frsrdg · GT04RS5 · 2006-01-01 00:00:00 — Om den beräknade kostnaden överstiger ska myndigheten överlämna frågan till regeringens prövning. Av regleringsbrevet för framgår dock att verket får besluta om investeringar och förvärv när den beräknade utgiften för anskaffningen inte överstiger per projekt och detta är redovisat i en investeringsplan. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Av de tre myndigheter som ekonomiadministrativa bestämmelser föreslås omfatta har endast riksdagsförvaltningen rätt att förvärva och förvalta fastigheter. äger elva fastigheter och redovisade vid utgången av 2004 ett bokfört värde på byggnader och mark på . Alla riksdagsförvaltningens fastigheter, med undantag för , har bokförda värden på eller mer. Marknadsvärdena ligger betydligt över de bokförda värdena. rätt att förvärva och förvalta fast egendom bör uttryckligen framgå av lag. Det finns inte anledning att ge övriga myndigheter under en sådan rätt. I den nya lagen med ekonomiadministrativa bestämmelser bör en bestämmelse av angiven innebörd alltså tas in. Riksdagsstyrelsen övergår till att behandla behovet av regler i fråga om investeringsplaner. I budgetpropositionen lämnar regeringen förslag till investeringsplaner för bl.a. och . Större pågående projekt samt nya planerade större projekt redovisas separat. tar indirekt ställning till varje större enskilt projekt genom att godkänna förslaget till investeringsplan. Det finns skäl att överväga om den ordning som sålunda gäller för myndigheter under regeringen bör gälla även för riksdagsförvaltningen. föreslår redan nu en investeringsplan för där bl.a. fastighetskostnaderna ingår, dock ej redovisade per projekt. Investeringsplanen omfattar emellertid även övriga anläggningstillgångar såsom investeringar i IT-utrustning. De investeringsplaner som regeringen underställer för godkännande är inte heller begränsade till investeringar i fast egendom. I stället för att tar ställning till sådana investeringar genom att godkänna en investeringsplan kan beredas möjlighet att ta ställning till investeringarna i annan ordning. Om riksdagsförvaltningen eller någon annan av myndigheter har mer omfattande investeringar i annan egendom än fast egendom kan det vara lämpligt att även dessa redovisas för som underlag för bedömning av den låneram som myndigheten begär. beslut avser dock i dessa fall beslut om låneramen och inte beslut om de enskilda investeringsprojekten. Det är således i dessa fall inte fråga om ett godkännande av en investeringsplan. Med en sådan ordning blir det inte nödvändigt att låta investeringsplanen också ta upp andra investeringar än sådana som avser fast egendom. Slutsatsen av det anförda blir att investeringsplanen endast ska avse fast egendom. Investeringsplanen bör omfatta samtliga investeringar i fast egendom och förslag till finansiering av dessa. Investeringsprojekt med en kostnad överstigande ska särredovisas. bör, liksom , godkänna investeringsplanen och därmed även ta ställning till respektive projekt som ingår i planen. Riksdagsstyrelsen gör bedömningen att det inte i lag behövs någon bestämmelse om att investeringsplanen ska uppdateras. I det föregående har förslag lämnats som tar sikte på förvärv och förvaltning av fast egendom. Vad som föreslagits bör även avse tomträtt, bostadsrätt och byggnad som är lös egendom. Vad härefter gäller rätten till överlåtelse av fast egendom finns inga bestämmelser i lag eller föreskrift inom riksdagsområdet. I likhet med vad som gäller på regeringsområdet bör dock en sådan reglering införas. Enligt 25 § budgetlagen får regeringen besluta att sälja fast egendom när värdet av den inte överstiger . Det finns anledning att överväga om en beloppsgräns bör gälla även för myndigheter. Regeringen har i förordningen (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom, m.m. beslutat om snävare beloppsgränser för de fastighetsförvaltande myndigheterna. De större fastighetsförvaltande myndigheterna får besluta om försäljning av fast egendom om värdet inte överstiger . De mindre fastighetsförvaltande myndigheterna får besluta om försäljning om värdet inte överstiger . Av Statens fastighetsverks regleringsbrev framgår att verket får besluta om försäljning av fast egendom som verket förvaltar, om egendomens värde inte överstiger . Riksdagsstyrelsen anser emellertid att en beloppsgräns inte är meningsfull för riksdagsförvaltningen då fastighetsbeståndet är litet som de enskilda fastigheterna har betydande värden och är av stort intresse för verksamhet. bemyndigande bör därför krävas vid försäljning av fast egendom i varje enskilt fall. Beträffande bostadsrätterna konstaterar riksdagsstyrelsen att de har betydligt lägre marknadsvärden än den fasta egendomen. föreslagit bör riksdagsförvaltningen ges en uttrycklig rätt att besluta om försäljning av dessa. En förutsättning för detta bör dock, i linje med vad som gäller för försäljning av annan lös egendom, vara att egendomen inte längre behövs. Sammanfattningsvis bör det i den nya lagen med ekonomiadministrativa bestämmelser tas in bestämmelser om såväl förvärv som överlåtelse av fast egendom. Riksdagsbeslut bör krävas vid såväl överlåtelse som förvärv av fast egendom. För tomträtt, bostadsrätt och byggnad som är lös egendom bör motsvarande bestämmelser gälla som för fast egendom med undantag för att riksdagsförvaltningen bör få besluta om försäljning av bostadsrätt. 8.3 Aktier och andelar Myndigheten får inte utan bemyndigande använda statens medel eller övriga tillgångar till att 1. bilda bolag, stiftelser, föreningar eller liknande rättssubjekt eller 2. förvärva aktier eller andelar i företag eller göra kapitaltillskott i sådana rättssubjekt som avses i 1. Myndigheten får inte utan bemyndigande besluta om försäljning av aktier eller andelar i ett företag. Utredningens förslag överensstämmer med riksdagsstyrelsens förslag (se bet. s. 78-80). Remissinstanserna tillstyrker förslaget. Enligt 26 § budgetlagen får regeringen besluta om försäljning av aktier eller andelar i ett företag där staten har mindre än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar, om inte bestämt annat för företaget. Regeringen får inte utan bemyndigande genom försäljning eller på annat sätt minska statens ägarandel i företag där staten har hälften eller mer än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar. Det ankommer på att uttryckligen i varje särskilt fall ge till känna om den vill förbehålla sig rätten att besluta om försäljning av aktier i bolag där staten har en minoritet av rösterna för samtliga aktier. Merparten av företag med statligt ägande är av staten helägda bolag. Enligt 5 § förordningen (1996:1191) om överlåtelse av statens lösa egendom får myndigheterna under regeringen sälja aktier endast om regeringen medger det. Ett sådant medgivande krävs inte vid försäljning av aktier som är noterade på börs eller annan organiserad marknadsplats om en myndighet har tagit emot dem som gåva eller förvärvat dem genom förordnande i testamente. I 10 a § (1996:1188) kapitalförsörjningsförordningen finns bestämmelser om bolagsbildning, förvärv av aktier m.m. Bestämmelsen anger att en myndighet inte utan regeringens medgivande får använda statens medel eller övriga tillgångar till att bilda bolag, stiftelser, föreningar eller liknande rättssubjekt, eller förvärva aktier eller andelar eller göra kapitaltillskott i sådana rättssubjekt. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Enligt regeringsformen är det som bestämmer hur statens medel ska användas (1 kap. 4 § RF). Statens medel får inte användas på annat sätt än har bestämt (9 kap. 2 § RF). Ytterst tillkommer det därför att besluta i frågor om bildande och förvärv av aktiebolag m.m. I budgetlagen regleras inte befogenheten att förvärva aktier och andelar eller att bilda bolag eller stiftelser. Enligt praxis beslutar dock om förvärv av aktier eller andelar i företag och om kapitaltillskott. Som framgår ovan har regeringen i kapitalförsörjningsförordningen föreskrivit att en myndighet inte utan regeringens medgivande får använda statens medel eller övriga tillgångar till att bilda bolag, stiftelser, föreningar eller liknande rättssubjekt, eller förvärva aktier eller andelar eller göra kapitaltillskott i sådana rättssubjekt. Ett skäl för denna restriktiva inställning är att staten genom dessa förfaranden avhänds egendom som svårigheter föreligger för statsmakterna att få ändamålsenlig insyn i och möjligheter att påverka och kontrollera användningen av de insatta medlen. Inte heller riksdagsförvaltningen, JO eller bör kunna bilda bolag, stiftelser eller föreningar eller förvärva aktier eller andelar utan bemyndigande. I den nya lagen med ekonomiadministrativa bestämmelser bör det således tas in en bestämmelse av denna innebörd. Vad härefter gäller frågan om överlåtelse av egendom kan konstateras att riksdagsförvaltningen, JO och inte äger bolag eller aktier eller andelar i företag. Däremot finns Stiftelsen . Förvaltare av stiftelsen är genom interparlamentariska grupp. har åtaganden gentemot där förvaltningen är en av flera stiftare. Även om det inte finns några aktieinnehav hos berörda myndigheter under bör, om sådant skulle uppstå, det i lagen slås fast att även försäljning ska underställas . bör besluta om samtliga försäljningar utan någon begränsning till majoritetsägande. 8.4 Annan lös egendom Myndigheten får besluta att sälja annan lös egendom än bostadsrätter, aktier och andelar i företag, om egendomen inte längre behövs för statens verksamhet eller blivit obrukbar eller om den inte anskaffats med statens medel. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med riksdagsstyrelsens förslag (se bet. s. 80). Utredningen föreslog dock att bestämmelsen skulle avse överlåtelse av egendom medan riksdagsstyrelsens förslag innebär att bestämmelsen avgränsas till att avse endast försäljning av egendom. Remissinstanserna: påpekar att en bestämmelse av den innebörd som utredningen föreslår innebär att myndigheter får större befogenheter att överlåta sådan egendom som det nu är fråga om jämfört med myndigheter som lyder under regeringen. Enligt 28 § budgetlagen får regeringen överlåta lös egendom som inte utgörs av aktier eller andelar i företag där staten är majoritetsägare eller tomträtt eller byggnad som är lös egendom. Överlåtelse får endast ske om egendomen inte längre behövs i statens verksamhet eller om den blivit obrukbar. Överlåtelse får ske även på annat sätt än genom försäljning, t.ex. genom gåva. Det som gäller för försäljning av lös egendom gäller även vid byte av sådan egendom. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag myndigheter bör, på motsvarande sätt som myndigheter under regeringen, ha rätt att sälja annan lös egendom än aktier och andelar i företag om egendomen inte längre behövs eller blivit obrukbar. Detsamma bör gälla om den inte anskaffats med statens medel. I jämförelse med regleringen i budgetlagen - som ju riktar sig till regeringen - innebär detta en begränsning eftersom regeringen även har rätt att överlåta egendom på annat sätt än genom försäljning. En bestämmelse av nu angiven innebörd bör tas in i den nya lagen med ekonomiadministrativa bestämmelser. Förvärv och försäljning ska genomföras affärsmässigt. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med riksdagsstyrelsens förslag (se bet. s. 81). Utredningens förslag avsåg dock endast försäljning. Remissyttranden: påtalar att den föreslagna lagen reglerar såväl förvärv som försäljning av egendom varför även förvärv bör omfattas av bestämmelsen om affärsmässighet. Enligt 29 § budgetlagen ska försäljning genomföras affärsmässigt, om inte särskilda skäl talar mot det. Affärsmässighet innebär att det ska tillses att priset blir så fördelaktigt som möjligt för staten och att försäljningar till underpris inte äger rum. Vidare ska försäljningsärenden handläggas utan ovidkommande hänsyn. har vid skilda tillfällen beslutat om avsteg från principen om full affärsmässighet vid försäljning av vissa egendomstyper t.ex. egendom som är upptagen på Jordfonden, vid friköp av fjällägenhet och vid försäljning av krononybyggen i samband med avveckling av åborättsinstitutet. När budgetlagen infördes ansågs det därför behövas en bestämmelse som medger avsteg från principen om affärsmässighet då särskilda skäl talar för detta. I propositionen (prop. 1995/96:220 s. 57) anförde regeringen att så kan vara fallet såväl vid försäljning av vissa egendomstyper, exempelvis de ovan nämnda, som då detta sker för vissa ändamål. Avsteg från principen om full affärsmässighet har främst gjorts då staten önskat stimulera viss verksamhet. Det ligger i sakens natur att en restriktiv bedömning är påkallad. Vid en sådan bedömning bör egendomens värde tillmätas betydelse. Regeringen anförde vidare i nämnda proposition att den inte avsåg att utan bemyndigande göra avsteg från principen om affärsmässighet vid försäljning av egendom som har ett betydande värde. Någon uttrycklig bestämmelse om en värdegräns togs dock inte in i budgetlagen. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Budgetlagens bestämmelse med krav på affärsmässighet är relevant även för myndigheter. Några särskilda skäl för att frångå affärsmässighet som motsvarar vad som avses i budgetlagen, bedöms inte kunna uppkomma hos myndigheter, varför kravet på affärsmässighet bör gälla utan undantag. En bestämmelse om detta bör tas in i ekonomiadministrativa bestämmelser. Bestämmelsen bör omfatta såväl förvärv som försäljning. 8.6 Disposition av försäljningsinkomster Har beslutat om försäljning av egendom, ska inkomsten redovisas mot en inkomsttitel på statsbudgeten, om inte beslutar annat. Om riksdagsförvaltningen har beslutat om försäljning av bostadsrätt, får förvaltningen disponera inkomsten för att finansiera investeringar som ingår i en av godkänd investeringsplan. Om en myndighet har beslutat om försäljning av annan lös egendom än bostadsrätt, får myndigheten disponera försäljningsinkomsterna enligt följande. 1. med anslag får myndigheten disponera försäljningsinkomsten till den del den överstiger det bokförda värdet av egendomen, 2. med lån får myndigheten disponera det som återstår av försäljningsinkomsten sedan låneskulden har reglerats, 3. på annat sätt får myndigheten disponera hela försäljningsinkomsten. Inkomster får endast disponeras i den verksamhet där den sålda egendomen har använts. Utredningens förslag överensstämmer i sak med riksdagsstyrelsens förslag (se bet. s. 82-85). Remissinstanserna tillstyrker förslaget. När egendom säljs tillförs staten en inkomst. Därför infördes i budgetlagen inte endast regler som gav regeringen befogenheter att besluta om försäljning utan även föreskrifter som anger under vilka förutsättningar regeringen får besluta hur sådana försäljningsinkomster ska disponeras. När det ankommer på att besluta om en försäljning av egendom bestämmer också särskilt om försäljningsinkomsten ska hanteras på något annat sätt än att föras till en inkomsttitel, i enlighet med 30 § budgetlagen. Om regeringen har beslutat om försäljningen, är utgångspunkten att regeringen endast får använda inkomster för sådana ändamål som på ett eller annat sätt har beslutat om. Detta villkor är uppfyllt om försäljningsinkomsterna används för att återanskaffa egendom som motsvarar den sålda egendomen eller används för i huvudsak samma ändamål. Reglerna är inte tvingande. Regeringen har alltid möjlighet att redovisa en försäljningsinkomst mot en inkomsttitel. Till att börja med regleras i 31 § budgetlagen särskilt de fall då den försålda egendomen har använts i en verksamhet för vilken har godkänt en investeringsplan. Regeringen får besluta att hela inkomsten ska användas för att finansiera investeringar som ingår i planen. kan ju fortfarande sägas ha kontroll över medlens användning. För vidkommande innebär en tillämpning av regeln endast att lägre anslag behöver anvisas eller mindre lånemedel behöver ställas till förfogande för investeringar som redan tidigare beslutat om. Om anskaffningen av egendomen har finansierats med anslag får egendomens bokförda värde betydelse. Det bokförda värdet utgörs av anskaffningsutgiften minskat med avskrivningar. Det bokförda värdet motsvarar således de anslagsmedel som ännu inte förbrukats. Dessa medel ska återföras till statsbudgeten, enligt 32 § budgetlagen. Detta kan ske genom att den del av försäljningsinkomsten som motsvarar det bokförda värdet redovisas mot en inkomsttitel. Den del som återstår får regeringen disponera. På detta sätt skapas ett incitament att eftersträva en så hög försäljningsinkomst som möjligt. Denna återstående del av inkomsten får dock inte disponeras fritt utan endast i den verksamhet där den försålda egendomen har använts. På så sätt behåller kontrollen över medlen. I syfte att främja affärsmässighet och för att undvika onödig administration, får regeringen disponera hela försäljningsinkomsten om den uppgår till ett mindre belopp. Detta gäller bl.a. sådana enstaka investeringar till mindre belopp som en myndighet gjort i anläggningstillgångar för förvaltningsändamål utan att ta upp lån i . Även i detta fall krävs dock att inkomsten disponeras i den verksamhet där den sålda egendomen har använts. Situationen blir en annan när fast egendom eller aktier säljs i en verksamhet där det inte finns en av godkänd investeringsplan. Överlåtelserna är exempel på försäljningsärenden som inte är normala och naturliga företeelser i verksamheten utan som utgör väsentliga förändringar av det sätt på vilket den bedrivs. Därför bör hela inkomsten vid försäljning av sådan egendom redovisas mot en inkomsttitel. Om egendomen har finansierats med lån måste försäljningsinkomsten i första hand användas för att återbetala lånet, i enlighet med 33 § budgetlagen. Som ett incitament för att uppnå så stora försäljningsinkomster som möjligt, får regeringen besluta att överskottet ska få disponeras i verksamheten. Detta gäller dock inte vid försäljning av fast egendom eller aktier. Överskottet ska då redovisas mot en inkomsttitel. Anskaffningen av den sålda egendomen kan även ha finansierats på annat sätt än med anslag eller lån. Som exempel kan nämnas gåvor och donationer samt egendom som anskaffats med medel från avgiftsfinansierad verksamhet. I vissa fall har medel motsvarande avskrivningar och avkastning fått behållas i verksamheten och kunnat användas för investeringar. Dessutom finns egendom vars finansiering inte kan hänföras till en bestämd källa. I fall som nämnts får regeringen, enligt 34 § budgetlagen, besluta att hela försäljningsinkomsten ska disponeras i den verksamhet där den sålda egendomen har använts. Regeringens beslut om hur försäljningsinkomster får disponeras meddelas i förordning, genom bestämmelser i regleringsbrevet för en viss verksamhet eller genom ett särskilt beslut avseende inkomsten från en viss försäljning. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Det sakliga innehållet i budgetlagens bestämmelser om disposition av försäljningsinkomster bör i huvudsak gälla också för riksdagsförvaltningen, ombudsmän och . Huvudregeln bör således vara att om beslutat om försäljning av egendom ska inkomsten redovisas mot inkomsttitel, om inte beslutar annat. ska, enligt vad riksdagsstyrelsen föreslagit i avsnitt 8.2, alltid besluta om överlåtelse av fast egendom. Detsamma gäller för tomträtt samt byggnad som är lös egendom. I avsnitt 8.3 föreslår riksdagsstyrelsen vidare att dessutom alltid ska besluta om överlåtelse av aktier och andelar i ett företag. Har riksdagsförvaltningen beslutat om försäljning av bostadsrätt bör förvaltningen få disponera inkomsten för att finansiera investeringar som ingår i en av godkänd investeringsplan. Vid försäljning av lös egendom som myndigheten själv får besluta om bör samma bestämmelser gälla som i budgetlagen. Hur stor del av försäljningsinkomsten som får disponeras av myndigheten är beroende av om egendomen finansierats med anslag, med lån eller på annat sätt, t.ex. med bidrag eller donationer. Någon särreglering på riksdagsområdet behövs alltså inte. 9 Mottagande av donationer En myndighet får ta emot en donation, om ändamålet med donationen har ett nära samband med myndighetens verksamhet. En donation får inte tas emot om den kan skada myndighetens anseende. ombudsmän och får inte ta emot en donation om den riskerar att begränsa självständigheten i den granskande verksamheten. Mottagandet av en donation kräver medgivande av , om den överlåtna egendomen utgörs av fast egendom eller bostadsrätt om egendomen ska behållas av staten längre än efter det att myndigheten får fri dispositionsrätt till egendomen, inte får avyttras, eller skulle medföra ett ökat behov för myndigheten av medel från statsbudgeten. Om egendomen utgörs av ett kulturföremål får myndigheten ta emot egendomen trots att den inte får avyttras. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med riksdagsstyrelsens förslag (se bet. s. 86-88). Vissa förtydliganden har gjorts kring JO:s respektive rätt att motta donationer. Riksdagsstyrelsens förslag avviker också från utredningens på det sättet att styrelsen inte föreslår någon möjlighet att ta emot donationer där det saknas ett närmare bestämt ändamål. Remissinstanserna: Enligt kan det sättas i fråga om det är lämpligt att ombudsmän och skall ha rätt att besluta att ta emot donationer. Om det bör finnas möjligheter för även dessa myndigheter att själva besluta om att ta emot donationer, bör möjligheten begränsas till donationer som inte riskerar att begränsa ombudsmäns eller självständighet i den granskande verksamheten. Budgetlagen innehåller inga bestämmelser om donationer. Regeringen har i donationsförordningen (1998:140) reglerat vad som ska gälla för myndigheter under regeringen. Förordningen tillkom främst med tanke på de omfattande donationer som förekommer till myndigheter inom högskoleområdet respektive kulturområdet. Förordningen innehåller bestämmelser om mottagande av donationer, förvaltning av donationer, åtagande att förvalta en stiftelse och uppgifter om donationer i årsredovisningen. Bestämmelserna om mottagande av donationer innebär att det krävs medgivande av regeringen, om den överlåtna egendomen utgörs av fast egendom, tomträtt eller byggnad som är lös egendom om egendomen skall behållas av staten längre än efter det att myndigheten får fri dispositionsrätt till egendomen. Regeringens medgivande krävs också i fråga om donationer av aktier som motsvarar hälften eller mer än hälften av rösterna för samtliga aktier i ett aktiebolag, en andel i ett handelsbolag eller en insats i en ekonomisk förening. Vidare krävs medgivande om donationen utgörs av rätt till patent. Slutligen krävs medgivande från regeringen också när donationen skall användas för att förvärva sådan egendom som sagts samt ifall egendomen inte får avyttras. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag har ansvaret för förvaltningen av donationen . Fastigheten lämnades som gåva till staten 1981. I gåvobrevet finns angivet villkor för användningen av fastigheten. förvaltade fastigheten fram till , då förvaltningen övertogs av riksdagsförvaltningen. redovisas som en materiell anläggningstillgång. Fastigheten redovisas under byggnader och konsten under inventarier. uppgick kostnaderna för att förvalta själva fastigheten till . Utöver dessa kostnader finns även kostnader för lön till anställd personal i . Samtliga kostnader belastar anslaget förvaltningskostnader. De intäkter riksdagsförvaltningen har med anledning av innehavet av är avsedda att täcka vissa särkostnader som uppstår vid nyttjandet av villan. Det rör sig bl.a. om kostnader för extra personal och övertidsersättning. redovisade en mottagen donation resultaträkning, under Uppbördsverksamhet. Det rörde sig om en gåva som omfattade likvida medel om . har betalat in medlen till statsverkets checkräkning. JO har mottagit en mindre donation på . Det händer således att myndigheter tar emot donationer.