bet · GT01JuSoU1 · 2006-04-06 00:00:00 — Endast personer som kan anses bosatta i ett landsting som har beviljats tillstånd får delta i verksamheten. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela sådana ytterligare föreskrifter för sprututbytesverksamheten som behövs till skydd för enskilda. Vidare anför regeringen i propositionen att sprututbytesverksamhet är en kontroversiell fråga i , främst för att det skulle kunna tänkas ge dubbla budskap om narkotikapolitikens inriktning. Regeringen anför att den slår vakt om den restriktiva narkotikapolitiken med dess balans mellan insatser som syftar till att hålla tillbaka både efterfrågan och tillgången på narkotika. Den restriktiva narkotikapolitiken kan dock enligt regeringens bedömning förenas med en smittskyddsverksamhet som innebär att personer med injektionsmissbruk får byta begagnade sprutor och kanyler mot rena sådana. De landsting som önskar inrätta sprututbytesverksamhet för att förhindra spridning av hivsmitta och andra blodburna infektioner bland personer med injektionsmissbruk skall därför ha möjlighet att göra det. Med förslaget till lagreglering av sprututbytesverksamhet får landstingen möjlighet att bedriva sprututbytesverksamhet i de fall bedömer att en sådan verksamhet kan utgöra ett värdefullt komplement till övriga smittskyddsinsatser. Regeringen anför att det är mycket viktigt att sprututbytesverksamhet håller hög kvalitet och att det inte förekommer något läckage av sprutor och kanyler till den illegala marknaden. Sprututbytesverksamhet får heller aldrig komma att stå i motsättning till eller ersätta långsiktiga rehabiliteringsinsatser som syftar till drogfrihet. Tvärtom skall den kontaktmöjlighet som skapas inom ramen för sprututbytet aktivt användas till att motivera patienterna till vård- och rehabiliteringsinsatser som skall leda till drogfrihet. Regeringen har i sitt förslag också utgått ifrån att sprututbytesverksamhet skall utformas så att den förenas med motivationshöjande insatser som syftar till att förmå narkotikamissbrukaren att genomgå behandling för sitt beroende. Ett villkor för tillstånd att bedriva verksamheten bör enligt regeringen därför vara ett nära samarbete mellan kommuner och landsting, samt att det finns tillräckliga resurser för avgiftning och rehabilitering. Bedömningen av om tillgängliga resurser är tillräckliga för att motsvara behoven bör enligt regeringen göras av . Regeringen anför vidare att har en central uppgift i utvecklingen av missbrukarvården, bl.a. i fråga om utveckling av metoder för att kontrollera och stärka kvaliteten, att utveckla nationella riktlinjer och kunskap om verksamma metoder samt att följa utvecklingen av vårdens resurser och dess dimensionering. Därutöver föreslås få en viktig uppgift i att meddela tillstånd för de landsting som vill starta sprututbytesprogram. Regeringen anför dessutom att de pågående verksamheterna vid infektionsklinikerna i och också skall omfattas av bestämmelserna om tillstånd och de särskilda krav på tillräckliga resurser för avgiftning och vård som är kopplade till ett sådant tillstånd. I tre motioner framförs att proposition 2005/06:60 bör avslås vad avser förslaget till lag om utbyte av sprutor och kanyler. Sålunda begärs i motionerna So14, So16 yrkande 6 (båda m) och So18 (kd) att skall avslå regeringens förslag om möjlighet att byta ut sprutor. I motion So14 anförs att i stället för sprututbyte bör resurser läggas på effektiv uppsökande och förebyggande verksamhet samt på god behandling. I So16 pekar motionärerna på att regeringen, trots att det är förbjudet att använda narkotika, föreslår en verksamhet som underlättar att fortsätta med det som är förbjudet. I So18 anför motionärerna bl.a. att sprututbytesverksamhet svårligen låter sig utvärderas och att sådan verksamhet sänder motstridiga signaler om samhällets hållning till narkotikamissbruk. I motion So17 (fp) yrkande 1 anförs att verksamheten med sprututbyte måste utformas så att den kan utvärderas vetenskapligt, både vad gäller effekten på spridning av hiv och annan smitta och vad gäller motivering till annan vård. Kravet på utvärdering bör antingen föras in i lagtexten eller ingå i anvisningar för verksamheten. Vidare anförs i motionen yrkande 2 att konsekvenserna för polisen av sprututbytesverksamheten behöver övervägas. Motionärerna pekar på att de personer som deltar i sprututbytesverksamhet är kriminella, eftersom det inte är tillåtet att använda narkotika. Det är därför möjligt för polisen att bedriva spaning och göra tillslag i anslutning till sprututbytesverksamheten. Regeringen bör överväga vilka riktlinjer polisen och vården behöver. I ett stort antal motioner från de allmänna motionstiderna 2002-2005 förespråkar motionärerna att de projekt med utdelning av fria sprutor till narkomaner som pågår skall upphöra. Sådana krav framförs i motionerna 2002/03:So251 (m) yrkande 7, 2003/04:So299 (m), 2003/04:So333 (s), 2003/04:So414 (m) yrkande 11, 2004/05:So254 (s), 2004/05:So351 (m) yrkandena 1 och 2, 2004/05:So404 (kd), 2004/05:So454 (m), 2004/05:So507 (m) yrkande 4, So212 (m), So218 (m), So419 (kd), So523 (kd) och So704 (kd) yrkande 10. I ett antal motioner från de allmänna motionstiderna 2002-2005 framförs att sprututbytesverksamheten i och bör fortsätta och att sprututbytesverksamheten bör utvecklas. Sålunda anförs i motionerna 2002/03:So262 (fp) yrkande 1, 2002/03:So272 (s), 2002/03:So495 (s), 2003/04:So480 (fp) yrkande 1 och So472 (fp) yrkande 3 att sprututbytesprojekten bör permanentas. Vidare begärs i motionerna 2002/03:So262 (fp) yrkande 2, 2003/04:So480 (fp) yrkande 2 och So472 (fp) yrkande 4 att verksamheten med sprututbyte bör utvidgas till fler platser i . Även i motionerna 2002/03:So442 (fp) yrkande 12 och 2002/03:So443 (c) yrkande 13 förespråkas att sprutbytesverksamhet bör tillåtas i fler regioner. har behandlat motioner om sprututbytesprojekten i och , senast i betänkande 2001/02:SoU15 Nationell narkotikahandlingsplan vartill hänvisas för en bakgrundsbeskrivning (s. 28 f.). I sin bedömning anförde utskottet följande. Utskottet har behandlat motioner om sprututbytesprojektet. Senast frågan behandlades krävde utskottet att det mycket skyndsamt görs en slutlig utvärdering av projektet. Utskottet konstaterar att regeringen nu avser att se över den lagstiftning som reglerar hanteringen av injektionssprutor och kanyler och därefter återkomma till . Mot bakgrund av ärendets tidigare behandling och med anledning av framför allt tidsutdräkten vill utskottet åter framhålla vikten av att ett slutligt beslut i frågan om sprututbytesverksamheten kan fattas möjligt. I avvaktan på översynen bör dock inte ta något nytt initiativ. Motionerna - - - avstyrks (res. kd, c, fp). och socialutskottet har inom ramen för det samarbete på narkotikaområdet som utskotten genomfört dels hållit en intern utfrågning om sprututbytet i , dels även besökt detta projekt. Dessutom har de båda utskotten inom ramen för samarbetet på narkotikaområdet genomfört en studieresa till , på temat sprututbyte. Ledamöterna från de båda utskotten fick där information från om narkotikasituationen i och om verksamheten med utbyte av sprutor. Sammansatta justitie- och socialutskottet noterar med tillfredsställelse att frågan om utbyte av sprutor och kanyler nu föreslås få en permanent lösning. Frågan om sprututbyte är kontroversiell, och utskottet har förståelse för dem som oroas av förslaget. Utskottet anser dock att förslaget med den utformning det har fått är balanserat och väl avvägt. Utskottet noterar särskilt den starka koppling till avgiftning, behandling och rehabilitering som finns i förslaget. Utskottet delar därför regeringens bedömning att den restriktiva narkotikapolitik som för kan förenas med en smittskyddsverksamhet som innebär att personer med injektionsmissbruk får byta begagnade sprutor och kanyler mot rena sådana. Utskottet tillstyrker förslaget till lag om utbyte av sprutor och kanyler. Följaktligen avstyrker utskottet motionerna So14 (m), So16 (m) yrkande 6 och So18 (kd). Vid denna bedömning avstyrks även motionerna 2002/03:So251 (m) yrkande 7, 2003/04:So299 (m), 2003/04:So333 (s), 2003/04:So414 (m) yrkande 11, 2004/05:So254 (s), 2004/05:So351 (m) yrkandena 1 och 2, 2004/05:So404 (kd), 2004/05:So454 (m), 2004/05:So507 (m) yrkande 4, So212 (m), So218 (m), So419 (kd), So523 (kd) och So704 (kd) yrkande 10 vari motionärerna önskar att sprutbytesverksamheten upphör. De motioner i vilka en utökad verksamhet med sprututbyte efterfrågas, dvs. 2002/03:So262 (fp) yrkandena 1 och 2, 2002/03:So272 (s), 2002/03:So442 (fp) yrkande 12, 2002/03:So443 (c) yrkande 13, 2002/03:So495 (s), 2003/04:So480 (fp) yrkandena 1 och 2 samt So472 (fp) yrkande 3 och 4, får mot bakgrund av föreliggande lagförslag anses tillgodosedda. Regeringen pekar i propositionen på att , liksom i annan hälso- och sjukvård och socialtjänst, har en viktig funktion i uppföljning och utvärdering av den verksamhet som kan komma att bedrivas. Utskottet delar denna uppfattning men anser i likhet med vad som anförs i motion So17 (fp) yrkande 1 att det är väsentligt att en sådan verksamhet kan utvärderas vetenskapligt både vad gäller effekten på spridning av hiv och annan smitta och vad gäller motivering till annan vård. Regeringen bör överväga hur en sådan utvärdering skall kunna säkerställas. Detta bör med bifall till motion So17 (fp) yrkande 1 ge regeringen till känna. Utskottet har en viss förståelse för de synpunkter som anförs i motion So17 (fp) yrkande 2. Utskottet anser dock inte att något tillkännagivande är nödvändigt med anledning av det anförda. Motionen avstyrks därför. Utskottet föreslår att antar regeringens förslag i proposition 2005/06:60 till lag om ändring i förordningen (1968:70) med vissa bestämmelser om injektionssprutor och kanyler, dock med den ändringen att lagen skall träda i kraft . Utskottets förslag i korthet I handlingsplanen föreslås bl.a. att den särskilda narkotikasatsningen inom kriminalvården skall fortsätta samt att möjligheterna till provtagning i häkte utökas. Utskottet delar i denna del regeringens bedömning. Vidare behandlas i detta avsnitt ett flertal motioner som rör frågor om narkotika inom kriminalvården. Utskottet avstyrker samtliga yrkanden med hänvisning främst till att de får anses tillgodosedda, till pågående beredningsarbete samt till tidigare ställningstaganden. Jämför reservationerna 21 (fp, kd, c), 22 (m, fp, kd, c), 23 (m, fp, kd, c), 24 (m, fp, kd, c), 25 (m, fp, kd) och 26 (m, fp, c) samt särskilda yttrandena 2 (v) och 3 (mp). Inom kriminalvården utgör narkotikasituationen ett svårbemästrat problem. Andelen narkotikamissbrukare i anstalt har ökat . Nästan var tredje person som tas in i anstalt är dömd för minst ett narkotikabrott, vilket är en ökning . var andelen intagna som klassificerats som antingen narkotikamissbrukare eller blandmissbrukare (Kriminalvårdens officiella statistik för ). Det bör här påpekas att detta inte innebär att mer än hälften av de intagna missbrukar ; innebörden är att drygt hälften av de intagna bedömdes vara aktiva missbrukare när de togs in. Narkotikamissbruket har en kraftig negativ inverkan på det sociala klimatet i anstalterna och häktena och är en starkt bidragande orsak till att det förekommer våld och hot mot personalen och mellan intagna. Vidare påverkar narkotikamissbruket de intagnas rehabilitering och möjligheter att genomföra arbete, studier och annan programverksamhet. Det är redan av den anledningen att all hantering av narkotika är straffbar inte acceptabelt att intagna kan fortsätta missbruka när de verkställer fängelsestraff eller är placerade i häkte. Kriminalvården har en grundläggande skyldighet att se till att brottslig verksamhet, såsom narkotikamissbruk, inte fortgår under verkställigheten. Kampen mot missbruket måste därför bedrivas genom både ambitiösa behandlingsinsatser och effektiva kontrollåtgärder. och socialutskottet har inom ramen för det samarbete på narkotikaområdet som utskotten genomfört besökt kriminalvårdsanstalterna och . Utskottens ledamöter fick där bl.a. information om verksamheten samt tillfälle att samtala med några av de intagna. Inom ramen för den nationella narkotikahandlingsplanen (prop. 2001/02:91) gav regeringen i uppdrag att göra en treårig satsning för att bekämpa narkotikamissbruket bland kriminalvårdens klienter. Uppdraget förlängdes senare t.o.m. utgången av . Målsättningen med den särskilda narkotikasatsningen inom kriminalvården var, i korthet, att narkotikamissbrukarna skall identifieras, utredas avseende behov av insatser samt motiveras och behandlas för sitt missbruk. Införseln av narkotika på häkten och anstalter skall minska kraftigt, och personalen skall ha de kunskaper som behövs för att arbeta med missbrukare (prop. s. 47 f.). I resultatskrivelsen (skr. 2004/05:152 s. 17) gör regeringen bedömningen att den särskilda narkotikasatsningen inom kriminalvården har medfört en ökad utveckling av metoder och förhållningssätt som gjort kriminalvården bättre anpassad att behandla narkotikamissbrukande klienter. (Brå) fick i uppdrag att utvärdera kriminalvårdens särskilda narkotikasatsning med avseende på de intentioner som formuleras i narkotikahandlingsplanen. Av utvärderingen framgår bl.a. att kriminalvården på ett ambitiöst sätt har arbetat för att förverkliga satsningens intentioner och att verksamheten på behandlingsavdelningarna bedöms fungera bra. Den höga beläggningen inom kriminalvården har dock varit en försvårande faktor. Enligt utvärderingen finns också delar av verksamheten som inte fungerar väl och som behöver förbättras, t.ex. utformningen av motivationsavdelningar (Kriminalvårdens särskilda narkotikasatsning, 2005:3). I den nya narkotikahandlingsplanen noteras att Kriminalvårdens organisation genom narkotikasatsningen har anpassats till att i allt högre grad behandla narkotikamissbrukande klienter (prop. 2005/06:30 s. 108). bör enligt regeringen fortsätta den särskilda narkotikasatsningen och kan framöver anpassa verksamheten efter de erfarenheter som vunnits och de kunskaper som inhämtats sedan narkotikasatsningen inleddes . Regeringen har avsatt för en fortsatt särskild narkotikasatsning inom kriminalvården, och regeringen avser att i särskilda uppdrag till Kriminalvården dra upp riktlinjerna för det fortsatta arbetet. bör enligt regeringen därvid fortsätta att utvärdera kriminalvårdens åtgärder mot narkotika. Nedan kommer utskottet att närmare redogöra för innehållet i regeringens förslag till en särskild narkotikasatsning samt att behandla ett flertal motionsyrkanden som rör kriminalvården. Den nuvarande handlingsplanen betonar vikten av tidig diagnostisering och utredning av personer med missbruksproblem inom kriminalvården. Enligt regeringen är det en förutsättning för att narkotikasatsningen skall lyckas att narkotikamissbrukarna identifieras och att behovet av vård och behandling utreds tidigt så att adekvata insatser kan erbjudas och genomföras (prop. s. 109 f.). Kriminalvården, som har i uppdrag att identifiera samtliga missbrukare som kommer i kontakt med kriminalvården, har genom narkotikasatsningen inrättat 23 tjänster som uppsökare på landets häkten. Uppsökarna genomför samtal om behandlingsbehov med intagna på häkten och kan ta initiativ till utredningar om kontraktsvård. till har totalt över 4 000 personer i häkte sökts upp och fått ett eller flera motivationshöjande samtal. Kriminalvården anser att uppsökarna utgör en viktig samarbetslänk mellan den häktade, frivård och anstalt. Enligt regeringens bedömning har kriminalvården på ett ambitiöst sätt sökt upp ett stort antal personer med missbruksproblem, vidtagit åtgärder för att motivera dem till behandling och utrett deras hjälpbehov. Alla dessa faktorer är nödvändiga förutsättningar för en lyckad verkställighet. Lika viktiga som dessa åtgärder, i början av verkställigheten, är uppföljningen i verkställighets- och behandlingsplaneringen. De utredningar som görs måste givetvis också användas för att följa upp tiden i anstalt och planera för frigivningen. Det är mycket angeläget att utvecklingsarbetet på det området fortsätter. En central uppgift i det fortsatta arbetet måste enligt regeringen vara att säkerställa att erfarenheterna från utredningarna tas till vara i den fortsatta verkställigheten. I motion Ju529 (fp) yrkande 14 begärs fler uppsökande narkotikateam vid häktena. Utskottet delar regeringens uppfattning att en förutsättning för att narkotikasatsningen skall lyckas är att narkotikamissbrukarna identifieras och att behovet av vård och behandling utreds tidigt så att adekvata insatser kan erbjudas och genomföras. Utskottet anser att motionsyrkandet väl ryms inom ramen för såväl de allmänna utgångspunkterna för handlingsplanen såvitt gäller kriminalvården som inom ramen för den särskilda narkotikasatsningen. Det får därför anses tillgodosett, och utskottet avstyrker bifall till motion Ju529 (fp) yrkande 14. Den nuvarande handlingsplanen betonar vikten av en hög grad av differentiering som en förutsättning för behandlings- och motivationsinsatser inom kriminalvården. Beroende på graden av motivation hos de intagna har de enligt resultatskrivelsen placerats på tre former av avdelningar. På behandlingsavdelningar placeras de helt motiverade missbrukarna, som där får skriva på ett behandlingskontrakt. På motivationsavdelningar placeras de som behöver en motivationsinsats, och, slutligen, på de särskilda motivationsavdelningarna placeras de som helt saknar motivation att upphöra med sitt narkotikamissbruk. Kriminalvården har utökat antalet specialiserade narkotikaplatser från 630 till 1 400 sedan narkotikasatsningen inleddes. Utöver dessa platser finns ca 300 helt narkotikafria platser avsedda för personer som varit i kontakt med narkotika. inrättades sju renodlade behandlingsanstalter, varav två är kvinnoanstalter. Detta är en åtgärd som, enligt regeringen, bör leda till än bättre förutsättningar för motivationsarbetet. har uppgett att ett destruktivt klimat har utvecklats på de särskilda motivationsavdelningarna. Den höga beläggningen i kriminalvården har medfört att dessa avdelningar tenderat att bli disciplinavdelningar och att man därför minskat antalet sådana platser till förmån för motivationsplatser. I propositionen (s. 110) gör regeringen bedömningen att kriminalvården bör fortsätta att ha särskilda platser avsedda för narkotikamissbrukare, samt att personer som aldrig varit i kontakt med narkotika måste skiljas från identifierade narkotikamissbrukare. I motion Ju529 (fp) yrkande 13 anförs att det behövs fler behandlings- och motivationsplatser. Enligt motionärerna skall en drogfri intagen inte behöva vara på samma avdelning som en narkotikamissbrukare. Utskottet vill i likhet med motionärerna betona vikten av att de intagna som så önskar skall placeras på behandlings- eller motivationsavdelningar samt att intagna som inte missbrukar narkotika inte skall vara på samma avdelning som narkotikamissbrukare. Utskottet anser att motionsyrkandet väl ryms inom ramen för såväl de allmänna utgångspunkterna för handlingsplanen såvitt gäller kriminalvården som inom ramen för den särskilda narkotikasatsningen. Det får därför anses tillgodosett, och utskottet avstyrker bifall till motion Ju529 (fp) yrkande 13. Den nuvarande handlingsplanen betonar vikten av motivations- och behandlingsinsatser för personer med missbruksproblem inom kriminalvården. Målet är att alla narkotikamissbrukare skall motiveras till vård och behandling. Användningen av brotts- och missbruksrelaterade program har ökat sedan den särskilda narkotikasatsningen i kriminalvården inleddes. Såväl som och även den nationella narkotikasamordnaren har påtalat att förutsättningarna för narkotikasatsningen haft vissa begränsningar med utgångspunkt från de intagnas motivation och beteende när det gäller att placera dem på lämpliga avdelningar. Den höga beläggningen inom kriminalvården har medfört svårigheter när det gäller placeringen av intagna. Den har inneburit att motivationsplatser upptagits av icke missbrukande klienter som snabbt behöver en plats och att möjligheten att snabbförflytta intagna mellan olika typer av avdelningar har begränsats. I propositionen anför regeringen att kriminalvårdens insatser för att utveckla programverksamheten bör fortsätta, och åtgärderna för intagna med kort verkställighetstid bör utvecklas. Kriminalvården bör ytterligare utveckla användandet av positiva incitament till förändring för de klienter som omfattas av narkotikasatsningen. Övergången till vård i frihet måste också stimuleras. I motion 2004/05:Ju378 (v) yrkande 11 begärs att de medel som tillförs kriminalvården inom ramen för den särskilda narkotikasatsningen främst skall användas till behandlingsinsatser och inte till ökade kontrollåtgärder. har tidigare behandlat motionsyrkanden liknande det nu aktuella (bet. 2003/04:JuU1 s. 96 f.). Utskottet delade då motionärernas uppfattning att stora insatser måste vidtas för behandling av missbrukare inom kriminalvården, och anförde bl.a. att tiden i anstalt, men även i häkte, bör användas för att motivera de intagna till behandling, planera sådan behandling och genomföra den. Utskottet konstaterade bl.a. att det inom ramen för den antagna handlingsplanen mot narkotika inom kriminalvården hade inrättats ett stort antal behandlings- och motivationsplatser samt platser för svårmotiverade. Den övergripande målsättningen var att motivera alla missbrukare till drogfrihet samt erbjuda adekvat behandling inom kriminalvården eller genom samarbete med externa samarbetspartner. Enligt justitieutskottets mening innebar den inledda satsningen mot narkotikamissbruk på anstalterna att betydande insatser gjordes inom kriminalvården för att komma till rätta med ett av våra största samhällsproblem. Mycket återstod dock alltjämt att göra. Metoderna för missbruksbehandling borde löpande utvärderas och förbättras och behovet av behandling måste även tillåtas styra tillgången på motivations- och behandlingsplatser. Utskottet utgick från att löpande vidtar erforderliga åtgärder på området och att regeringen följer saken noga. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att något uttalande i dessa frågor från sida inte var påkallat, och avstyrkte de då aktuella motionsyrkandena. Sammansatta justitie- och socialutskottet delar regeringens bedömning att kriminalvårdens insatser för att utveckla programverksamheten bör fortsätta samt att kriminalvården ytterligare bör utveckla användandet av positiva incitament till förändring för de klienter som omfattas av narkotikasatsningen. När det gäller motionsyrkandet om att de medel som tillförs kriminalvården inom ramen för den särskilda narkotikasatsningen främst skall användas till behandlingsinsatser och inte till ökade kontrollåtgärder har utskottet ingen annan uppfattning än den som justitieutskottet tidigare givit uttryck för. bör avslå motion 2004/05:Ju378 (v) yrkande 11. Den nuvarande handlingsplanen betonar vikten av att fängelser är narkotikafria. En central del av den särskilda narkotikasatsningen var att utveckla metoderna för att förhindra införsel av narkotika på häkten och anstalter. I resultatskrivelsen konstateras att det finns författningsstöd för att störa mobiltelefontrafik och installation av störningsutrustning pågick då vid flera anstalter. Vidare har antalet narkotikahundar ökat från 2 till 13. Användandet av narkotikahundar har ökat beslagen av narkotika markant. Kriminalvården har givits laglig möjlighet att visitera alla som passerar in på häkten och anstalter. Bland annat i syfte att försvåra narkotikahandel på anstalter har kriminalvården påbörjat införande av kontantlösa system. Gällande regelverk ger, enligt regeringens bedömning, kriminalvården goda möjligheter att förhindra att narkotika förs in på anstalterna. Trots det förekommer sådan införsel i en på vissa håll ganska utbredd omfattning.