bet · GT01NU12 · 2006-02-23 00:00:00 — I direktiven informeras att enligt trygghetsavtalet är inriktningen att vid en omlokalisering skall en arbetstagare som väljer att inte följa med till den nya orten få en sådan omställningstid från omlokaliseringsbeslut till anställningens upphörande att arbetstagaren på ett rimligt sätt, i likhet med vad som gäller vid uppsägning på grund av arbetsbrist, kan få bistånd. Det är vidare angeläget att klara ut ansvars- och arbetsfördelningen mellan utredaren och respektive myndighet. Utredaren skall enligt direktiven fortlöpande föra en nära dialog med berörda departement och samråda med berörda myndigheter. Även stödresurser, framför allt från och den offentliga arbetsförmedlingen, men också från t.ex. och företagshälsovården, skall utnyttjas. presenterade den särskilde utredaren en promemoria om vissa åtgärder vid genomförandet av omlokalisering av statlig verksamhet (dnr Fi2005/6039). Sammanfattningsvis framförs i promemorian att 16 myndigheter är berörda av beslutet och har påbörjat arbetet med att omlokalisera verksamheten. 6 myndigheter flyttar helt och 10 myndigheter flyttar delar av sin verksamhet. Omlokaliseringsperioden sträcker sig fram t.o.m. . Genomgående är att endast ett fåtal personer väljer att permanent följa med myndigheterna. Från några myndigheter följer inga anställda med och från övriga följer uppskattningsvis med. 450 personer uppskattas bli aktuella för en omställningstid ; ca 200 personer, ca 150 personer och ca 100 personer. Alla myndigheter och såväl lokala som centrala fackliga organisationer bejakar förslaget att en särskild omställningsorganisation skapas. Denna organisation skall aktivt stödja och medverka i den enskildes strävan till ett nytt arbete. skall också kunna hantera kriser som uppstår hos personer i omställning. Behov av en omställningsorganisation kommer att finnas från . Mot bakgrund av denna kartläggning har regeringen beslutat om tilläggsdirektiv (dir. 2005:148) till utredaren. Enligt dessa delar regeringen den särskilde utredarens uppfattning av behovet av och resurserna för en särskild omställningsorganisation. Han skall sålunda inrätta en särskild omställningsorganisation för omhändertagandet av personal som väljer att inte flytta med vid omlokaliseringen och som kommer att omfattas av trygghetsavtalet. I direktiven stipuleras att utredaren till regeringen skall lämna förslag till budget som underlag för en årsvis kostnadsfördelning . Han skall lämna delrapporter om sin verksamhet , och . En slutrapport skall lämnas till regeringen senast . () ställde en fråga (fr. 2005/06:459) angående myndigheternas lokaliseringar och regional hänsyn, vilken besvarades av statsrådet . Enligt statsrådet var detta en komplex fråga. Han menade att frågan handlade om konkurrerande perspektiv. Å ena sidan skall den statliga förvaltningen vara så effektiv som möjligt. Å andra sidan skall mindre orters arbetsmarknad värnas. Här behövs det enligt statsrådet en avvägning; vilket perspektiv som väger tyngst kan variera från fall till fall. I stor utsträckning överlåter regeringen utformningen av myndigheternas regionala och lokala organisation till myndigheterna själva, informerade statsrådet. De är i många fall mest lämpade att utforma en ändamålsenlig organisation för den egna verksamheten. ansåg han det olyckligt om arbetsmarknaden i en och samma ort drabbas av omstrukturering av olika statliga verksamheter. Slutligen hänvisade han till att detta är frågor som hanteras av den parlamentariskt sammansatta , som skall redovisa resultatet av sitt arbete . Regeringen har bl.a. gett i uppdrag att lämna förslag på hur den statliga verksamheten på regional nivå skall utformas. () ställde en fråga (fr. 2005/06:919) angående statliga bolags ansvar för regional utveckling, vilken besvarades av näringsminister . Enligt statsrådet skall statliga bolag som verkar på en konkurrensutsatt marknad, vilket gör, etablera sin verksamhet utifrån affärsmässiga grunder. Beslut om etablering och omorganisation är operativa beslut och det vilar på styrelse och ledning att fatta dessa, erinrade näringsministern. Regeringen ser dock positivt på om bolagen beaktar verksamhetens betydelse för regional utveckling i olika delar av landet. De nu gällande principerna för utlokalisering av statliga myndigheter, vilka redovisats ovan, utgår enligt utskottets uppfattning från kriterier som bör ge vägledning vid överväganden om lokalisering av nya myndigheter eller enheter. Möjligheterna att placera myndigheter i länscentrum eller vissa andra orter i eller i anslutning till nationella regionalpolitiska stödområden bör alltid i första hand övervägas. Alternativ lokalisering kan vara orter eller regioner där statlig verksamhet läggs ned eller som i övrigt är mindre väl försörjda med sådan verksamhet. I vart fall bör en annan lokaliseringsort än övervägas. När det är fråga om en omlokalisering innebär kriterierna vidare att myndigheten också efter omlokaliseringen skall kunna utföra sina arbetsuppgifter effektivt. Enligt utskottets mening är principerna ändamålsenliga. Den omlokalisering som har inletts kan ses ur flera synvinklar. Nuvarande uppgifter tyder på att myndigheter som omlokaliseras kommer att nyrekrytera en stor andel av den personal som behövs. Med hänsyn till statens ansvar dels för myndigheternas verksamheter, dels för hållbara lokala arbetsmarknadsregioner i hela landet är detta en mycket komplex fråga. Utskottet instämmer i statsrådet synpunkt att det gäller att göra en avvägning mellan å ena sidan en oavbrutet effektiv statsförvaltning och å den andra hänsyn till mindre orters arbetsmarknad. Vilket perspektiv som väger tyngst kan variera från fall till fall. Utskottet ser positivt på de ansträngningar som görs för att den del av personalen som inte följer med sina myndigheter till den nya lokaliseringsorten skall få stöd i sin nya situation. Det gäller både eventuella behov av krishantering och stöd för att hitta ny sysselsättning. skall arbeta med omställningsuppgifter. Utskottet utgår från att nya erfarenheter successivt kan redovisas i de delrapporter som den särskilde utredaren skall lämna till regeringen och tillämpas . Vidare förutsätter utskottet att en heltäckande utvärdering av omlokaliseringsprocessen görs efter att genomförandet har avslutats och att den redovisas för . Inte minst är en utvärdering av värde när det gäller att planera eventuella kommande omlokaliseringar. Sammanfattningsvis anser utskottet att de nu gällande principerna för omlokalisering av statliga myndigheter bör följas i överensstämmelse med de grunder som uttalat. måste det finnas en öppenhet för att nya infallsvinklar och utredningsresultat kan visa på nya vägar. Med hänvisning till vad som anförts anser utskottet att det inte finns behov av något uttalande från sida med anledning av de nu aktuella motionsyrkandena. De avstyrks således. Utvecklingen i län och regioner Motionerna och vissa kompletterande uppgifter De motioner som berör åtgärder i särskilda län eller regioner har förtecknats i bilaga 2, tillika med vissa kompletterande uppgifter och hänvisningar till ytterligare information om vissa av de frågor som tas upp i respektive motion. Utskottet vill peka på att den regionala utvecklingspolitiken enligt de gällande målen skall inriktas på att uppnå en hållbar regional utveckling i alla delar av landet. Målet för den politik som förs är väl fungerande och hållbara lokala arbetsmarknadsregioner med en god servicenivå i alla delar av landet. Utskottet konstaterar att de regionalpolitiska problemen inte kan lösas enbart genom de åtgärder som vidtas inom utgiftsområde 19 Regional utveckling. Insatser krävs inom många olika politikområden, såsom exempelvis arbetsmarknads-, närings-, utbildnings- och kommunikationsområdena. beslutade i enlighet med förslagen i propositionen om en politik för tillväxt och livskraft i hela landet (prop. 2001/02:4, bet. 2001/02:NU4). Ett genomförande av de förslag som då beslutades kommer att få återverkningar för bygder och regioner i hela landet. Utskottets principiella uppfattning är att åtgärder och insatser som begärs för olika delar av landet skall prövas inom ramen för de möjligheter som av riksdag och regering anförtros de regionala organen samt i förekommande fall , , m.fl. Även EG:s strukturfondsstöd bör nämnas i detta sammanhang. Mot denna bakgrund avstår utskottet från att i detta sammanhang göra en mer detaljerad bedömning av de här aktuella motionsyrkandena, vilka med det sagda avstyrks. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Regionala tillväxtprogram, strukturfondsprogram m.m., punkt 1 (m, fp, kd, c) av Per (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 1. Därmed bifaller delvis motionerna 2004/05:N254 yrkandena 22 och 24, 2004/05:N272 yrkandena 1 och 2, 2004/05:N306 yrkande 3, 2004/05:N399 yrkande 2, 2005/06:U338 yrkande 15 i denna del, 2005/06:N215 yrkande 5 och 2005/06:N383 yrkande 19 och avslår motionerna 2004/05:N317, 2005/06:U339 yrkande 8, 2005/06:N204, 2005/06:N394, 2005/06:N416 och 2005/06:N469. Vi vill understryka vikten av att relationen mellan den nationella regionala utvecklingspolitiken och EU:s sammanhållningspolitik analyseras för att de sammantagna åtgärderna skall kunna bli så effektiva som möjligt. är det dessutom viktigt att koppla en svensk strategi för regional utveckling även till Lissabonstrategins prioriteringar. Liksom tidigare anser vi att EU:s sammanhållningspolitik främst bör inriktas på de fattigaste regionerna i de nya medlemsländerna. Överenskommelsen mellan EU:s statschefer är också ett steg i denna riktning. Vi vill betona att vi ser positivt på insatser på andra håll såväl för att utveckla gränssamarbetet (Interreg) som för att stärka sysselsättning och tillväxt, främst i regioner med gles befolkning, långa avstånd och kärvt klimat. Globaliseringens effekter gör att vi måste se på den regionala utvecklingspolitiken på ett nytt sätt. Traditionell regionalpolitik bygger på ett renodlat omfördelningsperspektiv: storleken på den "nationella kakan" är på förhand bestämd, och statens uppgift är att fördela bitarna rättvist över landet. Om detta perspektiv någonsin har varit riktigt kan ifrågasättas. Att det leder fel borde vara uppenbart för alla. Företagens lokaliseringsbeslut handlar inte i första hand om var i en ny fabrik skall ligga, utan om den skall hamna i , , eller . Vi ser hur några regioner i är mycket framgångsrika och klarar sig bra när fabriker läggs ned och jobb flyttar från orten eftersom nya jobb skapas. Tyvärr har inte alla regioner haft förmågan att förnya näringslivet i den takt som gamla jobb försvunnit. Dessa regioner hamnar ofta i en nedåtgående spiral. Få och ansträngda företag i kombination med svaga akademiska resurser leder till avfolkning, ökad arbetslöshet och fler sjukskrivningar samt ökade kommunala utgifter och skatter. Denna skillnad mellan regioner innebär stora ekonomiska kostnader, kostnader som främst blir kännbara i de regioner som halkat efter, men som i slutändan drabbar hela landet. Resultatet blir att inte har råd med tillväxtskapande och absolut nödvändiga investeringar i infrastruktur, utbildning och FoU. Därmed blir alla lidande av att alltför många inte hänger med. För att råda bot på dessa skillnader använder sig nationella makthavare av riktade bidrag och krispaket. Detta kan inte vara lösningen som gör att alla regioner överlever i den hårda konkurrens som globaliseringen innebär. och () har var för sig granskat den regionala utvecklingspolitiken och resultaten är nedslående. Med det nuvarande synsättet tenderar de statliga resurserna att plottras upp och fördelas "rättvist", men utan fokus på tillväxt. Alltför många aktörer är inblandade som ansvarsfördelningen är otydlig, både vad gäller grundläggande samhällsservice - som infrastruktur och utbildning - och i fråga om de regionala utvecklingsbidragen. Berörda myndigheter har ett stuprörstänkande med stora brister i samordning, vilket leder till svårigheter att kraftsamla för en förbättrad regional tillväxt. Staten har misslyckats med att bedriva en politik som ger alla regioner förutsättningar att hänga med. I stället för den traditionella regionalpolitiken krävs en politik för regional tillväxt som bygger på att varje region ges ansvar och befogenheter vilket innebär möjligheter att växa utifrån sina egna förutsättningar. tillväxt är ändå inget annat än summan av den tillväxt som skapas i landets alla delar. Ju fler regioner som har en stark och expansiv ekonomi, desto bättre för . Fler ekonomiskt starka regioner är bra också för svagare regioner. Hela är inte i samma konjunkturfas, med samma arbetsmarknad och samma struktur på näringslivet. Därför måste tillväxtpolitik anpassas till regionala förutsättningar. En avgörande del i en sådan politik måste bygga på ett ökat lokalt och regionalt inflytande över hur statliga medel används i regionalpolitiska sammanhang. I likhet med vill vi därför bryta ned ineffektiva myndighetsstrukturer, eliminera skadlig centralstyrning och förenkla de regionala finansieringsprogrammen. Regionala företrädare bör också i större utsträckning ansvara för de regionala utvecklingsmedel länsstyrelserna, m.fl. förfogar över. Detsamma gäller användningen av EU:s regionalstöd. Många av de beslut som påverkar människors möjligheter att bedriva den näringsverksamhet som skapar tillväxt och nya jobb skall styras mer av lokala och regionala förutsättningar än av centralt utformade direktiv. Därför bör exempelvis vissa restriktioner inom naturskydd, såsom förbud mot skoterkörning, fjällflyg eller strandnära bebyggelse, beslutas på lokal eller regional nivå. Detsamma gäller frågor om skyddsjakt eller andra åtgärder mot rovdjur som vållat stor skada, vilka bör ligga hos läns- eller regionstyrelserna snarare än centralt hos . Statens roll måste också bli tydligare och samarbetet med myndigheter och lokala och regionala företrädare måste förbättras. är det ofta oklart var ansvar och befogenhet ligger - hos sektorsmyndigheter eller hos . För att förhindra ineffektivitet anser att länsstyrelsernas roll skall stärkas gentemot andra statliga myndigheter. Med det anförda tillstyrks motionerna 2004/05:N254 (fp), 2004/05:N272 (c), 2004/05:N306 (c), 2004/05:N399 (kd), 2005/06:U338 (fp), 2005/06:N215 (c) och 2005/06:N383 (fp) delvis i berörda delar. Övriga här aktuella motioner avstyrks i aktuella delar. Regional tillväxt och genusperspektiv, punkt 2 (m, fp, kd, c) av Per (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 2. Därmed bifaller motion 2004/05:N398 yrkande 15 och avslår motionerna 2004/05:N201 yrkandena 1-5 och 2005/06:N461. Vi vill understryka vikten av att kvinnor och män har samma inflytande över det regionala utvecklingsarbetet på alla nivåer och att de får del av det på lika villkor. De strukturer som finns i samhället innebär ofta en tämligen traditionell syn på levnadsmönster, där t.ex. mäns och kvinnors roller är olika. I likhet med uppfattningen i motion 2004/05:N398 (c) anser vi att alla skäl talar för en ny öppenhet. En öppen och positiv inställning till olika livsstilar skapar dynamik och rörlighet som inte bara gagnar tolerans och mänskliga värden utan även ekonomisk tillväxt. Om kvinnor skall välja att bosätta sig och verka i hela landet krävs krafttag mot nuvarande strukturer och normer. Lokala och regionala resurscentrum för kvinnor anser vi vara en bra åtgärd som kan bidra till en vitalisering av sättet att tänka. Utvecklingspotentialen för kvinnors företagande är stor och att bryta de traditionella mönstren skulle - förutom andra nödvändiga förändringar i näringspolitiken - gynna företagsamheten och tillväxten i regionerna. Det är också viktigt för kvinnornas företagande att områden där den offentliga sektorn dominerar öppnas för privata alternativ. Självklart bör mål och resultat inom den regionala utvecklingspolitiken redovisas uppdelade på kvinnor och män. Det är en första förutsättning för att kunna analysera kvinnors och mäns inflytande och se på tänkbara åtgärder. Bättre villkor för jämställdhet behövs i hela landet, så att kvinnors och mäns behov tas till vara i samhällsplaneringen. Med hänvisning till det anförda tillstyrks nämnda motion i berörd del. Övriga här aktuella motionsyrkanden avstyrks. Riskkapital och kreditförsörjning med särskild betydelse för regional utvecklingspolitik, punkt 3 (m, fp, kd, c) av Per (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 3. Därmed bifaller motionerna 2004/05:N407 yrkande 1, 2005/06:N383 yrkande 5, 2005/06:N481 yrkande 17 och 2005/06:A309 yrkandena 25 och 31 samt avslår motionerna 2004/05:N219, 2004/05:N341, 2004/05:N359 yrkandena 1 och 2, 2004/05:N381, 2004/05:N406 yrkandena 1-4, 6 och 7, 2004/05:N424, 2005/06:N201, 2005/06:N275, 2005/06:N358, 2005/06:N368, 2005/06:N401, 2005/06:N404 och 2005/06:N454. Vi vill betona att frågan om kapitalförsörjningen är av central betydelse för den regionala utvecklingspolitiken - liksom inom näringspolitiken i stort. En effektivt fungerande kapitalmarknad är en grundförutsättning för skapandet av nya företag och för tillväxt i befintliga företag. I likhet med anser vi att det inte i första hand är statens uppgift att förse företag med riskkapital. Statens viktigaste roll är att utforma lagreglerna och skattesystemet så att kapitalbildningen och kapitalmarknaderna fungerar väl. Vi anser dock att en statlig lånegaranti för lån till vissa, framför allt mindre företag med begränsad tillgång till säkerhet och utan en lång kredithistoria, kan förbättra effektiviteten i ekonomin även då kreditmarknaden i övrigt fungerar väl. Enligt vår uppfattning är kapitalförsörjningen ett särskilt stort problem i glesbygden, där låga fastighetsvärden innebär en brist på realsäkerhet för t.ex. en företagare som har behov av att låna pengar till en investering. Trots att problemen har varit uppenbara har regeringen inte vidtagit adekvata åtgärder. måste kraftansträngningar göras så att tillgången på krediter och riskvilligt kapital förbättras. Kreditgarantiföreningar, som är en ganska ny företeelse i , kan enligt vår mening ha en viktig funktion. Verksamheten har emellertid inte fått något större genomslag . Ett snabbare och mer bestämt statligt stöd skulle ha kunnat medföra en påskyndad utveckling. Regeringens senfärdighet har också drabbat utvecklingen av statliga kreditgarantier i glesbygd. Redan i den regionalpolitiska utredningen (SOU 2000:87) uppmärksammades kapitalförsörjningsproblemen och bristerna i fråga om kreditgarantier. Sedan utredningen redovisade sina förslag har förutsättningarna för företagen att få lån inte blivit bättre. Vid sidan av ett system med kreditgarantiföreningar anser vi att ett statligt system med kreditgarantier för små och medelstora företag bör prövas. Erfarenheten visar att kreditgarantier har stor betydelse för att öka kvinnors företagande. Med hänsyn till nuvarande svårigheter och angelägenheten av att frågorna om riskkapitalförsörjningen på landsbygden verkligen blir lösta, bör samtliga aspekter av försörjning med krediter och riskkapital belysas ytterligare i enlighet med vad som anförs i motionerna 2004/05:N407 (kd), 2005/06:N383 (fp), 2005/06:N481 (c) och 2005/06:A309 (c). bör genom ett uttalande ställa sig bakom vad vi här har anfört. Därmed tillstyrks de aktuella motionsyrkandena. Övriga behandlade motionsyrkanden avstyrks i den mån de inte blir tillgodosedda genom detta ställningstagande. Lokal förvaltning, punkt 4 (m, fp, kd, c) av Per (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 4. Därmed bifaller motionerna 2004/05:N407 yrkande 6, 2005/06:N309 yrkande 2 och 2005/06:N439 yrkande 9. arbete gäller de stora strukturerna; därom är vi ense. Däremot bör det vara möjligt att redan nu pröva lokal förvaltning på begränsade områden, t.ex. skogs- och naturområden. Ett exempel är det s.k. Byskogsforum, där lokala krafter arbetar för att skapa utkomstmöjligheter i glesbygden. Även vissa uppgifter inom skola, vård och omsorg bör enligt vår uppfattning delegeras till en mer lokal nivå än den nuvarande. Formerna för lokal förvaltning bör inte likriktas över landet utan tillåtas vara just lokala. För att genomföra detta krävs både en attitydförändring i Myndighetssverige och att administrativa hinder tas bort. bör genom ett uttalande ställa sig bakom vad vi här har anfört. Därmed tillstyrks motionerna 2004/05:N407 (kd), 2005/06:N309 (m) och 2005/06:N439 (m) i berörda delar. Återförande av vattenkraftsmedel, punkt 5 (kd, v, c, mp) av (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 5. Därmed bifaller motion 2004/05:N331 och bifaller delvis motionerna 2004/05:N223, 2004/05:N233, 2004/05:N257 yrkande 4, 2004/05:N293, 2004/05:N333, 2004/05:N398 yrkande 12, 2005/06:N297, 2005/06:N349, 2005/06:N382 yrkande 2 och 2005/06:N430. Flera regioner som har vattenkraft av betydelse inom sina gränser sviktar under ekonomiska problem, ofta i samband med utflyttning av företag och personer. För att stoppa och vända denna utveckling behöver dessa regioner särskilda insatser för att kunna utvecklas och skapa nya inkomstkällor utifrån sina egna förutsättningar. I dessa regioner kan det även vara svårt att få medel för investeringar och riskkapital. Såsom framgår av här behandlade motioner är det hög tid att vattenkraftskommunerna får en rimlig ersättning för de ingrepp och den exploatering som utbyggnaden inneburit. Vi anser att frågan om återbäring från vattenkraften, tillsammans med ett rättvist skatteutjämningssystem och en god nationell regional utvecklingspolitik, är avgörande för att alla delar av landet skall ges likvärdiga förutsättningar för hållbar tillväxt och utveckling. I finns ett väl fungerande system för återföring av vattenkraftsmedel till kommuner och fylken. Efter avräkning i skatteutjämningssystemet blir nettotillskottet ca till dessa områden. Genom detta system har många norska fjäll- och glesbygdskommuner getts förutsättningar till en positiv utveckling. Vi instämmer i den uppfattning som redovisas i motion 2004/05:N331 (c, fp, kd, v, mp) om att en utredning bör ges i uppdrag att skapa en modell för återförande av medel som genereras av vattenkraften till regional och lokal nivå. Regeringen bör därefter återkomma till i frågan. som vi är positivt inställda till en mer flexibel användning av bygdemedlen kan detta inte tas till intäkt för att underlåta att utreda en modell för återförande av vattenkraftsmedel enligt ovan. Med ett beslut i i enlighet med detta ställningstagande tillgodoses i väsentlig mån förslagen i övriga behandlade motioner, vilka tillstyrks delvis i berörda delar. Landsbygds- och skärgårdsfrågor, punkt 6 (m, fp, kd, c) av Per (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 6.