bet · GT01NU12 · 2006-02-23 00:00:00 — Det kan, enligt regeringens bedömning i budgetpropositionen för (utgiftsområde 19 s. 41), finnas ett underutbud av reguljärt finansieringskapital i vid bemärkelse i vissa delar av landet. Det kan därmed finnas ett för litet utbud av kapital till små och medelstora företag i dessa områden. En del av underutbudet täcks av bl.a. Stiftelsen AB:s låneverksamheter och de regionala företagsstöden. roll som statens aktör för förmedling av marknadskompletterande finansiering har stärkts . Bland annat har fått möjlighet att bevilja garanti för räkningskredit. har haft möjlighet att ge lånegarantier som ett alternativ till direkta statliga lån. Beträffande lokaler har möjlighet att ge både lån och garantier. Enligt uppgift används oftast låneformen eftersom den innebär en lägre kreditkostnad för kunden. Regeringen har vidare infört möjligheter för att öka utlåningen i stödområde B genom att riskdelning av vissa lån görs mellan och i detta område. Vidare bör nämnas en delrapport från ITPS om kreditförsörjningen för små och medelstora företag (ITPS delrapportering av uppdraget att utvärdera förmånsrättsreformens olika effekter, dnr 1-012-2004/0283). Enligt ITPS har kreditförsörjningen försämrats genom den reform av förmånsrättslagstiftningen som införts i två steg, resp. . Genom den nya lagstiftningen (prop. 2002/03:49, bet. 2002/03:LU17) har företagshypoteket omvandlats till en företagsinteckning med allmän förmånsrätt i av gäldenärens hela egendom, sedan borgenärer med bättre förmånsrätt fått betalt. avslog på förslag av finansutskottet (bet. 2005/06:FiU1) motionsyrkanden om att bankernas allmänna förmånsrätt i företagsinteckningar skulle höjas från till från . Sammanfattningsvis ansåg finansutskottet att indikationerna på att företag fått svårigheter att få krediter till följd av den nya förmånsrätten, är värda att ta på största allvar. Dock ansåg finansutskottet att det var för tidigt att dra några slutsatser om reformen ännu och att frågan måste analyseras närmare, inte minst mot bakgrund av de statsfinansiella konsekvenserna. Bland annat borde det slutliga resultatet av ITPS-uppdraget avvaktas. behandlas frågor om förmånsrättslagstiftningen av lagutskottet. På en fråga från () om att utveckla möjligheten till statliga kreditgarantier (fr. 2005/06:842) svarade näringsminister att regeringen har stött kreditgarantiföreningarna som har som syfte att underlätta för sina medlemmar att få lån och finansiering hos banker och andra kreditinstitut. Eftersom ömsesidiga kreditgarantier är ett nytt instrument i har startprocessen krävt tid. Regeringen ser det som angeläget att nu stödja de bildade föreningarna i deras arbete att komma i gång med garantigivning för krediter. Det är angeläget att föreningarna når upp till den omfattning på verksamheten som en framtida självfinansiering kräver. Enligt statsrådet är det regeringens ambition att stödet till de regionala kreditgarantiföreningarna skall utgöra ett betydelsefullt tillskott i den regionala kreditförsörjningen av företag. Ett system med kreditgarantiföreningar - liknande det som finns i södra - är under uppbyggnad i . Det uppges (av ) att det finns ca 1 000 kreditgarantiföreningar i , vilka har ett gemensamt organ i . Det vanliga är att en förening verkar över ett geografiskt avgränsat område, men även branschmässig avgränsning förekommer i . Syftet med föreningarna är att förbättra förutsättningarna för näringsverksamhet i föreningens område. Föreningarna har ett öppet medlemskap för alla som är intresserade av en positiv näringslivsutveckling och som kan tänkas bidra till detta. Föreningarna erbjuder sina företagsmedlemmar dels tillgång till kapital, dels tillgång till stöd och rådgivning av andra medlemmar med erfarenhet av affärsutveckling. Den lokala föreningen har ett eget kapital som står som säkerhet för en del av medlemmarnas lån. /06 fanns det i dels lokala kreditgarantiföreningar, dels embryon till nya föreningar samt dels en central paraplyorganisation - för lokal utveckling (SKGF), ekonomisk förening. fick paraplyorganisationen för att bedriva finansieringsverksamhet. Kravet för att starta den operativa verksamheten var , ett krav som är uppfyllt. har skickat ut en snabbenkät till kreditgarantiföreningarna, vilken visade att 19 kreditgarantier hade beviljats till ett totalt värde av ca . Enligt uppgifter från () har föreningen 10 medlemmar, av vilka 7 kan bedriva kreditgarantiutgivning eftersom deras medlemsinsatser överstiger per förening. ställde SKGF ut två garantier till företag och en garanti. Sammanlagt hanterade föreningarna ungefär 70 förfrågningar om garantier . Vissa av dessa ansökningar är fortfarande under beredningsstadiet, medan vissa av företagen har fått krediter direkt hos bankerna. De olika medlemsföreningarna drivs enligt uppgift lite olika: vissa har heltidsanställda, andra har inga anställda alls. De lokala föreningarna har under uppstartsfasen fått ekonomiska bidrag från länsstyrelser, kommuner, medlemsavgifter från företag m.fl. samt statliga bidrag från . I centralföreningen finns 1½ tjänst, vilken är helt finansierad av staten. Från SKGF:s sida redovisas att Nuteks beslut om bidrag till centralföreningen för fattades först /, vilket enligt SKGF medförde att organisationen gick på sparlåga . Skillnaden mellan SKGF:s och Nuteks uppgifter om antalet kreditgarantier beror främst på att en kreditgarantiförening som ligger utanför SKGF ställde ut ett stort antal kreditgarantier. Kreditgarantiföreningarnas verksamhet bygger i grunden på privat engagemang för att underlätta finansiering av lokala företag. Regeringen har dock stöttat kreditgarantiföreningar. För har regeringen avsatt för att utveckla kreditgarantiföreningar till ett instrument som skall underlätta små och medelstora företags kapitalförsörjning. Tillkomsten av nya kreditgarantiföreningar och volymmässig utveckling av redan existerande kommer enligt uppgift från att prioriteras. Regeringen har gett i uppdrag att stödja den fortsatta utvecklingen av kreditgarantiföreningarna. sammanlagt kommer att kunna ge i bidrag för informations- och rådgivningsinsatser, marknadsföringskostnader, startkostnader för drift och administration liksom kostnader för samarbete med andra finansiella aktörer. Bland annat bekostas paraplyorganisationen av statliga pengar. ser det som angeläget att de bildade föreningarna kommer i gång med garantigivning för krediter och att föreningarna når upp till den omfattning på verksamheten som en framtida självfinansiering kräver. En del i denna utveckling är att bredda medlemsunderlaget i föreningarna. Nuteks andel av projektfinansieringen är normalt högst , vilket är ett bidrag (och inte ett lån). Det finländska finansieringsbolaget tas upp i flera motioner. Tjänster som Finnvera erbjuder är lån, borgen och exportgarantier. De produkter och tjänster som ingår i sortimentet täcker företagens alla utvecklingsfaser, allt från etableringslån till exportgarantier för storföretag. Nyetableringar, utveckling av företag och investeringar kan finansieras av Finnvera. Lån och borgen kan beviljas utan betryggande säkerheter enligt Finnveras hemsida. En promemoria från , som avlämnats till (dnr N2001/6084/NL), innehåller bl.a. ett avsnitt där Finnveras verksamhet redovisas ur olika aspekter och jämförs med verksamhet. I det följande görs en sammanfattning av promemorians redovisning i denna del. samlade den ett antal kapitalförsörjningsorganisationer i ett nytt bolag, Finnvera Abp. Finnvera är ett aktiebolag, som ägs till av . Både likheter och skillnader finns gentemot . När det gäller statens kapitalisering av Finnvera och finns en avgörande skillnad. Den svenska staten har till tillskjutit en lånefond, på vilken staten inte kräver någon ränta eller löpande avkastning. Finnvera saknar lånefond och måste därför finansiera sin utlåningsverksamhet genom egen upplåning på marknaden. Finnvera är, i likhet med , ett instrument för näringspolitiken. Målen för Finnveras verksamhet är att - främja och utveckla verksamheten i små och medelstora företag, - främja genomförandet av statens regionalpolitiska mål (i detta avseende har Finnvera enligt promemorian ett mer uttalat mål än ), - sträva efter att bli självbärande, - genom sin verksamhet avhjälpa brister på finansieringsmarknaden (motsvarar uppgift att vara marknadskompletterande), - utöka andelen lånegarantiförbindelser för små företag. Finnvera, som alltså lånar upp sitt kapital på marknaden, hade att betala en medelränta på (mot ). Å andra sidan lämnar ett årligt räntestöd till Finnvera (motsvarande ), vilket anses göra det möjligt för Finnvera att nå de uppsatta målen. Den stöder också Finnveras ekonomi genom att täcka en del av kredit- och lånegarantiförlusterna. I promemorian redovisas vidare vissa volymuppgifter (cirkauppgifter) för . Lånevolym SEK () Nivån på kredit- och lånegarantiförlusterna inom Finnvera ligger på en betydligt lägre nivå än inom , av lånevolymen jämfört med av utestående lån. Finansieringsverksamheten (räntestöd, kreditförlusttäckning och administrativa kostnader) kostade den mer än motsvarande för den svenska staten (en reservation görs för att kostnaderna har approximerats). Finnvera lånar dock ut fyra gånger så mycket som och garanterar lån i en helt annan omfattning än . I promemorian ställs frågan: Hur kan Finnvera låna ut fyra gånger så mycket som med en väsentligt lägre förlustnivå? Målgruppen är densamma - små och medelstora företag - och den finska ekonomin väsentligt mindre än den svenska. En delförklaring kan vara att Finnvera ger lån som bankerna själva ger i . Finnvera skulle då vara marknadskompletterande i lägre grad än och sålunda mer bankliknande. En annan delförklaring torde vara att Finnvera är betydligt mer fokuserat på finansiering än . Inom har informationen i Nuteks promemoria övervägts. Det anses fullt möjligt att göra lika "stort" men är enligt uppgift inte aktuellt. När det gäller garantiverksamheten anses att det blir dyrare för kunden om skulle ge garanti i stället för lån. (I princip skall alla statliga garantier ske via . kan därför inte ge statlig garanti.) I likhet med bankgaranti skulle en garanti från riskbedömas och riskavtäckas, vilket skulle leda till en högre ränta för kunden. Frågan om lånegarantier är dock inte helt avförd från diskussionen, även om den nuvarande inriktningen betonar satsningen på kreditgarantiföreningar. I flera motioner tas upp möjligheten att omvandla strukturfondsstöd till riskkapital. Denna möjlighet har förverkligats genom att projekt startats resp. beslutats som rör särskilda regionala riskkapitalinsatser inom vissa av EG:s strukturfondsprogram . Enligt uppgift har två projekt startats, ett i mål 2 Västra och ett i mål 1 Södra skogslänsregionen. Genom beslut har regeringen, genom att lämna undantag från vissa bestämmelser om utbetalning av medel, bidragit till att grundläggande förutsättningar skapats för att driva samma typ av projekt i mål 2 Öarna. De offentliga medlen omfattar totalt för projekten i mål 2 Västra och mål 1 Södra skogslänsregionen. I korthet innebär projekten att särskilda bolag har bildats med hjälp av regionala utvecklingsmedel och strukturfondsmedel inom programmen mål 2 Västra och mål 1 Södra skogslänsregionen. Bolagen kan i respektive region investera i samverkan med privata riskkapitalaktörer i små och medelstora företag. De offentliga bolagen investerar på samma villkor som de privata aktörerna; de förvärvar en andel i bolaget som motsvarar deras del av investeringen. Det är de privata riskkapitalaktörerna som gör de affärsmässiga bedömningarna, väljer investeringsobjekt och sätter villkoren. skall redovisa verksamheten till (nästa gång ). Tidpunkten är vald så att regeringen skall kunna återkomma till med information i samband med nästa års budgetproposition. Den i motion 2004/05:N406 (mp) nämnda om mikrokrediter för småföretag baseras på studier av nationella experter från EU:s medlemsstater och (dåvarande) kandidatländer. I rapporten redovisas en generell brist på mikrokrediter för små företag. De olika länderna har olika tekniker, bl.a. skatteinstrument, för att få investerarna att tillhandahålla system för mikrokrediter. I rapporten uppmuntras medlemsstaterna att göra mikrokrediterna mer lättillgängliga, att sträva efter målet att de skall bli hållbara (genom att successivt se över samhällets stöd) samt att stödja de små företagen med service som t.ex. mentorskap. Utskottet vill i likhet betona att frågan om kapitalförsörjningen är av central betydelse för den regionala utvecklingspolitiken - liksom inom näringspolitiken i stort. En effektivt fungerande kapitalmarknad är en grundförutsättning för skapandet av nya företag och för tillväxt i befintliga företag. Motionerna vittnar om att det finns svårigheter att få tillgång till krediter och riskkapital i den egna regionen. Svårigheterna har ett antal orsaker, bl.a. att företagare utanför storstadsregionerna har mindre värden i byggnader som säkerhet för lån. Motionärernas oro delas av utskottet. Vid sidan av den ordinarie kapitalmarknaden har staten en viktig funktion att fylla när det gäller att komplettera denna marknad på vissa områden, t.ex. riskkapitalmarknaden. I utskottets planerade betänkande 2005/06:NU13 behandlas motioner om kapitalförsörjningsfrågor i allmänhet. När det gäller den regionala utvecklingspolitiken är bl.a. Stiftelsen och det statliga stödet via olika instrument inom den regionala utvecklingspolitiken, inte minst stödet för att främja kreditgarantiföreningarna, exempel på sådan komplettering av marknaden. Enligt utskottets uppfattning är det viktigt att ha höga ambitioner för den regionala kreditförsörjningen. Kreditgarantiföreningarnas verksamhet är under utveckling och värda att uppmärksammas som ett nytt och potentiellt kraftfullt instrument av regional betydelse. Att använda strukturfondsstöd till riskkapital är en annan positiv utvecklingslinje liksom nya möjligheter att öka utlåningen i stödområde B. Det utrednings- och beredningsarbete som pågår inom rörande kapitalförsörjningsområdet bör enligt utskottets uppfattning också inbegripa nya och okonventionella lösningar. Med det anförda avstyrker utskottet samtliga här behandlade motioner i aktuella delar. Utskottets förslag i korthet bör avslå motionsyrkanden om lokal förvaltning med hänvisning till att arbete bör avvaktas. Jämför reservation 4 (m, fp, kd, c). Enligt vad som sägs i motionerna 2005/06:N309 (m) och 2005/06:N439 (m) har alla individer olika förutsättningar och behov. Uppgifter utförs på olika sätt i olika kommuner, vilket inte behöver vara något dåligt. Motionärerna efterlyser därför en attitydförändring i stora delar av Myndighetssverige så att förvaltningen av exempelvis naturresurser liksom ansvaret för skola, vård och omsorg görs på en mer lokal nivå än vad som är fallet . Lokala förvaltningsmodeller kan vara ett sätt att rädda och skapa nya arbetstillfällen, sägs det i motion 2004/05:N407 (kd). Motionärerna lyfter särskilt fram naturförvaltningen som ett område som genom lokal tillsyn och förvaltning kan skapa nya utkomstmöjligheter. Den biologiska mångfalden i skogen bör inte i första hand säkras genom socialisering av skogsmarken utan kan med fördel förvaltas med hjälp av frivilliga naturvårdsavtal och andra åtgärder med lokal förankring. Arbetet inom den s.k. har redovisats i det föregående. Av direktiven (dir. 2003:10) framgår att kommitténs uppdrag har ett starkt samband med samhällsorganisationen och dess nivåer. Särskild uppmärksamhet skall ägnas åt den regionala nivån. I det här sammanhanget bör också kommuners och landstings insyn och inflytande i EU:s beslutsfattande uppmärksammas. Enligt direktiven skall uppdraget omfatta frågan om hur förutsättningarna att fördjupa demokratin och medborgarnas möjligheter till inflytande, insyn och ansvarsutkrävande påverkas. Den nuvarande och sista etappen av kommitténs arbete skall redovisas senast . Ett antal frågor med anknytning till lokal förvaltning har behandlats av . I motionerna tas bl.a. upp frågor om direktvalt självstyrelseorgan i , regionalisering för tillväxt, länsstyrelsernas nya roll, regionalisering underifrån, gränsöverskridande regionalisering, subsidiaritetsprincipen och en utredning om vilka beslut som kan flyttas från statlig till regional nivå. I justerade betänkande om regional demokrati (bet. 2005/06:KU25) redogörs för arbete samt för (dir. 2004:96) och (dir. 2001:39). ställningstagande innebär att detta utskott vidhöll sin tidigare bedömning att resultatet av arbete bör avvaktas och att något ytterligare uppdrag till kommittén inte var påkallat. Med denna bedömning avstyrkte samtliga behandlade motioner. I en reservation (c) hävdades att de frågor som hanteras på regional nivå också skall beslutas på regional nivå. Vidare sägs att ett steg mot en väl fungerande regional tillväxtpolitik är att samla huvudansvaret för insatserna på den regionala nivån under en enda och kraftfull aktör, som staten koncentrerar sig på en nationell tillväxtpolitik. Miljö- och jordbruksutskottet prövade under förra ett antal konkreta frågor om lokal förvaltning (bet. 2004/05:MJU15). Bland annat togs upp frågan om lokal förvaltning av naturreservat (s. 37) och frågan om ett system för lokal förvaltning av småviltsjakt, fiske och skotertrafik (s. 39). När det gäller natur- och kulturreservat konstaterade miljö- och jordbruksutskottet att gällande regler ger kommuner och länsstyrelser möjligheter att delegera förvaltningsansvaret. Det informerades om att regeringen gav återrapporteringskrav beträffande arbetet med att utveckla och pröva nya metoder för bättre lokal delaktighet i arbetet med skydd och vård av skyddade områden. Enligt återrapporteringskrav som lämnats skall bl.a. redovisa hur dialogen med medborgarna har stärkts. I det nämnda betänkandet meddelades vidare att regeringen avser att fortsätta att följa upp myndigheternas arbete samt att driva på dessa i syfte att verkställa den politik som redovisas i skrivelsen om en samlad naturvårdspolitik (skr. 2001/02:173). Det finns i landet ca 4 400 lokala utvecklingsgrupper, dvs. byalag, kooperativ och intresseföreningar. Hela skall leva är ett nav för dessa grupper. Regeringen har, enligt beslut , beviljat för verksamheten . Av detta belopp skall användas för att finansiera länsbygderådens verksamheter lokalt och regionalt. Resterande belopp skall användas främst för drift och fortsatt utveckling av informationssystem samt för att upprätthålla ett centralt kansli för stöd och samordningsinsatser riktade till lokala utvecklingsgrupper och länsbygderåd. Enligt regeringen bör verksamheten i större utsträckning än bedrivas i samverkan med andra aktörer, som på nationell, regional och lokal nivå arbetar med lokal utveckling, samt inriktas på ett ökat inslag av medfinansiering från sådana aktörer. Senast skall till regeringen redovisa resultaten av verksamheten, bl.a. hur rådets verksamhet har bidragit till att uppfylla målet för den regionala utvecklingspolitiken. Av verksamhetsplan framgår rådets prioriteringar och planerade verksamhet. Grunduppgiften är att ge råd och stöd till de lokala utvecklingsgrupperna och att företräda byarörelsen i olika sammanhang. Kommunikationen skall utvecklas vidare med nätsajten Bygdenet som ett allt viktigare instrument. Att hålla i Landsbygdsriksdagen, där bl.a. den landsbygdspolitiska utredningens arbete skall diskuteras, kommer att vara en stor uppgift . Enligt verksamhetsplanen får byarörelsen en allt viktigare roll för den lokala ekonomin. Rådet avser att undersöka möjligheten att påbörja en större satsning för att skapa en miljö som stimulerar till entreprenörskap och investeringar i småföretag på landsbygden. Redan nu medverkar rådet i satsningar tillsammans med främst Föreningen kooperativ utveckling för att stärka entreprenörskapet. Projektet bygder fortsätter som planerat och avslutas . De ingående 14 pilotbygderna satsar på utveckling med naturgivna och förnybara resurser som utgångspunkt. Avsikten sägs vara att påverka jordbrukspolitiken i riktning mot en integrerad landsbygdspolitik. Ett särskilt tema är lokal förvaltning av naturresurser. Arbetet inom den s.k. och dess uppdrag att bl.a. se på förutsättningarna att fördjupa demokratin och medborgarnas möjligheter till inflytande, insyn och ansvarsutkrävande har redovisats i det föregående. Vidare har behandlat och avstyrkt motioner rörande regional demokrati av delvis samma karaktär som de här aktuella. gör beträffande frågorna om lokal förvaltning samma bedömning som , nämligen att arbete bör avvaktas. Därmed avstyrks de här aktuella motionerna i aktuella delar. Utskottets förslag i korthet bör med hänvisning till gällande principer för statens budgethantering avslå samtliga motionsyrkanden om återförande av vattenkraftsmedel till de producerande regionerna eller om en utredning av ett sådant system. Jämför reservation 5 (kd, v, c, mp). I ett antal motioner begärs att regeringen skall utreda eller komma med förslag till hur delar av utbytet från vattenkraftstillgångarna skall återföras till de regioner där kraften produceras och medverka till utveckling och tillväxt. Sådana krav framförs i motionerna 2004/05:N331 (c, fp, kd, v, mp), 2004/05:N223 (kd), 2004/05:N233 (kd), 2004/05:N333 (v), 2004/05:N257 (c), 2004/05:N293 (c), 2004/05:N398 (c), 2005/06:N297 (kd), 2005/06:N430 (kd), 2005/06:N349 (v) och 2005/06:N382 (c). En återbäring bör kunna utgå som kompensation för de skador som utbyggnaden av forsarna orsakar. Skadorna regleras med s.k. bygdemedel, men dessa medel borde sannolikt vara betydligt större, sägs det i en motion. I några motioner pekas på att en del av energiskatten skulle kunna användas till denna typ av ersättning till regionerna. Andra alternativ kan också utredas, som t.ex. återbäring genom möjligheten till fastighetsskatt på elproduktionsenheter eller ökade ersättningar för intrång. Sammantaget bör den felaktiga bilden av Norrlandslänen som bidragstagare förändras; dessa län skall i stället ses som en starkt bidragande faktor till välfärden i , menar flera motionärer. Frågan om återföring av vattenkraftsmedel eller i vissa fall del av intäkter från andra naturresurser till de bygder där de genereras har diskuterats . Utskottets principiella uppfattning i denna fråga har varit att nu gällande principer för statens budgethantering även fortsättningsvis bör gälla (se bet. 2001/02:NU4 s. 89, bet. 2002/03:NU8 s. 32 och bet. 2003/04:NU9 s. 22). Detta innebär att statliga inkomster från ett geografiskt område eller från en produktionsanläggning baserade på naturresurser inte skall kopplas till statliga utgifter i samma område. Om sådana kopplingar skulle införas skulle korrigeringar behöva göras till dessa kommuner via ett nytt kommunalt utjämningssystem eller via andra statliga budgetposter, vilket sammantaget leder till en svårgenomtränglig statlig budgethantering. Med hänsyn till att det lokala näringslivet och invånarna kan ha vissa nackdelar från rekreationssynpunkt m.m. av exempelvis ett vattenkraftverk med tillhörande uppdämda områden har emellertid kompensationstanken förts fram i samband med regelverket om bygde- och fiskeavgifter. I propositionen med förslag om en ny regional utvecklingspolitik (prop. 2001/02:NU4) redovisades att vid verksamhet som innebär drift av vattenkraftverk, vattenreglering ellerytvattentäkt m.m. skall tillståndsinnehavaren betala en särskild bygdeavgift till . Bestämmelser om detta finns i förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeavgifter. Bygdemedel skall bl.a. användas till "investeringar för ändamål som främjar näringsliv eller service i bygden eller annars är till nytta för denna". Bidrag eller lån får dock inte lämnas om det medför att det blir nödvändigt att även i fortsättningen bevilja medel för ändamålet eller att staten eller berörda kommuner kan förorsakas inte avsedda kostnader. Hänsyn skall vidare tas till statligt bidrag som lämnas i annan ordning.