bet · GT01UU17 · 2006-05-04 00:00:00 — Rådets förmåga bör bli bättre när det gäller att snabbt och effektivt svara mot utvecklingen på de internationella ekonomiska, miljö- och sociala områdena. Utskottet konstaterar att tillmäter Ecosoc-reformerna stor vikt och bidrar till att EU spelar en konstruktiv och drivande roll i förhandlingarna. Inom Ecosoc bör policydialog på hög nivå äga rum. anser att Ecosoc skall kunna mötas på ad hoc-basis för att skapa uppmärksamhet kring akuta humanitära frågor. Ecosoc bör också bedriva ett nära samarbete med den fredsbyggande kommission som upprättas inom FN. Vad gäller motionsförslagen om FN:s miljöprogram respektive bildande av en världsmiljöorganisation vill utskottet framhålla att det är viktigt att, med beaktande av slutsatserna från , se till helheten när det gäller pågående reformarbete inom FN-systemet samt till förhållandet mellan , och Ecosoc. Det är angeläget att även i fortsättningen arbetar för att stärka . bör till fullo utnyttja sitt mandat att vara katalysator för det miljöarbete som bedrivs inom institutioner som FAO (FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation), UNDP () och . Utskottet konstaterar att EU agerar pådrivande för att ombilda från att vara ett program till att bli ett fackorgan inom FN-systemet. stöder denna linje och framhåller att bildandet av ett fackorgan måste inbegripa åtgärder för att skapa en starkare och mer rättvis finansiering. Utskottet övergår nu till att behandla motionsförslagen om genomförande av internationella miljökonventioner respektive skapande av en internationell eller global miljödomstol. De internationella miljökonventionerna spelar en central normativ roll. Utskottet konstaterar att ger hög prioritet åt bl.a. de globala konventionerna om biologisk mångfald, klimat och kemikalier och understryker att regeringen även i fortsättningen måste driva fattigdoms- och rättvisefrågor i partsmöten rörande konventionerna. Det är också viktigt att regeringen verkar för att stärka samarbete med de globala miljökonventionerna. har ett stort antal internationella och regionala miljöavtal förhandlats fram. När det råder en konflikt mellan ekonomiska intressen och internationella miljöåtaganden finns det en risk för att stater drar ekonomisk fördel av att inte efterleva miljökraven. Därför har globala efterlevnadssystem utarbetats eller håller på att utarbetas under olika miljöavtal. Under och , FN:s ekonomiska kommission för , finns även riktlinjer för att förbättra efterlevnaden av miljöavtal. Även inom EU-samarbetet har man förhandlat fram en gemensam linje när det gäller efterlevnad. Under det brittiska ordförandeskapet i ministerrådet antogs ett s.k. positionspapper om efterlevnad av multilaterala miljöavtal. Detta utgör nu en grund för EU:s position i internationella förhandlingar. , , , och har tidigare utarbetat en gemensam nordisk position om efterlevnaden av multilaterala miljöavtal. Den övergripande målsättningen med positionen är att förbättra efterlevnaden av de multilaterala miljöavtalen. Generellt gäller enligt positionen att s.k. efterlevnadsmekanismer bör finnas inom alla multilaterala miljöavtal. Efterlevnadsmekanismerna skall inte förväxlas med de tvistlösningsmekanismer som också ofta finns i de multilaterala miljöavtalen och som de nordiska länderna också anser utgöra viktiga instrument. De senare är utformade för att lösa bilaterala tvister med koppling till tillämpningen av avtalen medan efterlevnadsmekanismerna har ett bredare syfte och är kopplade till parternas gemensamma intresse av att alla efterlever avtalen. Tvistlösningsmekanismerna, som ofta innehåller möjligheter för parter att förklara sig inte bundna av dem, s.k. opt out, erbjuder inte möjligheter att hantera och främja samtliga parters efterlevnad av de multilaterala miljöavtalen. Mekanismerna fyller således olika syften och tvistlösningsmekanismer bör kompletteras med efterlevnadsmekanismer i de avtal där sådana inte redan finns. Efterlevnadsmekanismerna bör enligt den nordiska positionen gälla för alla parter till ett avtal och således inte innehålla möjligheter för parter att välja bort mekanismen eller delar av den genom bestämmelser som tillåter opt out. Den gemensamma nordiska positionen om efterlevnaden av multilaterala miljöavtal innebär vidare att efterlevnadskommittéer bör inrättas under avtalen. Kommittéerna bör ha till uppgift att bl.a. bevaka och ge råd om efterlevnadsproblem och ha befogenhet att besluta om åtgärder mot parter som inte efterlever ett avtal. En efterlevnadskommittés beslutskompetens i fall av brist på efterlevnad bör som utgångspunkt inbegripa såväl stödjande åtgärder för att hjälpa och underlätta parters efterlevnad som starkare åtgärder ägnade att få långvariga och allvarliga efterlevnadsproblem att upphöra. Andra viktiga delar av den nordiska positionen är att efterlevnadsmekanismer måste erbjuda tillräckliga möjligheter för initierande av efterlevnadsförfaranden och att principer om öppenhet bör ligga till grund för hur efterlevnadsmekanismen tillämpas och hur efterlevnadskommittén arbetar. framhåller att gemenskapen tar aktiv del i utarbetande, ratificering och genomförande av multilaterala miljöavtal. EU:s sjätte miljöhandlingsprogram innehåller särskilda stadganden om internationellt agerande och målsättningar om snabb ratificering och effektivt genomförande av alla internationella konventioner och avtal där gemenskapen är part (se länken ). I fråga om utvecklingsländerna avser EU enligt den träffade överenskommelsen om EU:s utvecklingssamarbete att bistå dessa vid genomförandet av de multilaterala miljöavtalen och främja miljörelaterade initiativ till förmån för de fattiga länderna. Utskottet är, bl.a. mot bakgrund av det beskrivna arbetet för att stärka och genomföra internationella miljökonventioner, inte berett att ställa sig bakom förslagen om inrättande av en internationell miljödomstol. Utskottet vill här också hänvisa till sitt ställningstagande i betänkande 2003/04:UU12 när det gäller motsvarande förslag. I ett senare avsnitt i betänkandet behandlas ett förslag om inrättande av en särskild miljödomstol för . Med vad som anförts avstyrker utskottet motionerna 2004/05:U311 (kd) yrkande 6, U4 (fp) yrkande 12, U255 (m) yrkande 24, U267 (c) yrkande 11, U371 (mp) yrkandena 17 och 18, U378 (kd) yrkandena 5 och 6 samt MJ394 (fp) yrkande 5. Vatten - privatisering, samarbete, dammar m.m. föreslår i partimotion U249 yrkandena 18 och 19att Sida och andra svenska myndigheter som upphandlar stora dammprojekt bör ges i uppdrag att följa och beakta rekommendationerna från World Commission on Dams. I nästa skrivelse från regeringen till om verksamheten i och bör ställningstaganden i de båda institutionerna när det gäller vattenfrågor särskilt redovisas. Detta gäller exempelvis frågor om privatiseringar och dammbyggen. Centerpartietförespråkar i partimotionU267 yrkande 5 en samlad global ansträngning att öka effektiviteten i vattenutnyttjandet. Enligt yrkande 6 bör vattenprojekt ges ökad tyngd i det svenska utvecklingssamarbetet. begär i partimotion 2004/05:U238 yrkande 1att skriver under rekommendationerna i World Commission on Dams. Enligt yrkande 2 bör () åläggas att, efter det att kontrakten är skrivna, redovisa vilka projekt som stöttats. I yrkande 3 förespråkas att EKN:s garantigivning inte skall inkludera dammbyggen och kommersialisering av vattendistribution. I yrkande 7 förespråkar att bistånd och hjälpinsatser på vattenområdet på både bi- och multilateral basis skall styras av självkostnadsprincipen för konsumentledet, snarare än principen om full kostnadstäckning för entreprenörer. bör enligt yrkande 13i det internationella samarbetet engagera sig mot total privatisering av vattentillgångarna i världens länder. Tillgång till rent vatten skall enligt i yrkande 8vara en uttalad mänsklig rättighet. bör verka för att detta fastställs i en specifik . I yrkande 9 påtalas behovet av en specifik vattenrättskonvention i enlighet med ett utkast som redovisas i motionen. Enligt yrkande 10 bör verka för ett fakultativt tilläggsprotokoll till konventionen om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, så att kränkningar av bl.a. rätten till vatten och mat kan överklagas individuellt. Miljöpartietanser enligt yrkande 6 att inte bör medverka med stöd till WWC eller PPP-mekanismerna. I yrkande 11 föreslås att SCB skall få i uppdrag att regelbundet mäta eller uppskatta och redovisa import av virtuellt vatten från länder i syd. bör enligt yrkande 12 uttala som sin ambition att nettoimport av virtuellt vatten från områden med vattenbrist inte skall öka. I motionU5 (mp) yrkande 5 föreslås att undertecknar och sprider rekommendationerna från World Commission on Dams. I den senaste utgåvan av publikationsserie , som utkom , konstateras att 1,1 miljarder människor ännu inte har tillräcklig försörjning av dricksvatten och omkring 2,6 miljarder människor inte har tillgång till grundläggande sanitet. Dessa människor hör till världens fattigaste. Mer än hälften av dem bor i eller . Mest allvarlig är situationen i söder om . Även om framsteg gjorts när det gäller vatten och sanitet bedöms det, om nuvarande mönster består, inte vara möjligt att nå det operativa delmål om vatten och sanitet som är knutet till FN:s millenniemål. Som framgått tidigare i betänkandet anordnade utrikesutskottet en offentlig utfrågning under rubriken : fattigdomsbekämpning och global säkerhet. Vid utfrågningen belystes två huvudteman - och sambandet mellan dessa: Millenniemålen - fattigdomsbekämpning - jordbruk/livsmedelsproduktion - vatten. Konflikter och samarbete kring vattenresurser. i betänkandet, under , har utskottet behandlat vissa frågor som togs upp vid utfrågningen, främst vad avser konflikter och samarbete kring vattenresurser. I detta avsnitt kommer utskottet in på frågor som företrädesvis rör det förstnämnda huvudtemat om vatten och fattigdomsbekämpning. I sin inledande presentation vid utfrågningen tog professor upp de globala vattenresurserna och vattnets roll i fattigdomsbekämpning. Han konstaterade att vattensituationen är mycket bekymmersam i stora delar av världen. I flodområden där det bor ungefär 1,4 miljarder människor är allt s.k. blått vatten - tillgängligt vatten i t.ex. sjöar, vattendrag och grundvattenreservoarer - redan utnyttjat, och i många fall överutnyttjat. Det innebär att det i dessa områden inte är möjligt att exempelvis utöka matproduktionen eller förbättra vattensituationen i städer som är belägna där. När vattnet i floder och sjöar tar slut har också grundvattenresursen exploaterats väldigt kraftigt. På många håll i världen sker detta ända ner till 1 000-metersnivån. I kustnära områden leder detta till saltinträngning. Kraftiga föroreningar förekommer i flertalet vattendrag. måste fokus, enligt , skiftas över till grönt vatten, som utgörs av nederbörd som faller över landytan. En stor del av denna tränger genom markytan och bildar markfuktighet. Denna markfuktighet utgör den grundläggande resursen för produktionen av mat. av livsmedelsproduktionen sker genom att markfuktigheten utnyttjas, och alltså inte genom bevattnat jordbruk. Enligt går det inte att tillgodose de ökade behoven av matförsörjning i världen genom att exploatera blått vatten mycket mer. Visserligen kan utnyttjandet effektiviseras ytterligare men en stor del av livsmedelsproduktionen måste sannolikt ske med hjälp av ett bättre utnyttjande av grönt vatten. För att nå FN:s millenniemål om att halvera andelen människor som lider av hunger krävs det att både de blå och de gröna vattenresurserna utnyttjas effektivare. Dessutom måste frågor om mark och vatten kopplas ihop. Styrmedel och stöd behövs för att få till stånd ett effektivare utnyttjande. Dagen innan utskottets utfrågning ägde rum avslutades en stor vattenkonferens i , . En av huvudfrågorna vid konferensen var hur man skall kunna effektivisera vattenutnyttjandet och hur samhället skall kunna styra detta. Den ovannämnda Unescorapporten, som publicerats , behandlar samhällsstyrningens viktiga roll när det gäller att förvalta jordens vattenresurser och bekämpa fattigdom. Enligt rapporten är det samhällets styrsystem som "avgör vem som får vatten, när och hur, och som bestämmer vem som har rätt till vatten och vattentjänster". Till samhällssystemen räknas inte bara staten utan även lokala myndigheter, den privata sektorn och det civila samhället. Av betydelse är också frågor om hälsa och tryggad livsmedelsförsörjning, ekonomisk utveckling, markanvändning och bevarande av de naturliga ekosystem som våra vattenresurser är beroende av. Utskottet vill framhålla vikten av att förbättra och effektivisera vattenförvaltning och offentlig vattenservice som ett led i fattigdomsminskningen. Det gäller nu att förverkliga de åtaganden som världens länder gjort , däribland i den genomförandeplan som beslutades vid om hållbar utveckling i och vid världstoppmötet i . Utskottet välkomnar att den överenskommelse som träffats om EU:s utvecklingspolitik (se ovan)ger uttryck för detta synsätt. Där anges att gemenskapens politik för integrerad förvaltning av vattenresurser syftar till att säkra tillräcklig försörjning med dricksvatten av god kvalitet och tillfredsställande sanitära och hygieniska förhållanden för alla i linje med millennieutvecklingsmålen och målen från . Den syftar också till att upprätta en ram för långsiktigt skydd av alla vattenresurser, att förhindra ytterligare försämring samt att främja hållbar användning av vatten. Unionens vatteninitiativ framhålls i EU-överenskommelsen. Initiativet, som utskottet redogjort för i betänkande 2003/04:UU12, syftar till att stärka det politiska åtagandet att agera, att ge vatten- och sanitetsfrågorna ökad tyngd inom ramen för ansträngningarna för att minska fattigdomen och främja hållbar utveckling och att främja bättre metoder för vattenförvaltning. Det sistnämnda skall ske genom att regionalt och subregionalt samarbete uppmuntras. Utskottet anser att det är angeläget att frågor om integrerad vattenhantering och vatteneffektivisering ingår i nationella utvecklingsstrategier. Styrsystem och förvaltning av vattenresurser och deras samband med ekonomisk utveckling behandlades vid utrikesutskottets offentliga utfrågning av fil.lic. Hon framhöll att vattenkrisen i många avseenden är en förvaltningskris. På många håll finns svaga institutioner och regelverk för styrningen av vatten mellan olika sektorer, främst jordbruk, städer och industri. Integrerad vattenresursförvaltning () erbjuder ett verktyg för att lösa konflikter mellan olika vattenanvändare på lokal och internationell nivå. Utskottet konstaterar att frågan om integrerad vattenresursförvaltning lyfts fram i slutsatserna från . Deltagarna har där förbundit sig att bistå utvecklingsländerna för att få till stånd sådan förvaltning och effektivare vattenanvändning som en del i nationella utvecklingsstrategier och att tillhandahålla säkert dricksvatten och grundläggande sanitet i enlighet med Millenniedeklarationen och genomförandeplanen från . Till grund för detta ställningstagande från världstoppmötet låg rekommendationer från FN:s millennieutvecklingsprojekt (se ovan) och en särskild expertgrupp under denna för vatten och sanitet. I expertgruppens slutrapport, , Dignity, and Development: What ?, finns en rad rekommendationer om åtgärder för att nå det operativa millenniemålet om vatten och sanitet. Mycket mer kan göras för att effektivisera vattenanvändning. Som studier från bl.a. () visar kan exempelvis det gröna vattnet, markvattnet, tas till vara. Men framför allt kan åtgärder vidtas för att minska vattenförbrukningen i städer, jordbruk och industri. Prissättning på vatten - som tas upp i ett motionsförslag - kan användas som verktyg för att minska det slöseri med vatten som förekommer på många håll. När det gäller städer belägna i torra områden, och där man börjar få problem med vattenförsörjningen, påbörjas ofta planering för dammbyggen i stället för att man försöker minska vattenkonsumtionen. Perrolf menade att en effektiv vattenförvaltning kan stimulera ekonomisk tillväxt som direkt kommer fattiga till godo. Investering i dammar för exempelvis kraftproduktion ger generellt ekonomisk tillväxt på makronivå, men det är inte säkert att denna tillväxt automatiskt leder till bättre situation för de fattiga. Avgörande är här hur lösningarna utformas, vem som får tillgång till vatten och till vilket pris detta sker. Vinsterna av investeringar i vatten kan enligt Perrolf uppgå till 60 gånger för varje dollar man satsar. Detta framgår av studier som presenterats . Genom att ha tillgång till rent vatten blir människor friskare, och därmed minskar sjukvårdskostnaderna. Tillgången till arbetskraft ökar, bl.a. genom att kvinnor, som ansvarar för att hämta vatten, kan ägna mer tid åt småskalig produktion och andra produktiva och inkomstbringande sysslor. Utskottet förespråkar, i enlighet med politik för global utveckling, att utvecklingspolitiken skall präglas av de fattigas perspektiv, dvs. att fattiga människors behov, intressen och förutsättningar skall vara utgångspunkt i strävandena mot en rättvis och hållbar utveckling. Mot denna bakgrund finns det anledning att framhålla att brukarna, där kvinnorna har en viktig roll som ansvariga för vattenhushållningen i familjen, måste kunna påverka i alla beslutssteg när det gäller utformning och underhåll av system för vatten och sanitet. Lokalt ägarskap och åtgärder mot korruption måste framhållas. I en studie från , Who Benefits from Water Utility Subsidies?, som presenterades , slås fast att subventioner ofta används för att främja tillgången till vatten för fler människor och för fattigdomsminskning, men att detta syfte ofta inte uppnås. Undersökningar över hela världen visar att avgifterna för vatten på de allra flesta håll ligger väsentligt lägre än vad som krävs för att uppnå full kostnadstäckning. I av fallen täcks inte ens kostnaderna för drift och underhåll. Det finns två huvudtyper av subventioner: sådana som avser konsumtion och sådana som avser anslutning. När undersökt avgiftssystem i , och visar det sig att ungefär tre fjärdedelar av systemen innefattar någon form av subventioner som lämnas i förhållande till mängden konsumerat vatten. I dessa fall är det endast de som är anslutna till vattensystemen som kan tillgodogöra sig subventionerna, och därmed når dessa inte de fattiga människorna. Enligt studie finns det tecken på att subventioner för anslutning till vattensystem kan vara ett bättre sätt att nå de fattiga, även om det även då finns problem med att nå ut till de lägsta inkomstgrupperna. Frågan om privatisering av vattentillgångar tas upp i en motion. Det sammansatta utrikes-, miljö- och jordbruksutskottet uttryckte i betänkande 2002/03:UMJU1 - om hållbar utveckling uppfattningen att vattentillgångar inte bör privatiseras och kommersialiseras. Denna åsikt står utrikesutskottet bakom även . Vatten kan dock inte distribueras helt gratis och prissättningen på vatten är viktig inte minst för att förhindra slöseri och ineffektivt utnyttjande. Den privata sektorn investerar allt mindre i vattenrelaterade tjänster. Detta redovisas i den ovannämnda , som utkom . satsade den privata sektorn uppskattningsvis 25 miljarder USD på vattenförsörjning och sanitet i utvecklingsländer, främst i och . Många stora multinationella vattenföretag har dock börjat dra sig tillbaka från eller minska sin verksamhet i utvecklingsländerna på grund av de stora politiska och ekonomiska riskerna. I Unescorapporten slås fast att även om vattenföretagen ofta inte lyckats uppfylla förväntningarna från utvecklingsländernas regeringar och bidragsgivande länder så anser författarna till rapporten att det skulle vara ett misstag att avfärda den privata sektorn som aktör på området. Att förlita sig på regeringar i länder med ansträngd ekonomi och bristfälliga lagar och regler är enligt rapporten "ett dåligt alternativ när det handlar om att ta itu med problemen med dålig förvaltning av vattenresurser och bristfällig tillgång på vattentjänster". ökade vattenförbrukningen sexfaldigt, dubbelt så snabbt som jordens befolkningsökning. Vår förmåga att möta den ständigt ökade efterfrågan i världen kommer enligt rapporten att vara beroende av god samhällsstyrning och förvaltning av tillgängliga resurser. "God samhällsstyrning är A och O för att vi ska kunna förvalta våra allt mer ansträngda färskvattenresurser och oumbärligt för att bekämpa fattigdomen" säger generalsekreterare och fortsätter: "Det finns inget färdigt recept på god samhällsstyrning, som är både komplicerat och dynamiskt. Men vi vet att den måste inbegripa lämpliga institutioner - nationellt, regionalt och lokalt, liksom starka och effektiva rättsliga ramar samt tillräckliga mänskliga och ekonomiska resurser." Utskottet vill framhålla att det är viktigt med ett tydligt offentligt ansvar för vatten-, sanitets- och hygienfrågor. Självkostnadsprincipen är viktig för att uppnå finansiell hållbarhet, som fattiga människors minimibehov måste kunna säkerställas. Full kostnadstäckning och kostnadseffektivitet inom vattensektorn är grundläggande - detta gäller oavsett om försörjningen sker i offentlig eller privat regi. I det tidigare nämnda betänkandet 2002/03:UMJU1 uttryckte det sammansatta utskottet uppfattningen att prissättningen på vatten inte får komma i konflikt med fattiga människors tillgång till vatten och sanitet, och därmed i konflikt med FN:s Millenniedeklaration och genomförandeplanen från världstoppmötet i . Utskottet ansåg att en metod för detta kunde vara differentierad prissättning. Även kvarstår utrikesutskottet vid denna uppfattning. Det gäller enligt utskottet att verka för transparenta, effektiva och robusta system där beslutsfattare och andra aktörer görs synliga och kan ställas till ansvar så att korruption motverkas inom vatten- och sanitetssektorn på såväl nationell som lokal nivå. Utskottet vill också betona vikten av lokalt ägarskap genom bl.a. deltagarorienterade öppna processer, decentraliserad hantering och förvaltning av vattenresurser inklusive beslut om infrastruktur. Representanter för alla berörda aktörer skall delta i planering och beslut om fördelning av vattenresurser liksom underhåll och skydd. På så vis kan de tillförsäkras rätten att få del av nyttan av vattenresurserna. Här vill utskottet återigen framhålla vikten av att kvinnor medverkar i utformning, förvaltning och övervakning av vattenprojekt och att jämställdhetsaspekter uppmärksammas i sådana projekt. Utskottet välkomnar att kvinnors roll i planeringen och styrningen av vattenresurser betonades också i den ministerdeklaration som antogs vid . I länder eller områden med stora nederbördsfluktuationer och torra områden är det viktigt att kunna lagra vatten för förbrukning . Perrolf menade att dammar har stor betydelse för detta: "en ödesfråga för de torra länderna är att kunna ha lagringskapacitet". Men av världens dammar finns i , trots att detta är en mycket torr kontinent. Slutsatserna om dammbyggen, som lades fram av om dammar (World Commission on Dams), tas upp i två motioner. Också tidigare, i betänkande 2003/04:UU12 , har utskottet behandlat motionsförslag som rör dessa slutsatser i rapporten and Development - A New Framework for Decision Making. har genom Sida lämnat stöd till arbetet i World Commission on Dams. bidrar också till ett projekt inom som syftar till att genom dialog mellan berörda parter främja genomförande av slutsatserna från World Commission on Dams på nationell, regional och global nivå. Detta projekt, Dams and , skall bidra till att förbättra beslutsfattande, planering och styrning rörande dammar och alternativ till dessa. Detta skall ske utifrån bl.a. slutsatserna från World Commission on Dams och genom att man främjar dialog mellan många olika intressenter på nationell, regional och global nivå och genom vägledning till stöd för beslutsfattare.