frsrdg · GT04RS3bil5 · 2006-01-01 00:00:00 — Också tiden som ledamöterna lägger ned på deltagandet i statliga utredningar och styrelser samt i organisationer av olika slag har minskat. Den totala tid som ledamöter ägnar åt inåtriktad riksdagsverksamhet har minskat . I procent räknat är minskningen av arbetstiden lika stor som den ökning som kan konstateras för de utåtriktade aktiviteterna (). Ökningen är troligen än större eftersom det i tidsangivelserna resultat ingår allmänt inläsnings- och studiearbete som undersökning förts till en egen kategori. Den inåtriktade verksamheten utgör dock fortfarande totalt sett en större andel av ledamöternas arbetstid än den utåtriktade (mot ). Åtminstone när vi använder oss av typologisering och indelning i inåt- och utåtriktade aktiviteter. Sedan den första dagboksstudien genomfördes har dock också en annan indelning kommit att användas för att sammanfatta de många kategorierna i dagboksbladet. undersökning gjordes skillnad mellan riksdagsarbete, utåtriktat arbete, allmänt studie- och inläsningsarbete, restid och yrkesverksamhet. Till den första kategorin riksdagsarbete hänfördes samma aktiviteter som i inåtriktade aktiviteter. Till kategorin utåtriktat arbete räknades dock riksdagsgruppsarbetet, partiarbete i övrigt, uppvaktningar, kommunala uppdrag, statliga utredningar och organisationsuppdrag. Därmed skiljer sig denna kategori från den av utnyttjade kategorin utåtriktade aktiviteter. Med den gjorda indelningen tar kategorin främst syfte på uppgifter vid sidan av själva riksdagsarbetet. En annan terminologi skulle därför kunna vara riksdagsegentlig och riksdagsanknuten verksamhet för att betona att det handlar om uppgifter som ligger olika nära det egentliga riksdagsarbetet i form av arbetet i kammare, utskott och partigrupper. Hur ledamöternas nedlagda tid på respektive uppgift har utvecklats och i olika partier framgår av tabell 3 a3 d. Några stora skillnader att tala om går inte att spåra i materialet. Tabell 3 a3 dRiksdagsledamöternas arbete fördelat på riksdags egentlig och riksdagsanknuten verksamhet 19742004 i andel av den totala arbetstiden (procent) Riksdagsegentlig (14) Riksdagsanknuten (59) Övrigt (1014) Riksdagsegentlig (14) Riksdagsanknuten (59) Övrigt (1014) Riksdagsegentlig (14) Riksdagsanknuten (59) Övrigt (1014) Riksdagsegentlig (14) Riksdagsanknuten (59) Övrigt (1014) Bakom de genomsnittliga siffrorna för samtliga ledamöter döljer sig betydande individuella och partimässiga variationer. Någon direkt skillnad mellan kvinnors och mäns arbetssituation har dock inte kunnat återfinnas i materialet (se tabell 4). Däremot är skillnaderna mellan partierna stora, vilket vi återkommer till i ett särskilt avsnitt i det följande. Tabell 4Riksdagsledamöternas tidsbudget 2004 utifrån kön Andel av samtlig tid Andel av samtlig tid 1 h 40 m 1 h 34 m 1 h 35 m 1 h 36 m 6 h 32 m 6 h 39 m 6 h 29 m 5 h 52 m 8 h 45 m 8 h 1 m 8 h 40 m 9 h 35 m 1 h 31 m 1 h 47 m 2 h 19 m 1 h 45 m 2 h 46 m 3 h 48 m studiearbete, studieresor med mera 10 h 8 m 7 h 34 m 2 h 35 m 3 h 10 m 53 h 41 m 52 h 49 m Källa: dagboksstudie . Av ledamöterna är det som redovisar en veckoarbetstid eller mindre. Det är en avsevärt högre andel än i tidigare studier då motsvarande andel legat (se figur 3). Två tolkningar kan göras av denna markanta skillnad. Den ena tolkningen säger att resultaten återspeglar en reell förändring: fler ledamöter än tidigare vill se riksdagsuppdraget som ett uppdrag med en normal arbetsvecka. har också, genom till exempel fasta voteringstillfällen, gått i riktning mot en arbetsplanering som överensstämmer med det övriga arbetslivet. Den andra tolkningen gör gällande att ledamöterna inte rapporterat samtliga genomförda aktiviteter i dagboksbladet och därmed fått en lägre rapporterad arbetstid än den faktiska. Underskattningstendenserna antas, med denna tolkning, vara större elektroniskt genomförda undersökning jämfört med tidigare undersökningar.112 Vilken tolkning som har mest fog för sig är svårt att avgöra. Den genomsnittliga arbetstiden och andelen ledamöter som har arbetat en s.k. 40-timmarsvecka skiljer sig något åt mellan ledamöter som besvarat undersökningen med olika tekniker. Det begränsade antal ledamöter som använt sig av undersökningens pappersversion (54 ledamöter) har en genomsnittlig arbetstid , och uppger sig ha en 40-timmarsvecka. För ledamöter som har besvarat undersökningen elektroniskt uppgår arbetstiden till nära , och säger sig arbeta maximalt . Arbetstiden är således längre och andelen ledamöter med normal arbetsvecka lägre bland de ledamöter som svarat med pappersversionen av undersökningen; möjligheten finns att undersökningstekniken påverkat svaren och medverkat till att antalet redovisade arbetstimmar har underskattats av ledamöter som svarat på undersökningen över dator. är inte den grupp som utnyttjat pappersalternativet fullt representativ för riksdagsledamöterna i allmänhet. I den gruppen svarande återfinns nämligen många ledamöter som deltagit i internationella delegationer som varit på utlandsresor den aktuella undersökningsveckan. På dessa resor har ledamöterna kanske haft specifika arbetstider som skiljer sig från det ordinarie riksdagsarbetet i eller i valkretsen. Om vi sorterar bort den grupp ledamöter som uppgivit sig ha haft ett omfattande internationellt engagemang den aktuella undersökningsveckan, de som varit på internationella resor, återstår 46 ledamöter som besvarat undersökningen i dess pappersversion. Den gruppen ledamöter har en genomsnittlig arbetstid , och uppger sig ha en 40-timmarsvecka. är det således en betydande andel, och en större andel än , som uppger sig ha en arbetsvecka eller mindre. Andelen ledamöter med en veckoarbetstid eller mindre är högre bland riksdagskvinnorna () än bland riksdagsmännen (). Kvinnorna, vilka också ökat sin representation i undersökningar, har i större utsträckning än männen en normal arbetsvecka. Figur 2 Arbetsveckans längd för riksdagsledamöterna , 1985 och 2004 Källa: /76:15, s. 79, SOU 1986:27, s. 21, samt dagboksstudie . av ledamöterna uppger sig ha arbetat . Sex ledamöter redovisar en arbetsvecka på 80 eller fler timmar. Det högsta värdet är . Som framgår av figur 3 är spridningen kring medelvärdet ungefär densamma som 1974 och 1985, med undantag av den betydligt större andelen för en normal arbetsvecka. Ett annat sätt att se för ledamöterna är att studera förekomsten av obekväm arbetstid. I enkäten har en fråga ställts om i vilken utsträckning ledamöterna normalt arbetar på andra tider än de i tidsintervallet i dagboksstudien efterfrågade (till 22.00). Frågan löd: Om Du ser till i sin helhet, hur vanligt är det att Du i Ditt uppdrag som riksdagsledamot arbetar på andra tider än ? Svarsalternativen var minst en gång , en eller , , någon enstaka gång och aldrig. Majoriteten av ledamöterna, eller , uppger sig minst en gång arbeta sena kvällar eller tidiga morgnar. gör det minst en eller . Totalt är det således av ledamöterna som ofta arbetar på tider tidigare än och senare än . Bland männen är andelen betydligt högre än bland kvinnorna: jämfört . Olika skillnader borde kunna förväntas mellan partigrupperna när det gäller arbetssituationen för ledamöterna.113 Två aspekter gör sig naturligt gällande: partiernas storlek och om partierna fungerar som oppositions- eller regeringsparti. I det följande skall vi först analysera skillnader mellan partierna utifrån både partistorlek och om partierna är oppositions- eller regeringsparti. Arbetssituationen för ledamöter tillhörande små och stora partier kan antas skilja sig åt. För mindre partigrupper kan arbetssituationen antas vara svårare eftersom dessa har färre ledamöter att fördela arbetet mellan. I utskotten gör sig detta gällande genom att små partier bara har en eller kanske två företrädare; näst största parti har tre ledamöter i utskotten och Socialdemokraterna har åtta.114 Det är också möjligt att anta att skillnader förekommer mellan företrädare för regeringspartiet/regeringspartierna och oppositionspartierna. prövade antagandet att oppositionspartiernas riksdagsledamöter skulle ha till uppgift att i första hand i själva riksdagsarbetet utforma alternativen till regeringens förslag, under det att regeringspartiföreträdare var att se som stödtrupper, vilka hade till uppgift att driva opinionsbildning för regeringens förslag. Man borde därför, menade utredningen, kunna förvänta sig att oppositionspartierna ägnade mer kraft och tid åt det egentliga (inåtriktade) riksdagsarbetet medan regeringspartiets (partiernas) företrädare i större utsträckning kunde koncentrera sig på utåtriktade aktiviteter. Materialet utvisar tydliga skillnader mellan partierna. Den genomsnittliga arbetstiden är lägst för tre största partier (s, m och fp). Socialdemokraternas ledamöter har en genomsnittlig arbetstid och . genomsnittliga tid uppgår och medan genomsnittstid uppgår . Ledamöterna i och är de som uppger den högsta genomsnittliga tiden för arbetsuppgifter i anknytning till riksdagsuppdraget (60 respektive ). ledamöter har i genomsnitt uppgivit sig ha ägnat och åt riksdagsuppdragsanknutna arbetsuppgifter. Motsvarande genomsnitt för kd-ledamöterna uppgår och . Lägst andel ledamöter som återkommande arbetar på andra tider än har största partier Socialdemokraterna () och (). () och (), tillika de minsta partierna, har den högsta andelen ledamöter som minst en eller arbetar utanför tidsintervallet 08.0022.00. För kristdemokrater och folkpartister är andelen och för vänsterpartister . Uppdraget som ledamot av förenas ofta med andra politiska uppdrag inom den offentliga sfären. Det handlar då främst om uppdrag på och landstingskommunal nivå. På nationell nivå ingår riksdagsledamöter inte sällan i offentliga kommittéer och i styrelser för myndigheter och andra organ. På länsnivå utses ledamöter att ingå i länsstyrelserna men också i statliga länsnämnder såsom skogsvårdsstyrelser, länsarbetsnämnder, försäkringskassor och polisstyrelser i respektive ledamots län. Ledamotskapet kombineras emellanåt också med politiska uppdrag på internationell nivå.115 När vi i det följande skall analysera den nuvarande situationen har vi ett rikt historiskt material att jämföra med. Tidigare undersökningar av vilka uppdrag riksdagsledamöterna har utanför har gjorts vid åtminstone tre tillfällen. redovisade Representationsundersökningen en studie av kommunala uppdrag hos andra kammarens ledamöter.116 Både statliga och kommunala uppdrag ingick i redovisningen för hur situationen såg ut 1983.117 Med Riksdagskommitténs huvudbetänkande följde en redovisning av hur vanligt det var med motsvarande uppdrag hos ledamöter . har ånyo, för räkning, tagit fram uppgifter om riksdagsledamöternas statliga och kommunala uppdrag. Uppgifterna har hämtats dels från Rixlex, dels från publikationen Fakta om folkvalda.118 Kompletterande uppgifter har hämtats från publikationen statskalender 2003 samt från webbsidor på Internet (myndigheter, kommuner, länsstyrelser etc.).119 Den redovisning som presenteras i det följande avser förhållandena . Uppdrag i kommuner och landsting Även om det är så att en tydlig majoritet bland ledamöterna före invalet i varit kommunpolitiskt aktiva har andelen aktiva kommunpolitiker bland ledamöter minskat kraftigt sedan tvåkammartiden. har bland annat och redovisat en markant nedgång i andelen ledamöter med kommunala eller landstingskommunala uppdrag . Därefter har utvecklingen varit relativt oförändrad, vilket framgår av tabell 5. Tabell 5 Andel ledamöter med kommunala och landstingskommunala uppdrag 19692004 (procent) Ledamöter av / regionfullmäktige Ledamöter av landstingsstyrelse/ regionstyrelse Ledamöter med något kommunalt/ landstingskommunalt/regionalt uppdrag Kommentar: Uppgift saknas markeras i tabellen med u.s.. Källa: SOU 1987:26, s. 1315, 2001:4345. har sammanställt material från Rixlex, publikationerna Fakta om folkvalda och statskalender 2003 samt från webbsidor på Internet (myndigheter, kommuner, länsstyrelser etc.). hade av andrakammarledamöterna någon typ av kommunalt uppdrag: satt i kommunfullmäktige och var landstingsledamöter. Inte mindre än var fjärde ledamot fullgjorde ett uppdrag i en kommunstyrelse och fullgjorde samma uppdrag i ett landstingskommunalt förvaltningsutskott. Andelen ledamöter med någon form av kommunalt uppdrag hade 1983 gått ned till en tredjedel (). Det stora flertalet var kommunfullmäktigeledamöter (). Väldigt få fullgjorde uppdrag i ledande befattningar på eller landstingskommunal nivå (var kommunalstyrelseledamöter, var ledamöter av landstingens förvaltningsutskott). Enligt kunde minskningen av andelen ledamöter med kommunala uppdrag delvis tillskrivas den ökade arbetsbördan i och på att partierna hade sökt motverka uppdragskoncentrationen. Till stor del ansågs dock förklaringen vara de ändrade villkoren för det kommunala arbetet. Genom expansionen av kommunala verksamheter ökade kraven på både de primärkommunala och de landstingskommunala förtroendevalda. Det anses således ha blivit svårare att kombinera uppdrag på /landstingskommunal och nationell nivå. Till diskussionen kan också hänföras den tydliga trenden med en mycket stor minskning av antalet förtroendevalda totalt sett på och landstingskommunal nivå.120 Därmed har det arbetsmässigt blivit tyngre för dem som söker och får sådant uppdrag; koncentrationen har blivit tydligare till färre personer. En annan viktig anledning är naturligtvis frånvaron av det kommunala samband som tidigare fanns i statsskicket genom konstruktionen med en tvåkammarriksdag där ledamöterna i första kammaren valdes indirekt genom elektorsröster. När motsvarande undersökning görs om med mellanrum är resultaten påfallande lika 1999 och 2004, vilket kan utläsas i tabell 6. Tabell 6 Riksdagsledamöternas kommunala och landstingskommunala uppdrag 19832004 (procent) Ledamöter av annan styrelse, nämnd Ledamöter med något kommunalt uppdrag (något uppdrag enligt 13) Ledamöter av /regionfullmäktige Ledamöter av landstingsstyrelse/regionstyrelse Ledamöter av annan landstingsstyrelse/regionstyrelse, nämnd eller motsvarande Ledamöter med något landstingskommunalt/regionalt uppdrag (något uppdrag enligt 57) Ledamöter med något uppdrag på eller landstingskommunal/regional nivå (något uppdrag enligt 13, 57) Kommentar: Med riksdagsledamöter menas ordinarie riksdagsledamöter (utom statsråd), statsrådsersättare och ersättare för talman. Uppgift saknas markeras i tabellen med u.s.. Källa: SOU 1987:26, s. 1315. sammanställde ett material för 2001. har sammanställt material från Rixlex, publikationerna Fakta om folkvalda och statskalender 2003 samt från webbsidor på Internet (myndigheter, kommuner, länsstyrelser etc.). Andelen ledamöter med någon typ av kommunalt uppdrag är ungefär densamma, om än något högre 1999 () jämfört med (). Ungefär var tredje ledamot har något sådant kommunalt uppdrag, vilket är i nivå också med undersökning (). Högst andel ledamöter med kommunala uppdrag återfinns både 1999 och 2004 inom . Lägst är andelen inom (endast 2004) och inom och (både 1999 och 2004). är det få ledamöter som med riksdagsuppdraget har en ledande befattning på eller landstingskommunal nivå. Riksdagsuppdraget synes således vara enklare att kombinera med att vara fullmäktigeledamot än att vara ledande företrädare i kommun eller landsting. Uppdrag i statliga organ Folkvalda företrädare fullgör även andra uppdrag på lokal och nationell nivå. På nationell nivå är det inte ovanligt att ledamöter till exempel deltar i kommittéväsendet eller som ledamöter i styrelser till statliga myndigheter och motsvarande organ. Tabell 7 visar i vilken utsträckning ledamöter deltar i sådana uppdrag. Tabell 7 Riksdagsledamöternas andra politiska uppdrag 1999 och 2004 (procent) Ledamöter med uppdrag i styrelse i statliga organ Ledamöter av statlig länsnämnd Kommentar: Med ledamöter av statlig länsnämnd avses ledamotskap i skogsvårdsstyrelser, länsarbetsnämnder, försäkringskassor och polisstyrelser i respektive län. Uppgift saknas markeras i tabellen med u.s.. Källa: sammanställde ett material för 2001. har sammanställt material från Rixlex, publikationerna Fakta om folkvalda och statskalender 2003 samt från webbsidor på Internet (myndigheter, kommuner, länsstyrelser etc.). Andelen ledamöter som deltar i kommittéväsendet har inte förändrats över huvud taget . Då som (1999 och 2004) är det ungefär en tredjedel av ledamöterna som är engagerade i det statliga utredningsväsendet. Än vanligare är det att ledamöter deltar som ledamot i styrelser för statliga organ: av ledamöterna har sådana uppdrag (år ). Ungefär var tionde riksdagsledamot utses på lokal nivå av respektive landsting att delta i länsstyrelsernas styrelser. Förändringarna är således små sett över en längre tidsperiod (19832004) när det gäller omfattningen av ledamöternas politiska uppdrag utanför . är stabiliteten iögonenfallande. Desto större skillnader kunde i stället uppmätas . En slutsats som man skulle kunna dra, och som redan påtalades i betänkande , är att det egentliga riksdagsarbetet inte tycks ha blivit så arbets- och tidskrävande att det utesluter möjligheten att inneha uppdrag av andra slag inom den offentliga sfären. skrev också: Det finns också anledning att tro att många, kanske de flesta, riksdagsledamöter betraktar sådana uppdrag som så värdefulla för fullgörandet av riksdagsledamotskapet att man gärna tar på sig det ytterligare ansvar som det innebär att sitta med i olika statliga och kommunala organ.121 Deltagande i det regionala och lokala partiarbetet Deltagandet i det regionala och lokala partiarbetet på hemmaplan utgör en naturlig del av uppdraget som riksdagsledamot. Den brittiske parlamentsledamoten markerade den stora betydelse valkretsen har för det parlamentariska uppdraget: The country is nothing; it is the constituency you have to deal with (1844:83).122 Uttalandet står sig fortfarande; i den representativa demokratin intar valkretsen en central ställning.123 Det handlar för ledamoten både om att förankra riksdagsarbetet på hemmaplan och om att informera sig om de eventuella problem som finns i valkretsen. I har till exempel valkretsen haft en statsrättsligt stark ställning. Genom valkretsarna tryggas den lokala och regionala representationen i riksdagen.124 Nomineringen av kandidater till ligger till exempel på de regionala partiorganisationernas ansvar; från centralt håll finns inga formella möjligheter att påverka nomineringsprocessen.125 Att valkretsarna har en framskjuten plats i det politiska livet manifesteras inte minst av ledamöternas placering i kammare. En annan indikator på detta är förekomsten av ledamöter som är fortsatt aktiva i lokala politiska församlingar i sin hemkommun eller i . Att enskilda riksdagsledamöter har uppdrag för det egna partiet på lokal eller regional nivå är också tämligen vanligt, som vi såg av föregående avsnitt.126 I det här avsnittet skall vi närmare analysera ledamöternas uppfattningar om sitt eget deltagande i partiarbetet på lokal och regional nivå. Vi skall analysera både hur omfattande det faktiskt är och hur omfattande ledamöterna önskar att det skulle vara. I undersökning ingick två frågor om ledamöternas deltagande i det regionala och lokala partiarbetet. Ledamöterna fick först uppge hur ofta de faktiskt deltar i möten på lokal och regional nivå, men fick också svara på hur de normativt såg på sitt deltagande och om deltagandet kunde anses vara tillräckligt eller inte. Ledamöterna ombads först att besvara en fråga med följande formulering: I vilken omfattning deltar Du i sammanträden/möten anordnade av valkretsorganisationen eller lokala partiorganisationer i valkrets? Markera i vilken omfattning Du faktiskt deltar. Ledamöterna ombads uppge sitt deltagande i möten med valkretsorganisationen, partiorganisationen på hemorten och annan lokal partiorganisation. Svarsalternativen var fem till antalet: varje tillfälle, nästan varje tillfälle, ibland, sällan och aldrig. I analyserna har dessa svarsalternativ reducerats till tre: deltar regelmässigt (som omfattar både varje tillfälle och nästan varje tillfälle), deltar ibland och deltar sällan/aldrig. Vidare ombads ledamöterna besvara en fråga om de ansåg sitt deltagande vara tillräckligt eller inte. Den fråga som utnyttjades löd: Enligt Din mening, är Ditt deltagande i sammanträden/möten anordnade av valkretsorganisationen eller lokala partiorganisationer i valkrets tillräckligt eller önskar Du delta i större eller mindre utsträckning? Uppfattningen om graden av tillfredsställelse över den egna närvaron i samma organisationer som i föregående fråga efterfrågades. Svarsalternativen på frågan var: mycket större, något större, varken/eller, något mindre och mycket mindre. Vid analysen av frågesvaren har svarskategorierna mycket och något större slagits samman till önskar delta mer medan varken/eller-alternativet tolkas som att ledamoten anser sig delta(r) lagom mycket. Svarskategorierna något mindre och mycket mindre slås i analysen samman till önskar delta mindre. Det främsta syftet med redovisningen i det följande har inte varit att jämföra med 1985. I det följande koncentreras därför i stället resultat (tabellerna 810). Möjligheterna att göra jämförelser med tidigare undersökning är delvis begränsade, till följd av att svarsalternativen varit något olika utformade i de båda undersökningarna. Redovisningen av resultaten års undersökning innefattar dessutom inget svar. Tabell 8Deltagande i sammanträden/möten med valkretsorga-nisationen/regionala partiorganisationen (procent) Deltar sällan/aldrig Summa procent (n=268) Önskar delta mindre ofta Summa procent (n=266) Tabell 9Deltagande i sammanträden/möten med den lokala partiorganisationen på hemorten (procent) Deltar sällan/aldrig Summa procent (n=267) Önskar delta mindre ofta Summa procent (n=268) Tabell 10 Deltagande i sammanträden/möten med lokal parti- organisation utanför hemorten (procent) Deltar sällan/aldrig Summa procent (n=257) Önskar delta mindre ofta Summa procent (n=257) Ledamöter tycks fästa stor vikt vid deltagandet i det regionala och lokala partiarbetet. Högst är deltagandet i regionala möten och sammanträden. av ledamöterna deltar regelmässigt i sammanträden och möten med valkretsorganisationen och den regionala partiorganisationen. Något lägre är deltagandet i det lokala partiarbetet på hemorten. Av ledamöterna är det som regelmässigt deltar i sammanträden och möten på denna nivå i partiet. Majoriteten av ledamöterna anser att detta deltagande är lagom, men ett betydande antal önskar att det egna deltagandet kunde vara högre. Mer begränsat deltar ledamöter i möten och sammanträden i andra lokala partiorganisationer än de på hemorten. Huvuddelen angav att de deltar ibland, och ansåg sitt deltagande fullt rimligt. av de svarande önskar öka sitt deltagande. Det högsta deltagandet, på samtliga nivåer, rapporteras för och Socialdemokraterna. Ledamöternas uppfattningar om arbetssituationen Den genomförda dagboksstudien visar, tillsammans med tidigare undersökningar, hur ledamöternas arbetssituation ser ut och har förändrats . Den säger dock ingenting om hur ledamöterna upplever sin arbetssituation. Tidigare undersökningar 1974 och 1985 lät ledamöterna med egna ord ange vilka arbetsuppgifter de skulle vilja ägna sig mer åt och vilka uppgifter de ansåg tog för mycket tid i anspråk. Ledamöterna fick också möjlighet att ge förslag till förändringar av riksdagsarbetet. har 2004 låtit upprepa denna undersökning. Huvudresultaten visade att biträdeshjälp till ledamöterna stod främst bland önskemålen om förändringar.127 Ledamöterna efterfrågade också förändringar i planeringen av riksdagsarbetet. Såväl en jämnare arbetssituation som en bättre planering av enskilda riksdagsveckor med tidig information om eventuella arbetsplenum och voteringar stod högt på ledamöternas önskelista om förändringar. Ledamöterna har blivit bönhörda på olika sätt.