frsrdg · GT04RS3bil5 · 2006-01-01 00:00:00 — För att komma till rätta med sin arbetssituation och för att minska tidsåtgången för olika arbetsuppgifter anger ledamöterna huvudsakligen fyra åtgärdsförslag. Ledamöterna föreslår dels ökade resurser för assistenter och sekreterarhjälp, dels ökade resurser för teknisk hjälp och för en IT-utbyggnad. I övrigt föreslås en förbättrad arbetsplanering, rationalisering och effektivisering av främst kammararbete, voteringar och utskottens arbete med motionsberedningen. (1976) Riksdagsarbetets planering, förs. 1975/76:15, : riksdag. (1979) , förs. 1978/79:15, : riksdag. & , S. (1978) Det svenska partiväsendet, : AWE/. Barrling , K. (2004) Partikulturer: kollektiva självbilder och normer i riksdag, : Acta Universitatis Upsaliensis. (2002) I kontakt med omvärlden. Riksdagsledamöterna och internationaliseringen, : . (1972) Nomineringsförfarandet vid riksdagsval. En studie av partiernas kandidatnomineringar års riksdagsval, i SOU 1972:17, Nomineringsförfarande vid riksdagsval. i pressen, : Allmänna Förlaget. (2004) Det nya seklets förtroendevalda. Om politikerantal och representativitet i kommuner och landsting 2003, : , och . (1986) Riksdagsledamöternas arbetsvecka, i SOU 1986:27 Folkets främsta företrädare. Tre undersökningar av riksdagsledamöternas arbete i och utanför , : . (1989) Democracy and Its Critics, : . (1977) under forandring. udvikling, virkemåde og i det politiske system, : Samfundsvidenskabeligt forl. (1979) Folketingsmedlemmer på arbejde, : Publica. (1844) Coningsby or the New Generation, . & , K., (red.) Beyond and Congress. The Nordic Experience, : . & , S. (1996) Representation from Above. Members of Parliament and Representative Democracy in , Aldershot: Dartmouth. Fakta om folkvalda. 20022006, : riksdag. Freidenvall, L. (2005) ur ett genusperspektiv en forskningsöversikt, : , . (1983) inifrån. En studie av parlamentarisk handfallenhet inför ett samhälle i kris, : Prisma. Giddens, A. (2000) Runaway World: How Globalization is Reshaping our Lives, : Routledge. (red.) Tretton ledamöters hågkomster, och : och . (kommande) Maktens kön, : och forskningsprojektet och eliternas sociala reproduktion i ett komparativt perspektiv. Hagevi, M. (1998) Bakom fasad, : . (1995) Democracy and the Global Order. From the to Governance, : . & , P. (1988) De folkvalda. En bok om riksdagsledamöterna och den representativa demokratin i , : . & , T. (red.) Premiär för personval, SOU 1999:92, : Rådet för utvärdering av val (). (1974) representerar svenska folket. Empiriska studier i representativ demokrati, : . (1986) Riksdagsarbetets variationer, PM 56, , : . (1993) Politik i praxis. Aspekter af danske folketingsmedlemmers politiske kultur og livsverden, : Samfundslitteratur. (1987) Den internationaliserade , i Stenelo, L-G. (red.) till , : . (1990) Internationalisering och svensk partidiplomati, kapitel 5, i , G. & Stenelo, L-G. (red.) Makt och internationalisering, : . (1994) Demokrati och internationalisering, i Sannerstedt, A. & , M. (red.) Den moderna demokratins problem, : . Jewell, M. (1985) Legislators and Constituents in the Representative Process, i Loewenberg, G. , S. & Jewell, M. (1985) Handbook of , : och : . , F. (1995) och massmedia, : . (1986) Att vara riksdagsledamot, i Folkets främsta företrädare. Tre undersökningar av riksdagsledamöternas arbete i och utanför , SOU 1986:27, : . (2004) Utskottsundersökning 2004, : . & Wängnerud, L. (1995) Kvinnor som väljare och valda, : . , O. (2000) Svensk politik, : juridik. (2001) inför 2000-talet, förslag till 2000/01:RS1, : riksdag. (1996) Riket, valkretsen och hemkommunen. Lokal och regional representation i den svenska andra kammare 1969, : . (1958) Kandidatnominering vid andrakammarval, SOU 1958:6, : , . SOU 1963:17, : statsskick, del 2 Motiv, : . SOU 1965:54, . Författningsfrågan och det kommunala sambandet, : . SOU 1970:17, Grundlagberedningen: Ersättare för riksdagsledamöter, : . SOU 1986:27, Folkets främsta företrädare. Tre undersökningar av riksdagsledamöternas arbete i och utanför , : . SOU 1996:66, Utvärderat personval, betänkande av Nomineringsrätts- och valkretskommittén, : . SOU 1999:126, Politikens medalisering, demokratiutredningen forskarvolym, : Fakta info direkt. Stjernquist, N. (1991) inifrån. Tolv riksdagsledamöters hågkomster, erfarenheter och lärdomar, : i samarbete med Gidlund. statskalender 2003, 191:e årgången, : . (1969) Representationsundersökningens forskningsprogram. Relationer mellan väljare och valda på rikspolitisk nivå, stencil, : . Wängnerud, L. (1998) Politikens andra sida. Om kvinnorepresentation i riksdag, : . Wängnerud, L. (kommande) Att representera folket: yrkesbana eller sidospår i karriären?, och : Statsvetenskapliga institutionerna och forskningsprojektet representera folket: yrkesbana eller sidospår i karriären? Appendix: dagboksstudie och enkätundersökning . I en representativ demokrati är det medborgarnas viktigaste uppgift att i regelbundet återkommande val rösta fram partier och politiker. Mellan valen är det sedan de folkvalda representanterna som sköter det politiska beslutsfattandet. Men en representativ demokrati utesluter naturligtvis inte att de valda representanterna kommunicerar med medborgarna även mellan valen och att representanterna då är lyhörda och till och med låter sig påverkas. Ett i huvudsak representativt politiskt system kan dessutom rymma inslag av direkt folkligt inflytande genom folkinitiativ och folkomröstningar. Den som blickar ut över det dryga åttiotal länder som brukar klassificeras som demokratier (2002; 2003) möts av en betydande variationsrikedom. Det är visserligen genomgående fråga om representativa system där medborgarna i fria val utser sina representanter. Men när det gäller vad som väljs presidenter, parlamentariker, domare hur de väljs valsystemets utformning och under vilka omständigheter de väljs valkampanjernas form och innehåll finner vi stora variationer. Kunskaperna och forskningen kring representativ demokrati har en kraftig slagsida mot just dessa demokratins högtidsdagar i form av val och valrörelser. Och konstigt vore det väl annars: Det är vid de regelbundet återkommande valen som demokratin i betydelsen folkstyre och folkviljans förverkligande skall materialiseras genom tillbakablickande ansvarsutkrävande och framåtblickande mandatgivande från väljarna.140 Men precis som i många andra sammanhang finns det också någonting mindre flärdfullt och betydligt mindre uppmärksammat som skulle kunna kallas för den representativa demokratins vardag, eller kort och gott mellanvalsdemokrati. ägnar sig de valda representanterna i huvudsak åt parlamentariskt arbete och politiskt beslutsfattande medan medborgarna har fullt upp med andra samhällsnyttiga aktiviteter. Men det finns, som sagt, relationer mellan medborgare och representanter även mellan valen, och det är den typen av vardagsrelationer som vi i det här kapitlet vill försöka fånga in med begreppet mellanvalsdemokrati. Kapitlet innehåller tre avsnitt ett begreppsutvecklande, ett empiriskt och ett framåtblickande och normativt. I det första avsnittet funderar vi över vad som rimligen skall ingå i begreppet mellanvalsdemokrati och vilka preciseringar och distinktioner som kan hjälpa oss på vägen fram mot en fruktbar empirisk studie. I avsnitt två tar vi steget ut i verkligheten och försöker säga någonting om reellt existerande mellanvalsdemokratier med fokus på och den svenska . Kapitlet avslutas med några förslag och en dos önsketänkande kring vilken typ av empirisk forskning som skulle behövas för att genomföra en mer grundläggande kartläggning av fenomenet mellanvalsdemokrati. Mellanvalsdemokrati definieras här som kontakter och informationsöverföring mellan medborgare och representanter som innebär att medborgarna eller grupper av medborgare har möjlighet att påverka politiken på andra sätt än genom att rösta fram politiska representanter i val. Ett rimligt antagande är att det stora flertalet av dessa kontakter äger rum och inte under de intensiva valrörelseveckorna dels därför att en valrörelse normalt omspänner medan en mellanvalsperiod sträcker sig , men dels, och framförallt, därför att en valrörelse i allt väsentligt handlar om kontakter och informationsöverföring mellan presumtiva representanter och medborgare som syftar till medborgerligt inflytande över politiken genom just val av representanter. Distinktionen mellan valdemokrati och mellanvalsdemokrati görs med andra ord inte utifrån tidsaspekten (valrörelse kontra mellanvalsperiod) utan utifrån syftet med kontakterna (val av representanter kontra andra typer av inflytande och påverkansförsök).141 Begreppet mellanvalsdemokrati kan ges ytterligare precision om vi tänker oss en dimension eller skala som går från en valdemokrati helt utan mellanvalskontakter till en fullständig mellanvalsdemokrati. (1942/1992) välkända konkurrensdemokrati, där den enda kontakten mellan medborgare och representanter består i att väljarna i val utkräver ansvar för den förda politiken, är ett exempel på ett politiskt system helt utan mellanvalsdemokrati. Ett annat exempel på en renodlad valdemokrati är ett system helt utan mellanvalskontakter men som istället för ansvarsutkrävande i efterhand bygger på framåtblickande röstning och mandatgivande (se till exempel Manin 1999). Valdemokratins motsats skulle då vara en direktdemokrati utan representanter där alla politiska beslut fattas i folkomröstningar, alternativt ett system med representanter som lottats fram och som har bundna, imperativa mandat som medborgarna när som helst kan återkalla.142 Det som intresserar oss i det här kapitlet är dock inte avsaknad av mellanvalsdemokrati, som i en val- eller konkurrensdemokrati, eller en fullständig direktdemokrati där medborgarna har total kontroll över beslutsfattandet. Istället tänker vi uppehålla oss vid de blandformer som innehåller både medborgerligt inflytande genom val av representanter och medborgerligt inflytande genom andra former av kontakter och påverkan. För att komma vidare i diskussionen om hur dessa blandformer kan se ut och fungera mellan valen behöver vi närma oss svaret på åtminstone följande fem frågor: 1) Mellanvalsdemokrati ovanifrån eller underifrån? 2) Vem har kontakt med vem? 3) Kontakter före eller efter beslut? 4) Direkta eller indirekta kontakter? 5) Vad handlar kontakterna om? Mellanvalsdemokrati ovanifrån eller underifrån? Mellanvalsdemokratin kan betraktas både ovanifrån och underifrån. I ett ovanifrånperspektiv handlar mellanvalsdemokrati om hur representanterna tänker och agerar när det gäller information och påtryckningar från medborgare, medan mellanvalsdemokrati i ett underifrånperspektiv fokuserar på medborgerligt deltagande med syfte att påverka politiken. Eftersom mellanvalsdemokrati handlar om kontakter och informationsöverföring mellan medborgare och representanter är det i stor utsträckning samma relationer och fenomen som står i fokus oavsett perspektiv. Men begreppet mellanvalsdemokrati, som det här definieras, är inte helt symmetriskt eftersom det även inkluderar kontaktförsök och informationsinhämtning som inte når fram till eller uppmärksammas av motparten; med det förstnämnda åsyftas medborgerliga påverkansförsök som inte når fram till berörda representanter, medan politiska representanters informationsinhämtning om medborgaropinioner via opinionsundersökningar är ett exempel på det sistnämnda. En empirisk studie med anspråk på en någotsånär fullgod kartläggning av hur en mellanvalsdemokrati fungerar gör därför klokt i att studera fenomenet både ovanifrån och underifrån. I vår empiriska redovisning har vi dock avgränsat oss till en studie ovanifrån och med fokus på riksdagsledamöter. Vem har kontakt med vem? Så här långt har vi talat om mellanvalsdemokrati i termer av kontakter och informationsöverföring mellan medborgare och representanter i obestämd form. Men för att precisera begreppet mellanvalsdemokrati ytterligare behöver vi även säga någonting om vilka medborgare som kommer i kontakt med och försöker påverka vilka representanter och vilka representanter som kommer i kontakt med och eventuellt inhämtar information från och låter sig påverkas av vilka medborgare. När det gäller medborgarnas försök att påverka politikens utformning mellan valen handlar det om olika former av medborgerligt politiskt deltagande som till exempel partiaktiviteter, namninsamlingar, uppvaktningar, aktioner och demonstrationer. Vi är med andra ord inne på den politiska deltagandeforskningens domäner och vi hänvisar här i första hand till antologin mekanismer (2006) och där omnämnd litteratur. Det vi här kan skicka med som en fråga till den politiska deltagandeforskningen är i vilken utsträckning som den typen av studier brukar problematisera påverkansförsökens adressat: I en flernivådemokrati med differentierad och otydlig ansvarsfördelning kan det vara relevant att studera sådant som i vilken utsträckning medborgarna känner till vem som fattar de politiska beslut som påverkansförsöken avser, huruvida påverkansförsöken tydligt riktas mot just dessa beslutsfattare och i vilken utsträckning påverkansförsöken upplevs nå fram, och faktiskt också når fram, till rätt adressat. När det gäller frågan om de förtroendevaldas kontakter, informationsinhämtning och öppenhet för påverkan mellan valen har vi valt att hantera den som två olika frågor: dels frågan om vilka medborgare som representanterna faktiskt kommer i kontakt och samtalar med, dels frågan om vilka medborgare som representanterna anser att de i första hand bör hålla kontakt och samtala med . Svaret på den första frågan erhålls genom en kartläggning av kontaktmönstret mellan väljare och valda . Svaret på den andra frågan säger förhoppningsvis någonting om dessa kontakters eventuella effekter, om vi utgår från att representanterna främst låter sig påverkas av de medborgare som de anser att man bör hålla kontakt och samtala med mellan valen. Vilka medborgargrupper det här handlar om kan hållas öppet för empirisk prövning, men inkluderar rimligen sådant som de egna partimedlemmarna, medborgarna i den egna valkretsen, olika former av missnöjesyttringar och särintressen samt, naturligtvis, olika uttryck för hela folkets vilja. Kontakter före eller efter beslut? De olika aktiviteterna i en mellanvalsdemokrati kan också preciseras med avseende på när i beslutsprocessen kontakterna och informationsöverföringen mellan medborgare och representanter äger rum. När det gäller mellanvalsdemokrati i ett underifrånperspektiv tänker vi nog i första hand på medborgare som genom olika former av opinionsbildning kontakter, demonstrationer, insändare med mera försöker påverka beslutsfattarna inför ett politiskt avgörande. Men så enkelt är det naturligtvis inte, eftersom medborgerligt politiskt deltagande även tar sig uttryck i olika former av protester mot redan fattade beslut. En av slutsatserna om det politiska deltagandet som drogs i den avslutade danska maktutredningen var att det har skett en förändring i just den riktningen det vill säga från handlingar som riktar sig mot de politiska besluten, till handlingar som riktar sig mot deras praktiska genomförande (Togeby m.fl. 2003:66). Samma precisering med avseende på tidpunkt i beslutsprocessen kan göras när det gäller kontakter och informationsinhämtning som initieras av de politiska representanterna. Om kontakterna tas efter ett beslut handlar det uppenbarligen inte om informationsinhämtning eller om att ta intryck och låta sig påverkas utan enbart om att informera medborgarna om vilket beslut som har fattats. Om kontakterna däremot sker före beslut är det rimligt att tänka sig att ju tidigare i processen som kontakterna tas, desto mer sannolikt borde det vara att medborgarnas information och önskemål kommer att finnas med på bordet när beslutet väl skall fattas. Direkta eller indirekta kontakter? En annan relevant distinktion när det gäller att kartlägga de olika aktiviteterna i en mellanvalsdemokrati är den mellan direkta och indirekta kontakter mellan medborgare och representanter. Handlar det om personliga möten och samtal eller handlar det framförallt om mediebilder och opinionsmätningar? När det gäller medborgerligt politiskt deltagande är vissa typer av påverkansförsök ofta enkla att klassificera som direkta eller indirekta. Till de direkta påverkansförsöken hör då sådant som telefonsamtal, uppvaktningar och partimöten, medan de indirekta försöken sker via massmedier i form av insändare, debattartiklar och annonser. Andra former av politiskt deltagande kan däremot vara svårare att klassificera eftersom de är direkta och indirekta på en och samma gång, eller ibland direkta och ibland indirekta. Hit hör till exempel olika former av demonstrationer och protestaktioner som sker framför ögonen på representanterna och/eller som representanterna får sig till livs via tv, radio och tidningar. Den kanske mest intressanta frågan i det här sammanhanget är dock hur representanterna väljer att agera när de vill hämta in beslutsrelevant information från medborgarna respektive när de vill skaffa sig en bild av olika medborgaropinioner eller av hela folkets vilja inför ett politiskt beslut. Även här finns det både direkta och indirekta möjligheter, och ett rimligt antagande är att direkta kontakter är vanligare när det gäller avgränsade och närstående medborgargrupper, medan behovet av indirekta kontakter växer med storleken på och avståndet till den aktuella gruppen. Vad handlar kontakterna om? Den viktigaste frågan vid preciseringen av begreppet mellanvalsdemokrati handlar rimligen om innehållet i kontakterna mellan medborgare och representanter. i ett underifrånperspektiv har de medborgare som på olika sätt försöker påverka politikens utformning mellan valen två fullt förenliga strategier till sitt förfogande: att föra fram argument i sakfrågan som talar till fördel för ett visst beslut och att uppmärksamma representanterna på vad som kan vara medborgarmajoritetens önskemål i frågan eller åtminstone önskemålet från majoriteten bland dem som uppfattar sig som berörda av det aktuella beslutet. Om det uppenbart handlar om ett minoritetsintresse som vill någonting annat än majoriteten borde det i första hand handla om påtryckningar med hjälp av sakargumentation. Om det däremot kan göras troligt att representanterna är på väg att gå emot någon form av folklig opinion, och kanske i synnerhet om argumenten i sakfrågan redan har varit föremål för omfattande diskussion och debatt, ligger förmodligen påverkan utifrån majoritetsargumentet närmare till hands. När vi istället väljer att studera mellanvalsdemokratin i ett ovanifrånperspektiv handlar den innehållsliga frågan om huruvida representanternas avsikt med medborgarkontakterna är att informera och påverka medborgarna, om att låta sig informeras och påverkas av medborgarna, eller om bådadera.143 I den utsträckning det handlar om att låta sig informeras och påverkas handlar det därefter om den ovan gjorda distinktionen mellan sakargumentation och majoritetsargumentation, det vill säga om att lyssna till medborgarnas argumentation i sak eller om att skaffa sig en uppfattning om det rådande opinionsläget. Den tiotusenkronorsfråga som här gör sig påmind är vad det överhuvudtaget finns för motiv bakom de medborgarkontakter som de förtroendevalda själva tar initiativ till eller åtminstone har en positiv inställning till. I det sammanhanget är det svårt att bortse från det public-choice-inspirerade motivet att bli återvald i nästa val.144 Men motivbilden kan förstås även rymma normer och värderingar som handlar om att de politiska besluten blir mer förnuftiga och mer demokratiska när medborgarinformation och medborgaropinioner vägs in i processen. Det har blivit dags att ta steget ut i verkligheten och försöka säga någonting om reellt existerande mellanvalsdemokratier med fokus på och de svenska riksdagsledamöterna. Vi begränsar oss med andra ord till en fallstudie av nationell svensk mellanvalsdemokrati sedd i ett ovanifrånperspektiv.145 Det empiriska materialet hämtas i första hand från en enkätundersökning med ledamöter som lät genomföra . De riksdagsstudier som har genomförts inom ramen för det svenska Valforskningsprogrammet innebär dock att vi även har möjlighet att göra jämförelser bakåt i tiden.146 Vår studie av svensk mellanvalsdemokrati i ett ovanifrånperspektiv har tagit utgångspunkt i de två statsvetenskapliga subdisciplinerna parlamentsforskning och representationsforskning (se till exempel Loewenberg m.fl., red. 1985, Bogdanor, red. 1985 och Searing 1994 respektive Eulau m.fl. 1959, Wahlke 1962, 1963 och Converse & 1986). I finns inte samma tydliga uppdelning mellan dessa båda subdiscipliner, men även här har vi profiterat på och inspirerats av de mest centrala verken på området (framför allt 1974, 1988, 1996 och , red. Med banbrytande studie Home Style (1978) vidgades parlamentsforskningens intresse för ledamöternas aktiviteter i parlamentet och i förhållande till andra centrala politiska aktörer till att också omfatta aktiviteterna i hemvalkretsen. Fennos studie och dess efterföljare (till exempel 2003) har i stor utsträckning valt att lägga fokus på vilka typer av aktiviteter som parlamentarikerna ägnar sig åt i valkretsen och vilka konsekvenser för ett eventuellt omval som dessa aktiviteter kan få. En studie av mellanvalsdemokrati i ett ovanifrånperspektiv innebär att även dessa aktiviteter i hemvalkretsarna skall kartläggas, och i det sammanhanget har Home Style-perspektivet kommit väl till pass. Tre frågor kommer att vara styrande för den följande redovisningen. Den första frågan är hämtad från representationsforskningen och handlar om riksdagsledamöternas syn på vad man som vald representant bör ägna sig åt och vilka väljargrupper det är viktigt att representera. Fråga nummer två kommer från parlamentsforskningen och gäller riksdagsledamöternas faktiska kontakter med olika väljargrupper och med andra politiska aktörer. Den tredje och sista frågan är inspirerad av Home Style-traditionen och fokuserar främst på riksdagsledamöternas kontakter med den egna valkretsen. Till skillnad från Fenno med efterföljare är vi dock mindre intresserade av frekvenserna av olika valkretsaktiviteter och mer intresserade av innehållet och informationsöverföringen inom ramen för dessa kontakter och vad riksdagsledamöterna anser vara viktigt i mötet med väljarna. Riksdagsledamöterna är medborgarnas politiska representanter. En första intressant fråga är därför vilka medborgare som ledamöterna anser att det är viktigt att representera. I enkätundersökning ställde vi följande fråga: Hur viktigt är det för dig att representera nedanstående väljargrupper i ditt arbete som riksdagsledamot? Ledamöterna fick därefter, i tur och ordning, ta ställning till a) väljare utanför din valkrets, b) väljare i din valkrets, c) det egna partiets väljare utanför din valkrets och d) det egna partiets väljare i din valkrets. För var och en av de fyra väljargrupperna fick ledamöterna välja mellan svarsalternativen mycket viktigt, ganska viktigt, varken/eller, ganska oviktigt och helt oviktigt. Resultaten i tabell 1 visar andelen riksdagsledamöter som anser att det är mycket viktigt att representera respektive grupp. Tabell 1Riksdagsledamöternas bedömningar av hur viktigt det är att representera olika väljargrupper 2004. Andel ledamöter som anser det är mycket viktigt att representera respektive grupp (procent). Kommentar: Resultaten är hämtade från enkätundersökning med riksdagsledamöter. Riksdagsledamöterna har en klar och tydlig rangordning av de fyra väljargrupperna. Den grupp som det är viktigast att representera är det egna partiets väljare i den egna valkretsen (svarade mycket viktigt). Därefter följer, i tur och ordning, väljare i den egna valkretsen (), det egna partiets väljare utanför valkretsen () och väljare utanför valkretsen ().