bet · GT01MJU16 · 2006-04-06 00:00:00 — tillsatte regeringen en utredning av älgförvaltningen (kommittédirektiv 2005:142). Av utredningens direktiv framgår bl.a. följande. Utredaren skall analysera den nuvarande älgförvaltningen. Om det finns behov av förändringar skall utredaren lämna ett förslag som bygger på en förvaltningsmodell som är anpassad till älgstammens lokala ekologiska förutsättningar. Målet skall vara en livskraftig älgstam av hög kvalitet där stammen är i långsiktig balans med betesresurserna och älgstammens storlek genom lämplig avskjutning är anpassad till betestillgången, de areella näringarna och trafiksäkerheten. En enkel, rättssäker och kostnadseffektiv administration skall eftersträvas. Förslag skall lämnas på nödvändiga författningsändringar. Uppdraget skall redovisas . På grund av det anförda finner utskottet att syftet med motionerna MJ450 (c) yrkande 3 och MJ529 (kd) är tillgodosett, varför de inte bör föranleda vidare åtgärd. Utskottet bedömer också beträffande motion MJ287 (m) att det pågående arbetet medför att något riksdagsuttalande inte är påkallat. Vad beträffar dubbelregistrering av älgjakt har i betänkandet Jakt och fiske i samverkan (SOU 2005:116) redovisats ett förslag rörande jakten ovan odlingsgräsen. Förslaget innebär (s. 231) att jakten i det aktuella området skall förvaltas av samverkansföreningar där markägarna och samebyarna är representerade. Dessa skall ha möjlighet, men inte skyldighet, att t.ex. besluta om områdesjakt för viss del eller hela sitt område. Om så inte sker kan, som är fallet, markägare jaga inom sitt område och samebymedlemmar inom hela föreningens område. Dubbelregistreringen föreslås kvarstå eftersom förslaget ger möjlighet att lösa problemen, men inte tvingar fram en specifik lösning. Utskottet har inhämtat att beredningen av förslaget kommer att fortsätta inom . Med det sagda avstyrker utskottet motionerna MJ305 (m) yrkande 5 och MJ487 (m) yrkande 8, till den del de inte kan anses tillgodosedda. Jakt på skarv m.m. Utskottets förslag i korthet Med hänvisning huvudsakligen till det gällande regelverket på området avstyrker utskottet två motioner (m) om utökad skyddsjakt på skarv, 15 motioner om allmän jakt på skarv (s, m, fp, kd, c), en motion (m, kd) om skarvens klassificering i fågeldirektivet, en motion (m) om möjlighet att fatta lokala beslut på skarv och en motion (c) om att betrakta skarven som resurs. Jämför reservation 10 (m, fp, kd, c). Ett antal motioner behandlar frågan om det ökade antalet skarvar och de skador för yrkesfisket samt på sin närmiljö som dessa orsakar. Det behövs därför enligt motionerna MJ228 (m) yrkande 1 och MJ293 (m) (delvis) ökad skyddsjakt på skarv. Enligt motionerna MJ228 (m) yrkande 2, MJ269 (m, kd) yrkande 2, MJ272 (fp) yrkande 2 (delvis), MJ293 (m) (delvis), MJ313 (s), MJ328 yrkande 5 (m), MJ373 (m), MJ389 (s), MJ409 (c), MJ446 (kd) yrkande 40 (delvis), MJ450 (c) yrkande 4, MJ451 (kd) yrkande 2 (delvis), MJ470 (s) och MJ487 (m) yrkande 18 bör allmän jakttid på skarv införas. I motion MJ269 (m, kd) yrkande 1 påpekas att så länge skarven inte står på EU:s lista över jaktbart vilt kan inget land i unionen besluta om skyddsjakt. bör därför verka för att skarven förs upp på denna lista. En möjlighet att fatta regionala och lokala beslut om jakt på skarv skulle enligt motion MJ305 (m) yrkande 4 vara önskvärd. Det finns enligt motion MJ585 (c) yrkande 14 (delvis) möjlighet att skarv kan bli en värdefull resurs som ger ekonomiskt tillskott för kustbefolkningen genom produkt- och livsmedelsutveckling. Skarven borde således inte betraktas enbart som ett skadedjur utan i stället som en resurs som kan tas till vara och ge ett värdefullt ekonomiskt tillskott åt kustbefolkningen. De aktuella frågorna har varit föremål för riksdagsbehandling, senast i betänkande 2004/05:MJU3 s. 126 f. Utskottet uttalade då, med hänvisning även till betänkande 2002/03:MJU9, bl.a. följande. beslutade om en förvaltningsplan för storskarv och mellanskarv där det konstateras att skarvbeståndet i är tillfredsställande för att garantera överlevnad. I planen anges att om skarvbeståndet i som helhet lämnas åt fri utveckling, vilket generellt bör tillåtas ske, tyder det mesta på endast begränsad fortsatt tillväxt. I förvaltningsplanen anförs vidare att äggprickning, dödande av ungar samt jakt på ungfåglar har liten effekt på populationen i stort. Mest effektivt men också svårast är jakt på könsmogna vuxna individer, eftersom skarvbestånd som utsätts för jakt uppträder skyggt och därför är svårjagade. Trots lokalt mycket omfattande ingrepp på ägg och ungar i kolonier, både i , och , har skarvbestånden fortsatt att öka. Det är enligt verket osäkert hur mycket störningar i kolonier i exempelvis kustområden i och har påverkat beståndsutvecklingen och i vilken takt bestånden skulle ha utvecklats utan ingrepp. Vid en jämförelse av populationsutvecklingen i områden med omfattande störningar och populationsutvecklingen i områden med endast små störningar verkar emellertid uppbromsningen av beståndstillväxten ha skett ungefär . Således hade skarvbeståndet utan ingrepp sannolikt endast varit obetydligt större än vad det är . samlade bedömning enligt förvaltningsplanen är att jakten i många fall endast haft begränsad inverkan såväl på regionala bestånd som på det totala skarvbeståndet i landet. Som tidigare nämnts har skarven hög reproduktionstakt, och ökad dödlighet genom jakt kompenseras förmodligen till stor del genom ökad överlevnad bland kvarvarande individer i beståndet. Med denna redovisning avstyrkte utskottet de då aktuella motionerna. Utskottet anförde även att, när det gäller frågan om förändringar avseende skarvens status i fågeldirektivet, kommissionens inställning har varit att man inte har för avsikt att påbörja en revision av bilagorna till fågeldirektivet förrän länderna har genomfört de åtaganden som följer av direktivet. Enligt vad utskottet inhämtat pågår skriftväxling med kommissionen om de svenska reglerna och besluten om jakt på skarv med fokus på omfattningen av de skador som skarv orsakar för fisket. Utskottet har erfarit att kommissionen vid mötet med EU:s naturvårdsdirektörer i indikerade att den är villig att påbörja en vetenskaplig översyn av bilagorna i art- och habitatdirektivet samt fågeldirektivet efter det att medlemsstaterna har lämnat nästa rapport till kommissionen angående genomförandet av direktiven. Rapporterna skall innehålla en redogörelse för bevarandestatusen av de arter som omfattas av direktiven. Beträffande skriftväxling med kommissionen om de svenska reglerna lämnade ett motiverat yttrande till kommissionen angående den av vissa länsstyrelser beslutade jakten på skarv. Ärendet ligger öppet hos kommissionen, som kan välja att lägga ned det alternativt föra det vidare till . Utskottet konstaterar sammanfattningsvis att allmän jakt på skarv inte är tillåtet enligt det gemenskapsrättsliga regelverket. Kommissionen har dock uttryckt att en översyn av bilagorna till fågeldirektivet kan komma att göras. De motionärer som efterlyst förändringar i detta avseende är därigenom i någon mån tillgodosedda. Vidare har viss skyddsjakt på skarv beslutats i , och kommissionen har öppnat ett ärende rörande om denna är förenlig med gemenskapens regler eller inte. På grund av det anförda kvarstår utskottet vid tidigare redovisat ställningstagande och avstyrker motionerna MJ228 (m) yrkandena 1 och 2, MJ269 (m, kd) yrkandena 1 och 2, MJ272 (fp) yrkande 2 (delvis), MJ293 (m) (delvis), MJ305 (m) yrkande 4, MJ313 (s), MJ328 (m) yrkande 5, MJ373 (m), MJ389 (s), MJ409 (c), MJ446 (kd) yrkande 40 (delvis), MJ450 (c) yrkande 4, MJ451 (kd) yrkande 2 (delvis), MJ470 (s), MJ487 (m) yrkande 18 och MJ585 (c) yrkande 14 (delvis). Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker två motioner (m, kd) om småviltsjakt ovanför odlingsgränsen, två motioner (m) om utländska jägares möjligheter till sådan jakt samt en motion (fp) om harmonisering av den svenska och norska lagstiftningen rörande bl.a. jakt. Utskottet hänvisar främst till pågående arbete på området. Jämför reservation 11 (m). Småviltsjakten har stor potential. Därför bör enligt motion MJ487 (m) yrkande 7 lokal förvaltning av vilt ovanför odlingsgränsen utredas. Systemet bör innebära förvaltning i samförstånd mellan lokala turistföretagare och rennäringen. En eventuell utredning bör även omfatta lokalt beslutande om avlysning av renbetesområden, storlek på området och tidpunkter samt aktuella jaktområden och prissättning på jakten. Även i motion MJ529 (kd) yrkande 3 efterlyses initiativ med lokal samförvaltning av småviltsjakten ovanför odlingsgränsen. Med ett sådant system borde motsättningarna mellan de olika intressegrupperna i området kunna biläggas och jakten som turistföreteelse kunna utvecklas till nytta för inlandet i stort. Småviltsjaktens potential för turistnäringen och ökande popularitet hos både svenskar och utlänningar tas också upp i motion MJ555 (s). Det är enligt motionen möjligen nödvändigt att skärpa reglerna för småviltsjakten och tillsynen av denna. I vart fall måste någon policy tas fram, exempelvis beträffande guidernas kompetens. Utländska jägares rätt att jaga småvilt ovanför odlingsgränsen berörs i motion MJ311 (m) yrkandena 1 och 2. fattades beslut att upplåta statens marker i , och på renbetesfjällen i för småviltsjakt. Följden har blivit att jakt i stor utsträckning har upplåtits till utländska jägare, och dessa står för ungefär hälften av det totala antalet jaktdygn. Motionären kräver att utländska jägare inte skall ha möjlighet att på egen hand jaga småvilt i fjällvärlden men att en utländsk jägare kan tillåtas att jaga tillsammans med en auktoriserad jaktguide alternativt som gäst till en svensk jägare. Enligt motion MJ265 (fp) bör den svenska och norska lagstiftningen harmoniseras vad gäller tillgänglighet, jakt, friluftsliv och turism. Den svenska lagstiftningen är mer generös mot utlänningar än vad den norska är. Exempelvis kräver inte , till skillnad från , att utländska jägare anlitar guide för att få jaga småvilt. Konsekvenserna av detta har blivit att mer än hälften av jägarna under ripjakten är utländska medborgare. Ett annat område där lagstiftningen skiljer sig åt mellan länderna är skotertrafiken, som är hårt reglerad i medan det är tillåtet för norrmän att köra skoter i de svenska fjällen. Enligt gällande regelverk är i princip skyldig att upplåta rätt till småviltsjakt på statens mark, som inte bedrivs yrkesmässigt, till den som är fast bosatt i (3 § rennäringsförordningen [1993:384]). Det föreligger ingen skyldighet att upplåta sådan jakträtt till annan, såsom utländska medborgare som inte är fast bosatta i . har således möjlighet att reglera jakten med avseende på jakttryck m.m. (jfr bet. 2004/05:MJU7 s. 24). Jakt- och fiskerättsutredningen har lämnat slutbetänkandet Jakt och fiske i samverkan (SOU 2005:116). Utredningen hade bl.a. till uppdrag att så långt som möjligt utreda grunderna för och omfattningen av markägares och samebyars rätt till jakt/fiske inom lappmarkerna och på renbetesfjällen. Vidare skulle utredningen överväga vilka åtgärder som krävdes för att förbättra samarbetet mellan berörda intressenter. I utredningsdirektiven berördes såväl jaktens betydelse för lokalbefolkningens livskvalitet som för turistnäringen. I betänkandet föreslås ett system som innebär att jakten på mark ovanför odlingsgränsen, där det finns en delad jakträtt mellan samebyar och markägare, skall förvaltas av samverkansföreningar bestående av markägare och samebyar. Dessa föreslås således ta över bestämmanderätten från länsstyrelserna, även vad gäller upplåtelse av jakt. Länsstyrelserna skall utöva tillsyn över samverkansföreningarna och bevaka t.ex. prisutvecklingen på jaktupplåtelser. I betänkandet uppmärksammas även att andras intresse att kunna jaga, såsom turister, måste bevakas. Vidare skall ett utvecklingsråd för jakt (och fiske) inom regionen bildas, med uppgifter rörande samordning och utvecklingsarbete. I rådet skall även staten och organisationer vara representerade. I avvaktan på den fortsatta beredningen av frågan bedömer utskottet att motionerna MJ487 (m) yrkande 7, MJ529 (kd) yrkande 3 och MJ555 (s) bör lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller utländska jägares rätt till småviltsjakt och därmed sammanhängande frågor anförs i betänkandet att utredningens uppdrag inte innefattat en omprövning av beslut om småviltsjakt och handredskapsfiske (SOU 2005:116 s. 251 f.). Skyldigheten att upplåta jakträtt till svenska medborgare och möjligheten att upplåta den till utländska medborgare skulle därför kvarstå oförändrade även för de föreslagna samverkansföreningarna, dock ej då privata markägare ingår i föreningen eftersom reform enbart omfattar statlig mark. I syfte att praxisen rörande upplåtelser inte skall variera alltför mycket skall samverkansföreningarna ha skyldighet att upprätta en plan för i vilken omfattning jakt planeras upplåtas inom samverkansområdet. Planen skall lämnas in till och får bara fastställas om den ger andra än markägarna möjlighet att jaga inom området. Utskottet avstyrker med hänsyn till det pågående arbetet på området även motionerna MJ311 (m) yrkandena 1 och 2 samt MJ265 (fp). Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker med hänvisning till tidigare ställningstagande en motion (c) om sänkta straffsatser för jaktbrott och med hänvisning till pågående utredningsarbete en motion (mp) om åtgärder mot olaga jakt. I motion 2005/06:MJ512 (c) yrkande 2 krävs att straffsatserna för jaktbrott ses över i syfte att sänkas väsentligt. Motionärerna anför att det är naturligt för människor att vilja skydda sina husdjur, exempelvis från rovdjursangrepp. är detta dock kriminaliserat i och enskilda husdjursägare kan drabbas av oproportionerligt hårda fängelsestraff. I motion MJ517 (mp) yrkande 1 föreslås att ett sätt att lösa problemet med olaga jakt skulle vara att införa regeln att varje olovligt avskjutet djur skulle ersättas med ett inplanterat exemplar från övriga världen. En sådan regel skulle göra olovlig avskjutning ointressant eller, om sådan ändå inträffar, berika viltstammen med nya gener, vilket den förmodligen har behov av. Ett sådant system skulle förutsätta tydliga beslut om hur många exemplar av respektive rovdjur vi skall ha i landet. Bestämmelserna om jaktbrott återfinns huvudsakligen i 43-46 §§ jaktlagen (1987:259). I skälen för regeringens förslag till straffskalornas nuvarande utformning anfördes bl.a. följande (prop. 2000/01:57 s. 44 f.). Jaktbrottsligheten är så omfattande att den är ett allvarligt problem vid förvaltningen av stammarna av björn, järv, lo, varg och kungsörn. Särskilt för järv, varg och kungsörn kan den få allvarliga konsekvenser. En straffskärpning kan ha en avskräckande effekt och på så sätt bidra till att förebygga brottsligheten. Detta gäller särskilt om straffskärpningen kombineras med åtgärder som ökar möjligheterna att upptäcka brott. Sådana åtgärder planeras (avsnitt 6.2). En höjning av straffskalorna innebär också en markering att brottsligheten anses ha ett högt straffvärde. tillstyrkte regeringens förslag (bet. 2000/01:MJU9). Därefter har utskottet, i samband med behandlingen av frågor som rör illegal jakt, uttalat att den illegala jakten är det största hotet mot dagens rovdjursstammar, och krafttag måste tas på alla nivåer för att bekämpa den (bet. 2004/05:MJU7 s. 11). Utskottet kvarstår vid tidigare redovisade ställningstaganden och avstyrker motion 2005/06:MJ512 (c) yrkande 2. När det gäller andra åtgärder för att motverka illegal jakt sägs följande i direktiven till den ovan nämnda utredningen av rovdjursstammarnas utveckling. Ett allvarligt problem i förvaltningen av rovdjuren är illegal jakt. Den illegala jakten bedöms vara den främsta orsaken till att rovdjursstammarna inte svarar som förväntat på förvaltningsåtgärder som fredning och strikt kontrollerad skyddsjakt. Jaktbrott är svåra att utreda och få fall har hitintills lett till åtal och fällande domar. Ett utvidgat samarbete håller på att utvecklas mellan olika myndigheter för att komma till rätta med den illegala jakten. Vidare sägs att utredaren skall analysera behovet av andra åtgärder än de som redan är vidtagna för att nå de uppsatta etappmålen och miniminivåerna. Behovet av ökad genetisk variation i den mellansvenska vargpopulationen skall analyseras och åtgärder föreslås vid behov. I detta ingår att analysera vikten av nödvändiga spridningsvägar mellan den finsk-ryska och den mellanskandinaviska vargpopulationen samt att vid behov föreslå åtgärder för att säkra spridningsvägarna. Utredaren skall också överväga om frågan om illegal jakt behöver prioriteras ytterligare av berörda myndigheter. Utskottet finner det lämpligt att avvakta resultatet av utredningsarbetet, varför motion MJ517 (mp) yrkande 1 inte bör föranleda vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker två motioner (v, mp) om förebyggande åtgärder, en motion (mp) om åtel, en motion (kd) om jaktgäst vid lodjursjakt och en motion (m) om ersättning för skador orsakade av rovdjur. Utskottet hänvisar huvudsakligen till pågående utredningsarbete och tidigare ställningstaganden. Jämför reservationerna 12 (kd), 13 (v, mp) och 14 (m, kd, c). I motion MJ296 (v) yrkande 1 begärs att skall ges uppgiften att vidta åtgärder för att minska antalet rovdjursdödade tamdjur. Exempel på åtgärder som kan utredas för att minska antalet rovdjursdödade tamhundar är andra jaktmetoder, jakt utan frigående hund, jakttider, speciella jaktregler i rovdjurstäta områden och åtgärder för att skrämma bort rovdjur i stället för att döda dem. Beträffande andra tamdjur, såsom ren och får, har rovdjurstängsel visat sig vara effektiva för att hindra angrepp från rovdjur. Sådana går dock inte att använda i alla situationer, såsom för att skydda renar. Utredningarna bör genomföras i samverkan med . Det finns enligt motion MJ517 (mp) yrkande 3 behov av en satsning på förebyggande arbete för att lösa de konflikter som finns på olika håll rörande främst varg och björn. Åtgärder som är tänkbara är ökat lokalt ansvar och inflytande för viltvårdsområdena rörande sådant som bedömning av avskjutningsbehov samt att involvera de grupper och organisationer som använder skogen i en stor informationssatsning. En lösning på konflikterna är förmodligen inte möjlig utan ett ökat ekonomiskt åtagande från statens sida, framför allt avseende information. Enligt motion MJ517 (mp) yrkande 4 måste åtel i alla former betraktas som ett instrument för provokation av rovdjur och anses olagligt. Åteljakt i alla former bör inte vara förbjuden utan kunna användas vid laglig jakt av djur som skall avlivas och där detta inte kan ske på annat sätt utan acceptabel risk. I motion MJ529 (kd) yrkande 9 krävs att jaktgäst vid lodjursjakt inte skall behöva vara folkbokförd i samma län som jaktmarkens belägenhet, vilket är fallet enligt gällande regler. Det är i och för sig angeläget att jakten på lodjur har en tydlig status som skyddsjakt och inte orienteras mot jaktturism, men det aktuella kravet är ett för stort ingripande i jakträttsinnehavarens beslutanderätt. Frågan om någon är lämplig att delta i lodjursjakt kan i inget avseende hänga samman med folkbokföring. Enligt motion MJ305 (m) yrkande 3 borde alla skador som orsakas av statens vilt ersättas. Detta inkluderar personskador samt alla sakskador, även de som drabbar hundar och hästar eller om en hobbybiodlare får sina bikupor förstörda av björn. Enligt de ovan nämnda direktiven till utredningen av rovdjursstammarnas utveckling omfattar uppdraget att, med utgångspunkt i de av fastställda målen för en sammanhållen rovdjurspolitik, beskriva vilka åtgärder som vidtagits för att förebygga och förhindra olägenheter samt föreslå hur kvarstående problem kan åtgärdas. Möjligheten att delegera ytterligare ansvar regionalt avseende rovdjursförvaltningen bör också analyseras. Likaså bör rovdjursförvaltningens nuvarande struktur på myndighetssidan ses över. Uppdraget omfattar även att utvärdera användningen av viltskadeanslaget och andra statliga medel för förebyggande arbete respektive ersättningar för uppkomna skador av rovdjur och andra åtgärder. I utvärderingen bör utredaren belysa vad åtgärderna betytt för rovdjurens bevarande för näringar och för acceptansen av rovdjur. Utskottet föreslår med det anförda att motionerna MJ296 (v) yrkande 1, MJ517 (mp) yrkande 3 och MJ517 (mp) yrkande 4 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottet har tidigare behandlat ett likalydande yrkande rörande jaktgäst vid lodjursjakt (bet. 2004/05:MJU7). Motionen avstyrktes då med hänvisning till gällande lagstiftning och till att avsåg att göra en översyn av jaktförordningen. Enligt vad utskottet erfarit pågår en översyn av jaktförordningen avseende frågor om skyddsjakt, och avser att fortsätta översynen. Utskottet finner inte skäl att ändra sitt tidigare ställningstagande och avstyrker motion MJ529 (kd) yrkande 9. Även motionsyrkanden om utvidgade ersättningsmöjligheter för skador orsakade av rovdjur har tidigare behandlats av utskottet (se bet. 2004/05:MJU7 med där gjorda hänvisningar). Därvid uttalades att den grundläggande principen är att skador av vilt i första hand skall förebyggas, och detta skall huvudsakligen ske genom jakt. Vidare erinrades om att det numera är möjligt att få ersättning för personskador orsakade av björn då det är uppenbart oskäligt att den skadelidande själv skall svara för de kostnader som skadan föranleder (12 § viltskadeförordningen [2001:724]). Utskottet, som inte har ändrat uppfattning i denna fråga, avstyrker motion MJ305 (m) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker en motion (m) om att skogsproduktion skall vägas mot jaktintresset och en motion (mp) om minskade klövviltstammar och stärkta rovdjursstammar. Utskottet hänvisar främst till pågående utredningsarbete. Jämför reservationerna 15 (m, fp) och 16 (mp). Viltskador på växande skog är ett allvarligt hot mot skogsproduktionen. Det krävs därför enligt motion MJ440 (m) yrkande 8 att viltstammarna hålls i balans så att värdet av skogsproduktionen vägs mot jaktintresset. Detta kräver ökad samverkan mellan skogsägare och jägare. I motion MJ449 (mp) yrkande 23 påtalas att klövviltstammarna bör minska och rovdjursstammarna måste tillåtas öka till nivåer där deras långsiktiga överlevnad är säkrad. Detta då stora klövviltstammar orsakar skogsbruket stora summor i form av sämre virkeskvalitet och dålig återväxt, vilket inte alls kan jämställas med de ekonomiska vinster jakten inbringar. Eftersom lövträd betas hårdare än barrträd innebär det nuvarande alltför hårda betestrycket att möjligheten att öka lövandelen i skogarna försvåras. Forskningsrön ger vid handen att det finns en potential till en årlig värdeökning om om klövviltstammarna minskas. Underlag om betesskadornas omfattning måste tas fram och följas om riktade informationsinsatser till både skogsägare och jägare. Arbetet med att minska betesskadornas omfattning bör kunna finansieras genom Viltvårdsfonden. I direktiven till utredningen och översyn av skogspolitiken (kommittédirektiv 2004:70) sägs att problemet med de stora klövviltstammarna och behovet att hålla dessa på en acceptabel nivå, såväl från produktionssynpunkt som ur ett naturvårdsperspektiv, tidigare uppmärksammats av regeringen. Utredaren, vars uppdrag skall redovisas , skall därför granska denna fråga och lämna förslag på åtgärder. har tillsammans med Nationella sektorsrådet tagit fram sektorsmål för bl.a. balansen mellan skog och vilt (Nationella skogliga sektorsmål, , 2005). Av dessa framgår exempelvis att andelen svårt älgskadad plant- och ungskog av tall skall vara lägre eller i nivå med den nivå som gällde . Beträffande lövskog kan trädbildning ske där arterna har naturliga förutsättningar för trädbildning. Målet rör sektorns ansvar för bevarande av den biologiska mångfalden.