frsrdg · GT04RB1 · 2006-02-09 00:00:00 — En annan av rekommendationerna var att analysen av låntagarna i övriga , de baltiska länderna och kunde bli mer sammanhållen. Denna analys har förbättrats och ytterligare förbättringar kommer att genomföras framöver. har också förbättrat bankanalysen utifrån de rekommendationer som gavs. Jämförelser med andra nordiska banker görs vad gäller räntabilitet, kostnadseffektivitet, kreditförluster och primärkapitalgrad, det vill säga bankernas egna kapital i förhållande till riskvägda tillgångar. Flera tester används för att bedöma hur motståndskraftiga bankerna är mot oväntade förluster, till exempel hur stora kreditförluster bankerna skulle klara innan de går med förlust. En rekommendation var också att göra en tydligare beskrivning av uppdrag inom området finansiell stabilitet samt gränsdragningen gentemot arbete. Detta gjordes i viss utsträckning andra rapport. Den krisövning som genomfördes tillsammans med och visade hur viktigt det är med praktiska övningar för att de berörda parterna ska få en god inblick i hur andra myndigheter arbetar med krishanteringsfrågor. Övningen bidrog till att tydliggöra , och olika roller vid en akut kris. Samarbetet fungerade tillfredsställande, men återkommande krisövningar behövs. forskning inom området finansiell stabilitet forskningsenhet har sedan1999 bedrivit forskning kring konkurs- och kreditrisker i svenska företag. Ett delprojekt analyserar konkursutvecklingen för svenska aktiebolag i skenet av den makroekonomiska utvecklingen, vilket är möjligt tack vare förekomsten av data för ett stort antal år. publicerades en artikel som visar att företagens konkursfrekvenser är nära relaterade till förlusterna i bankernas kreditportföljer och därför har potentiell användning som en indikator för finansiell stabilitet. Analysen pekar också på vikten av att ta hänsyn till den makroekonomiska utvecklingen när konkursernas utveckling över tiden modelleras. Modellen medger konsistenta prognoser för framtida inflation och konkursfrekvenser och möjliggör därmed en samordnad analys av svensk ekonomi med avseende på intressesfärer; prisstabilitet och finansiell stabilitet. I ett pågående uppföljningsprojekt undersöks om sambandet mellan konkurser och makroekonomisk utveckling ser olika ut i olika branscher och om det i så fall finns precisionsvinster att göra genom att arbeta med branchspecifika prognosmodeller. system för avveckling av stora betalningar, RIX-systemet, kan sägas vara knutpunkten i det svenska betalningssystemet. Samtliga betalningar mellan banker och andra aktörer hanteras genom . har 20 deltagare. RIX-systemet består av två parallella system, ett för avveckling av betalningar i svenska kronor (K-RIX) och ett för avveckling av betalningar i euro (E-RIX). E-RIX-systemet är anslutet till det europeiska centralbankssystemets betalningssystem Target, vilket möjliggör betalningar mellan banker i hela EU. Avveckling av betalningar i sker enligt principen om bruttoavveckling i realtid (real time gross settlement, RTGS). har formulerat följande mål för RIX-systemet: Tillgänglighet systemet ska vara tillgängligt under öppettid under ett kalenderår. Kundnöjdhet av kunderna ska vara nöjda och kundnöjdheten ska vara större än genomsnittet för statliga myndigheter. Kostnadstäckning K-RIX ska uppnå kostnadstäckning genom avgifter från deltagarna. Systemet är en viktig samhällsfunktion och driftsavbrott kan få stora konsekvenser i bankernas likviditetshantering. För att målet om tillgänglighet ska uppnås får det vara stopp i betalningstrafiken maximalt i K-RIX och i E-RIX. Den dagliga omslutningen var i genomsnitt i K-RIX och i E-RIX . Omslutningen har ökat något i förhållande till föregående år både i K-RIX och i E-RIX. Antalet transaktioner per dag har ökat, från 5 250 stycken 2004 till 5 800 stycken 2005. Anledningen till ökningen är att bankerna i allt högre grad väljer att skicka transaktionerna var för sig istället för att flera betalningar nettas och avvecklas som en transaktion. Det nuvarande RIX-systemet togs i drift 1990 och är baserat på en stordatormiljö. Driftskostnaderna för RIX-systemet har ökat kraftigt till följd av att övriga system i banken har lämnat stordatormiljön. påbörjades en upphandling av ett ersättningssystem för K-RIX. skrevs avtal med leverantören /Perago. Implementering av det nya systemet startade . genomfördes en analys av hur systemet ska användas samt hur design och teknisk miljö ska utformas. Analysen har skett i nära samarbete med deltagarna i betalningssystemet. Implementeringen av systemet fortsätter och de institut som deltar i betalningssystemet kommer att delta i funktionstester. Det nya systemet kommer att tas i drift . avser att upphöra med avveckling av betalningar i euro i samband med att E-RIX avvecklas /2007. har valt att inte ansluta sig till Target 2, det europeiska centralbankssystemets nya system för betalningar i euro, med anledning av bristande intresse hos de svenska storbankerna av att göra betalningar i euro via . Svenska banker och clearingorganisationer kan delta i Target 2 genom banker i andra EU-länder för att få åtkomst till den europeiska marknaden. Tillgängligheten i RIX-systemet uppgick till , vilket är något lägre än det uppsatta målet . Justeras tillgänglighetsstatistiken för störningar som inte kan påverka, till exempel avbrott i telekommunikationen, var tillgängligheten . gjordes en ny kundmätning för RIX-systemet. Resultatet visar att samtliga kunder har ett stort förtroende för verksamheten. Målet att av kunderna ska vara nöjda uppfylldes mer än väl. Undersökningen visar också att de områden som enligt den förra undersökningen, 2003, kunde förbättras nu har en större andel nöjda kunder. uppnådde full kostnadstäckning för K-RIX . Intäkterna uppgick till . svarar för landets försörjning av sedlar och mynt. har omfattande förändringar genomförts och roll och ansvar inom kontantförsörjningen har avgränsats på ett tydligare sätt. Målet har varit att minska engagemang i den operativa kontanthanteringen i syfte såväl att förbättra den samhällsekonomiska effektiviteten som att reducera kostnader. ansvar inom kontantförsörjningen är att: tillhandahålla nya, svårförfalskade sedlar och mynt, hålla strategiska lager av sedlar och mynt, utföra äkthetskontroll framför allt i samband med makulering av sedlar, definiera nivåer för sedelkvalitet, lösa in defekta och ogiltiga sedlar och mynt, makulera uttjänta sedlar och svara för transporter från leverantör till strategiska lager. säkerställer att kontanterna finns tillgängliga genom att bankerna beställer kontanter från, och levererar in överskottsbehållningar till, kontor i , eller . Bankerna står därefter för distributionen till allmänheten. mål för kontantförsörjningsverksamheten är att allmänheten ska ha ett högt förtroende för och en god kunskap om svenska sedlar och mynt. Dessutom strävar efter en hög säkerhet i kontanthanteringen. Arbetet med att effektivisera kontanthanteringen fortsatte genom att kontoret i stängdes . I syfte att minska transportvolymerna av kontanter beslutades att bankerna skulle erbjudas möjlighet att etablera privata depåer för in- och utlämning av kontanter. Bankerna får räntekostnadsersättning för de kontanter som hålls i dessa depåer. öppnade den första bankägda depån i . I syfte att öka säkerheten har kontor för kontanthantering infört nya säkrare inpasseringssystem. har också vidtagit åtgärder för att värdebolagens transporter till och från ska utföras på ett säkrare sätt och vara mer flexibla. har det ökade antalet rån mot värdehanteringen i samhället uppmärksammats i den allmänna debatten. har aktivt medverkat i diskussioner med banker och värdetransportföretag för att finna åtgärder som kan minska riskerna. Direktionen överlämnade också efter samråd med riksbanksfullmäktige en skrivelse till regeringen om åtgärder för att förhindra rån av värdetransporter och värdedepåer. utreder också möjligheten att låta bankerna makulera uttjänta sedlar vid sina egna kontantdepåer, vilket skulle minska behovet av värdetransporter och därmed risken för rån. tar ut avgifter från bankerna för att bidra till kostnadstäckning för kontanthanteringsverksamheten. uppgick dessa intäkter till . /2006 blev tre äldre sedlar och ett mynt ogiltiga betalningsmedel. De sedlar som blev ogiltiga är de äldre versionerna av 100- och 500-kronorssedlarna utan folieband och genomsiktsbild och de äldre 20-kronorssedlarna av något större storlek och med en mer blåaktig färgton än de något mindre sedlarna med lila färgton som kommer att vara fortsatt giltiga. Det mynt som blev ogiltigt är den silverfärgade 50-öringen. Indragningen föregicks av en informationskampanj som bland annat inkluderade utskick till samtliga hushåll. För att upprätthålla god sedelkvalitet gav ut nya sedlar till ett nominellt värde av och förstörde skadade eller indragna sedlar med ett nominellt värde på . Därutöver har och värdebolagen vidtagit ett antal gemensamma åtgärder för att höja sedelkvaliteten i samhället, till exempel att höja kvalitetskraven för de sedlar som ska cirkulera samt att öka makuleringen av sedlar i låga valörer. I syfte att ytterligare öka säkerhetsnivån har beslutat om introduktion av uppgraderade 50- och 1000-kronorssedlar . En minnessedel i valören gavs ut med anledning av 250-årsjubileum. Därutöver gav ut tre minnesmynt för att högtidlighålla 100-årsminnet av unionsupplösningen mellan och , 100-årsminnet av födelse och 150-årsminnet av första frimärke. Arbetet med att förändra roll och ansvar inom kontantförsörjningen har i stort sett avslutats . Den planerade stängningen av kontoret i har dock flyttats fram på grund av förseningar i bankernas etablering av privata depåer. För en sammanfattning av förändrade roll i kontanthanteringen 19982005, se sidorna 6672. En utvärdering av den kampanj som föregick den indragning av tre sedlar och ett mynt som genomfördes visade att av befolkningen hade uppmärksammat information. Värdet på falska sedlar som togs ur cirkulation uppgick till , vilket är en minskning med jämfört med föregående år. Antalet förfalskade sedlar minskade . Svenska sedlar förfalskas i relativt liten omfattning i internationell jämförelse, vilket dels beror på att kronan är en liten valuta, dels på att svenska sedlar har en hög säkerhetsnivå. Det samlade värdet på kontanter i cirkulation ökar till följd av den allmänna ekonomiska tillväxten. är den genomsnittliga ökningstakten . Ökningstakten sjunker dock successivt, vilket beror på att andra betalningsformer blir alltmer attraktiva. Tabell 3: Sedlar och mynt Genomsnittligt värde på sedlar och mynt i cirkulation (miljarder kronor) Genomsnittligt värde på mynt i cirkulation (miljarder kronor) Antal sedlar i cirkulation (miljoner stycken) Antal utgivna sedlar (miljoner stycken) Antal makulerade sedlar (miljoner stycken) Antal förfalskade sedlar (stycken) Utelöpande sedlar och mynt i relation till BNP (procent) per ska uppfylla två övergripande mål. För det första ska tillgångarna förvaltas på ett sätt som gör det möjligt för att utföra lagstadgade uppdrag avseende penning- och valutapolitiken respektive stabiliteten i det finansiella systemet. För det andra ska förvaltningen generera god avkastning givet de begränsningar som det första målet innebär. ska också ske kostnadseffektivt. I fall bestäms balansräkningens omslutning i första hand av de poster som finns på skuldsidan, det vill säga sedlar och mynt respektive eget kapital. På kort sikt kan inte påverka dessa poster. Mängden sedlar och mynt i samhället bestäms av allmänhetens efterfrågan och det egna kapitalets storlek bestäms av redovisade resultat och vinstutdelning. Figur 3: Funktionell uppdelning av balansräkningens poster svarar för landets försörjning av sedlar och mynt. har dessutom ensamrätt på att ge ut sedlar och mynt. Mängden sedlar och mynt i samhället styrs, som sagt, av allmänhetens efterfrågan som på kort sikt påverkas bland annat av ränteläget och på bland annat av strukturen på kontantmarknaden. Den utelöpande stocken av sedlar och mynt uppgick till vid utgången av 2005. Som störst är den inför större och vid löneutbetalningar då allmänhetens efterfrågan på kontanter stiger. Vad är seignorage? En fråga som av och till ställs till är vad seignorage innebär. Seignorage definieras vanligtvis som avkastningen från sedelutgivningen. Vad innebär detta i praktiken? Allmänheten efterfrågar sedlar och mynt som betalningsmedel. Värdet på utelöpande sedlar och mynt återfinns på skuldsidan i balansräkning. De som innehar sedlarna och mynten får ingen ränta, så har ingen räntekostnad för dessa. De tillgångar som har ger dock ränta. Teoretiskt sett skulle seignoraget kunna sägas vara avkastningen på de tillgångar som svarar mot utelöpande sedlar och mynt. En centralbanks skuldsida består dock av fler poster än sedlar och mynt, främst ett eget kapital. Frågan är därmed vilka tillgångar som kan sägas generera seignoraget. Då inte på förhand har knutit vissa tillgångar till posten sedlar och mynt är det mest rättvisande tillvägagångssättet att beräkna seignoraget att multiplicera sedel- och myntstockens andel av den totala balansomslutningen med den realiserade avkastningen på samtliga tillgångar. Seignoraget skulle i så fall bli . * Sedel- och myntutgivningen medför produktions- och distributionskostnader. Vi bortser dock från detta i det här sammanhanget. En förutsättning för att ska kunna bedriva sin verksamhet på ett trovärdigt och självständigt sätt är att banken har ett tillräckligt stort eget kapital för att undvika att behov av kapitaltillskott uppstår. Av det skälet behöver kapital som kan generera intäkter för att även kunna bära sina driftskostnader och täcka eventuella förluster i verksamheten. Förluster i verksamhet kan uppstå i samband med att så kallade nödkrediter ges i likviditetsstödjande syfte vid en hotande betalningssystemstörning. Förluster kan också uppstå i den löpande förvaltningen av guld- och valutareserv. Eftersom marknadsvärderar sina tillgångar påverkas det bokförda värdet på dem av förändringar i valutakurser, marknadsräntor och guldpris. Sådana värdeförändringar realiseras dock endast om säljer värdepapper eller växlar valutor. Orealiserade vinster reserveras i balansräkningen och påverkar inte årets resultat och därmed inte posten eget kapital. Orealiserade förluster kan dock ha betydelse för posten eget kapital. Om exempelvis kronan förstärks minskar värdet i kronor på de valutor som finns i valutareserven. Följden blir en orealiserad förlust. Om har gjort motsvarande orealiserade vinster, ska sådana förluster kvittas mot dessa. Om det inte finns tillräckligt med sådana vinster reserverade i balansräkningen för att täcka de orealiserade förlusterna, måste dessa enligt redovisningsreglerna i stället belasta årets resultat, vilket minskar det egna kapitalet. Riktlinjer för disposition av vinst fastställdes av fullmäktige 1988. Av utdelningsbara resultat utdelas normalt av det genomsnittliga resultatet , exklusive guldvärderings- och valutakurseffekter, till statsverket och resten fonderas. egna kapital, det vill säga posterna grundfond och reserver samt årets resultat, uppgick till vid årets utgång. ska ha en guld- och valutareserv för att vid behov kunna intervenera på valutamarknaden. Valutareserven kan även i en krissituation användas för likviditetsstöd i utländsk valuta till banksystemet. Valutainterventioner genomförs främst när växelkursen är fast. har växelkursen varit rörlig, vilket innebär att kronans värde i förhållande till andra valutor bestäms av marknaden. I syfte att motverka växelkursrörelser som hotar prisstabiliteten kan dock interventioner genomföras även under ett rörligt växelkurssystem. genomförde inga valutainterventioner . Guld- och valutareserven består av guld och värdepapper i utländsk valuta samt fordringar på (). Vid årets utgång uppgick värdet på guld- och valutareserven till . Tillgångar i svenska kronor Det svenska banksystemet har, som helhet, normalt ett behov av att låna kronor hos . Banksystemets behov av att låna hos varierar bland annat med allmänhetens efterfrågan på kontanter. Bankernas lån bokförs i form av en tillgång i balansräkning. Merparten av utlåningen till bankerna sker dock inte genom kredit på konto utan genom de huvudsakliga refinansieringstransaktionerna, även kallade penningpolitiska repor. En sådan repa innebär att tillgodoser bankernas lånebehov genom att köpa värdepapper av dem och avtala om att sälja tillbaka dessa . Löptiden är normalt . Beslutet om repans storlek bygger på en prognos för de betalningar eller flöden som sker mellan och bankerna och som påverkar de aktuella posterna i balansräkning. Utöver utlåningen via repor sker en viss in- och utlåning till bankerna på konto. Utlåningen till bankerna var . direktion fastställer de övergripande reglerna för den finansiella riskhanteringen. Respektive avdelningschef ansvarar för att riskerna i den egna verksamheten hanteras på ett tillfredsställande sätt. En separat riskkontrollenhet säkerställer en oberoende kontroll av finansiella risker. Därtill granskar och utvärderar internrevision effektiviteten och integriteten i riskhanteringen. Vid förvaltningen av tillgångar uppstår finansiella risker i form av kredit-, marknads-, likviditets- och operativ risk. Med hjälp av fastställda metoder för att identifiera, mäta och styra risker kontrollerar de risker som uppstår. Detta bidrar till en säker förvaltning och god avkastning. Likviditetsrisk är risken för att inte kan fullgöra sina betalningsåtaganden i rätt tid till följd av att dess tillgångar inte kan avyttras eller endast kan avyttras till reducerat pris alternativt med ökade kostnader. För att reducera likviditetsrisken investerar endast i värdepapper för vilka det finns stora och likvida marknader. Kreditrisk är risken för förlust till följd av att en motpart inte kan fullgöra sina skyldigheter gentemot vid genomförandet av finansiella transaktioner eller att en emittent av värdepapper inställer betalningarna. Kreditrisken hanteras genom att ställer kvalitativa krav i form av bland annat kreditbetyg på sina motparter och på de värdepapper som accepteras som säkerheter vid utlåning till finansiella institut. Marknadsrisk är risken för förluster till följd av förändringar av guldpriset samt valuta- och räntekurser. Mätt i svenska kronor utgör valutarisken den enskilt största förlustrisken eftersom tillgångar främst utgörs av guld och räntebärande tillgångar i utländsk valuta. Valutarisken hanteras genom att valutareserven är diversifierad och placeras i sex olika valutor, där fördelningen mellan de olika valutorna beslutas av direktion. Ränterisken hanteras genom valet av duration som anger hur känsligt tillgångens marknadsvärde är för förändringar i räntenivån. använder sig av modifierad duration, vilket anger känsligheten i procent. De nämnda riskmåtten kompletteras med andra mått såsom Value at Risk (VaR) och stress- och scenarioanalyser. VaR-modellen möjliggör riskberäkning för olika tillgångsslag och risktyper såsom guldpris-, valuta- och ränterisk. Operativ risk är risken för förlust till följd av otillräckliga interna rutiner, avsiktliga eller oavsiktliga mänskliga fel, felaktiga system eller yttre händelser. De operativa riskerna hanteras genom att säkerställa att rutiner är robusta och tillräckligt dokumenterade, att de anställda är tillräckligt många och har rätt kompetens, att verksamheten bedrivs med ett ändamålsenligt stöd i form av till exempel system och organisation samt att förberedelser finns för att hantera extrema situationer. Nivån på de operativa riskerna i den finansiella verksamheten mäts och utvärderas . ska i första hand bedrivas så att kan genomföra sina lagstadgade uppdrag och i andra hand för att generera god riskjusterad nettoavkastning. Målen spelar stor roll för hur guld- och valutareserven är placerad. För att kunna intervenera på valutamarknaden måste ha tillgångar i utländsk valuta som är mycket lätta att omsätta. Det innebär att huvuddelen av tillgångarna är placerade i statsobligationer. Dessutom måste riskerna i förvaltningen begränsas så att det kapital som avsatts för att täcka driftskostnader och eventuella förluster till följd av nödkreditsgivande kan upprätthållas. fordringar på IMF förvaltas inte aktivt utan ger den avkastning som beslutats av om avkastningsnivå, fördelning av IMF:s kostnader samt SDR-räntenivån. När valutareserven nämns nedan är det exklusive fordringarna på IMF, om inte annat nämns. utgjordes guld- och valutareserven i huvudsak av statsobligationer och guld. Därutöver var reserven placerad i värdepapper utgivna av statsgaranterade institut och mellanstatliga organisationer samt så kallade US-agencies. Valutareservens tillgångar var fördelade mellan följande sex valutor: amerikanska dollar (), euro (), brittiska pund (), japanska yen (), kanadensiska dollar () samt australiska dollar (). En översyn av tillgångsförvaltningen gjordes . Syftet med denna var att tydliggöra vilka krav de lagstadgade uppdragen ställer på tillgångsförvaltningen för att bedöma utrymmet för en ytterligare diversifiering av guld- och valutareserven. direktion antog därför nya regler för den finansiella tillgångsförvaltningen som medger placering i fler tillgångsslag än vad som varit tillåtet. De nya reglerna gör det möjligt att höja den riskjusterade avkastningen. Regelverket tydliggör också formerna för beslut om placeringsinriktning. Enligt reglerna ska direktionen se över tillgångsförvaltningens strategiska inriktning. Denna översyn ska omfatta såväl valutafördelningen som de långsiktiga innehaven i olika tillgångsslag. Givet den strategiska inriktningen bedrevs också en aktiv förvaltning av ränteriskerna i valutareservens tillgångar. Detta skedde, , genom att positioner togs i förhållande till en jämförelseportfölj huvudsakligen bestående av statsobligationer. Exempelvis köptes och såldes statsobligationer i syfte att generera en bättre avkastning än den i jämförelseportföljen. Dessutom lånades en del av värdepapper ut via tre depåbanker i utbyte mot säkerheter, i syfte att öka avkastningen. påbörjades också handel i icke-börsnoterade räntesvappar. Förvaltningen av guldtillgångar sker inom ramen för det så kallade Gold Agreement (CBGA) ett avtal mellan 15 europeiska centralbanker, vilket ursprungligen trädde i kraft . Avtalet som förnyades löper och ger en möjlighet att sälja upp till guld fördelat . sålde av guldreserven. Försäljningen gjordes med syftet att höja den riskjusterade avkastningen i guld- och valutareserven som helhet. Intäkterna från försäljningen återinvesterades därför i valutareserven, det vill säga i värdepapper i utländsk valuta. Vid årets utgång uppgick guldinnehavet till . användes även icke-börsnoterade guldoptioner i försäljningsprogrammet. Den viktigaste förklaringen bakom guld- och valutareservens värdeökning mätt i kronor var den svenska kronans försvagning mot de valutor som valutareserven är placerad i. Värdeförändringen i övrigt förklaras med stigande guldpris och ränteförändringar. steg räntor med korta löptider medan räntor med längre löptider var relativt oförändrade eller föll. Värdeförändringen till följd av ränteutvecklingen var som helhet positiv. , när fick rörlig växelkurs, har guld- och valutareservens värde mätt i kronor varierat år med kronans styrka och svaghet. Diagram 10: Valutakurseffekt i guld- och valutareserven Riskerna i guld- och valutareserven har hållits väl avvägda inom de ramar som direktion fastställt avseende dels de krav som följer med hänsyn till lagstadgade uppgifter, dels kravet att generera god avkastning. uppgick den totala avkastningen i guld- och valutareserven inklusive fordringarna på IMF till . av avkastningen är hänförlig till kronans försvagning, till värdeökningen i guldinnehavet och till ränteintäkter. Därtill har avkastningen påverkats negativt med främst till följd av en realiserad valutakurs- och priseffekt.