att minska över tid.268