bet · GT01JuU11 · 2006-02-14 00:00:00 — I detta avsnitt behandlas ett motionsyrkande med krav på att det skall bli möjligt att utestänga personer som dömts för stöld i butik från tillträde till affärslokaler. Utskottet, som redan vid tidigare behandling av liknande motionsyrkande förklarat sig inte berett att tillmötesgå kravet, avstyrker det nu aktuella yrkandet. Jämför reservation 8 (m, fp, kd, c). Enligt motionerna Ju267 och Ju543 (båda fp) bör det bli möjligt att utestänga personer som dömts för bl.a. butiksstölder från affärslokaler. I proposition 2004/05:77 Lag om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang anförde regeringen att när det gäller affärslokaler har dessa en stor och ofta avgörande betydelse för den enskildes dagliga livsföring. Han eller hon måste t.ex. kunna handla mat, uträtta ärenden på bank och apotek och kanske besöka en optiker. Ett straffsanktionerat förbud att besöka vissa affärslokaler skulle därför kunna drabba den enskilde hårt. Detta gäller särskilt i fråga om mindre orter med endast ett mycket begränsat urval affärslokaler, t.ex. matvaruaffärer eller banklokaler. Sådana hänsyn till grundläggande behov gör sig inte gällande i samma utsträckning i fråga om förbud att närvara vid idrottsarrangemang. När det gäller affärslokaler skulle dock frågan behöva övervägas noggrant. Ett straffsanktionerat förbud att besöka affärslokaler skulle dessutom kunna innebära ett större ingrepp i den grundlagsfästa rörelsefriheten och därmed kräva särskilda överväganden (s. 17 f.). Utskottet har tidigare behandlat liknande motioner. Utskottet delade uppfattningen att brott och ordningsstörningar är ett stort problem för många näringsidkare och uttryckte förståelse för att en butiksinnehavare kan vilja freda sig mot t.ex. snatterier genom att förbjuda en viss person tillträde till butiken. Utskottet ansåg sig dock inte berett att gå motionsönskemålet till mötes (bet. 2004/05:JuU32 s. 10 f.). Utskottets uppfattning i frågan kvarstår. bör avslå motionerna Ju267 och Ju543 i här behandlade delar. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlas ett motionsyrkande med en begäran om att kvaliteten på förundersökningarna närmare undersöks. Därutöver behandlas motionsyrkanden bl.a. med olika förslag om förändringar i de regler som gäller åklagarens möjligheter att väcka åtal. Utskottet anser att inte bör uttala sig om specifika forskningsprojekt. I övrigt hänvisar utskottet till det arbete som pågår på området. Utskottet föreslår avslag på motionerna. Jämför reservationerna 9 (fp, kd), 10 (fp), 11 (m, fp, kd), 12 (m, c) och 13 (fp) samt särskilt yttrande 1 (v). Forskning om förundersökningarnas kvalitet Förundersökningen och förhörssituationen är mycket viktiga delar i utredningen av ett brott, anförs det i motion Ju381 (fp). Enligt motionärerna läggs majoriteten av förundersökningarna ned, vilket kan tyda på att brottsoffrens rättigheter åsidosätts. Motionärerna efterfrågar med anledning härav forskning, statistik och kartläggning av vad som händer under förundersökningarna och hur de kan förbättras. (Brå) har fått i uppdrag av regeringen att genomföra en nationell brottsoffer- och trygghetsundersökning, i form av en årligt återkommande frågeundersökning till ett stort slumpmässigt urval av befolkningen. En del av undersökningen rör bemötandefrågor m.m. under förundersökningen. Arbetet med undersökningen bedrivs i samarbete med övriga berörda myndigheter i rättsväsendet, med sikte på att inleda datainsamlingen och att kunna presentera de första resultaten . Det uttryckliga syftet med undersökningen är att den skall ge betydande kunskapstillskott till samliga myndigheter i rättskedjan när det gäller främst brotts- och trygghetsutvecklingen samt utvecklingen i fråga om allmänhetens erfarenheter av och förtroende för rättsväsendet. och har genomfört en gemensam inspektion av vissa brottsutredningar avseende våldtäkt och grov våldtäkt där offret är . Inspektionen ingår i en serie gemensamma inspektioner som rikspolischefen och riksåklagaren beslutat om och som skall avse olika prioriterade verksamhetsområden. Syftet med inspektionerna är att granska hur berörda myndigheter handlägger denna typ av utredningar och följa upp hur samarbetet mellan de båda organisationerna fungerar vad gäller handläggningen av enskilda ärenden. och konstaterar att iakttagelserna som görs i rapporten inspektion - Granskning av brottsutredningar avseende våldtäkt och grov våldtäkt där brottsoffret är (RPS/ÅM 1/05) kommer att ligga till grund för ett antal konkreta åtgärder inom och polisen. Utskottet har vid tidigare behandling av motionsyrkanden med olika krav på forskningsinriktning uttalat att det inte bör ankomma på att uttala sig om vilka forskningsprojekt som bör prioriteras (se bl.a. bet. 2004/05:JuU13 s. 10 f.). Utskottet delar i och för sig uppfattningen att det är viktigt att erfarenheterna från tidigare förundersökningar tas till vara på olika sätt. Det är därför positivt att det på flera håll pågår arbete med att utveckla och förbättra förundersökningarnas kvalitet. Utskottet vidhåller emellertid uppfattningen att inte bör uttala sig om specifika forskningsprojekt. Med det anförda föreslår utskottet att motion Ju381 i nu behandlad del avslås. Åtal för ekonomisk brottslighet Enligt motion Ju420 (v) finns det skäl att överväga att införa en möjlighet att av ekonomiska skäl prioritera allvarligare fall framför mindre allvarliga och att i vissa fall välja bort delar av åtal för att koncentrera sig på vissa åtalspunkter. Motionärerna anser därför att man bör utreda frågan om åtalsplikten vid ekonomisk brottslighet kan förändras. Enligt motion Ju543 (fp) bör det bli möjligt för den tilltalade att i vissa fall förklara sig skyldig och på så sätt få straffet nedsatt. Reglerna för åklagarens åtalsplikt återfinns i 20 kap. enligt vilken stadgas att åklagaren skall väcka talan för brott som hör under allmänt åtal om inte annat är stadgat (6 §). I vissa fall har åklagaren emellertid möjlighet att underlåta att väcka åtal under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts. Åtalsunderlåtelse får beslutas om det kan antas att brottet inte skulle föranleda annan påföljd än böter, om det kan antas att påföljden skulle bli villkorlig dom och det finns särskilda skäl för åtalsunderlåtelse, om den misstänkte begått annat brott och det utöver påföljden för detta brott inte krävs påföljd med anledning av det föreliggande brottet, eller om psykiatrisk vård eller insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade kommer till stånd. Åtal får underlåtas också om det av särskilda skäl är uppenbart att det inte krävs någon påföljd för att avhålla den misstänkte från vidare brottslighet och att det med hänsyn till omständigheterna inte heller krävs av andra skäl att åtal väcks. Regeringen presenterade en handlingsplan mot ekonomisk brottslighet (skr. 2003/04:178, bet. 2004/05:JuU13, rskr. Handlingsplanen innehåller ett åtgärdspaket . Regeringen påpekar i skrivelsen att när det gäller möjligheterna att få till stånd ett effektivare straffprocessuellt förfarande för utredningar som gäller ekonomisk brottslighet kan det konstateras att de största problemen är hänförliga till förundersökningen hos polis och åklagare. Det hänger samman med att de ekonomiska brotten ofta är svårutredda. Samma problem finns i de flesta andra länder och olika lösningar har prövats i syfte att effektivisera utredningsförfarandet när det gäller den mest svårutredda brottsligheten. Mot bakgrund härav överväger regeringen att för utredning av omfattande och komplicerad brottslighet införa ett incitament för den misstänkte att själv bidra till en snabb och effektiv förundersökning, t.ex. genom en möjlighet till strafflindring för den som aktivt bidrar till att föra brottsutredningen framåt. Med en sådan ordning skulle tiden från brottsanmälan till dom kunna kortas ned. En ordning som den skisserade skulle medföra förändringar på både straffrättens och processrättens områden. Beredningen för rättsväsendets utveckling (Ju 2000:13) har fått i uppdrag att analysera och överväga olika lösningar på problemen med utredningar av svårutredd brottslighet. Beredningen presenterade sitt slutbetänkande , Ett effektivare brottmålsförfarande - Några ytterligare åtgärder (SOU 2005:117). Enligt beredningen finns det inte nu tillräckliga skäl att införa undantag från förundersökningsplikten och åtalsplikten som tar sikte på att den misstänktes erkännande och medverkan i en brottsutredning skulle kunna leda till att åtal för vissa brott inte väcks eller väcks för lindrigare brott än det som misstanken avser. Beredningen anför att en sådan ordning skulle kunna innebära en risk för att en misstänkt som är en bra förhandlare eller har bättre försvarare hamnar i ett bättre läge i åtalshänseende än andra misstänkta. Det kan enligt beredningen dessutom vara svårt för åklagarna att upprätthålla likhet i rättstillämpningen. När det gäller frågan om strafflindring vid svårutredd brottslighet som ekonomiska brott föreslår utredningen däremot att det i görs tydligt att även den misstänktes medverkan i utredningen av det egna brottet kan beaktas i lindrande riktning vid straffmätningen och påföljdsvalet. Rätten skall således enligt förslaget utöver brottets straffvärde i skälig omfattning beakta att den tilltalade lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen om det egna brottet. Beredningens betänkande kommer att analyseras i . Utskottet anser att det pågående arbetet bör avvaktas innan tar ställning i de frågor som framförs i motionerna. Utskottet avstyrker motionerna Ju420 och Ju543. Enligt motion 2004/05:Ju412 (fp) bör det inte vara möjligt för människor att hålla sig undan delgivning och invänta att preskriptionstider löper ut. Motionärerna anser därför att delgivningssystemet behöver ses över och effektiviseras. Stämning i brottmål skall tillsammans med vissa andra handlingar delges den tilltalade (45 kap. 9 § andra stycket och 16 § fjärde stycket ). I delgivningslagen (1970:428) finns bestämmelser bl.a. om hur delgivning skall ske, om vilka delgivningsformer som står till förfogande och om när delgivning skall anses ha skett vid de olika formerna. Den grundläggande formen för delgivning anges i 3 § första stycket delgivningslagen. Den kallas ordinär delgivning och innebär att myndigheten ombesörjer delgivningen genom att sända handlingen med post eller överlämna den med bud eller på annat sätt till den sökte. Som bevis på att den sökte har mottagit försändelsen begär myndigheten delgivningskvitto eller mottagningsbevis. Ordinär delgivning kan ske även genom förenklad delgivning enligt 3 a § och 3 b § delgivningslagen. Förenklad delgivning bygger på tanken att den som vet om att ett mål eller ärende är anhängigt vid en myndighet i princip skall kunna delges handlingar genom att myndigheten skickar dessa med post utan krav på mottagningsbevis eller liknande och att den sökte ärendet pågår har att bevaka sin post. Den förenklade delgivningen får användas om det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna (3 a § första stycket delgivningslagen). Förenklad delgivning får som huvudregel inte avse stämningsansökningar eller andra handlingar genom vilka ett förfarande vid en myndighet inleds (3 a § tredje stycket delgivningslagen). Som skäl för den regleringen har angetts att särskilt starka krav bör ställas vid delgivning av handlingar som typiskt sett har mycket stor betydelse för mottagaren (prop. 2000/01:108 s. 33). antog en tidsbegränsad lag om försöksverksamhet med snabbare handläggning av brottmål (prop. 2003/04:89, JuU26, rskr. Lagen, som skall gälla t.o.m. , innebär bl.a. att tingsrätt och åklagare får delge stämningar och andra handlingar i brottmål genom förenklad delgivning enligt delgivningslagen. En förutsättning är att den tilltalade vid en polismyndighet eller åklagarmyndighet har upplysts om att sådan delgivning kan komma att användas i brottmålet. För att delgivning skall anses ha skett får vid delgivningstidpunkten för stämningsansökningen inte ha förflutit från det att brottsanmälningen upprättades. Vid behandlingen av propositionen anförde utskottet att det är angeläget att på olika sätt sträva efter att korta tiden från brott till lagföring. är det viktigt att ett snabbare förfarande inte leder till försämrad rättssäkerhet för den enskilde eller att utredningen om brottet blir sämre. Utskottet ansåg att det är godtagbart utifrån rättssäkerhetsperspektiv att tilltalade personer delges stämning genom förenklad delgivning, enligt de villkor som föreslås i lagen om försöksverksamhet med snabbare handläggning av brottmål och tillstyrkte därmed regeringens lagförslag (s. 6 f.). Regeringen har aviserat en proposition om förlängning av försöksverksamheten med snabbare handläggning av brottmål. Utskottet har ingen annan uppfattning än motionärerna om att det är av vikt att brottmålsförfarandet blir så effektivt som möjligt utan att rättssäkerheten därmed försämras. Den försöksverksamhet som pågår i utgör ett sådant led i arbetet för ökad effektivisering. Verksamheten kommer att utvärderas av . Enligt utskottets mening bör inte nu uttala sig och därigenom föregripa resultatet av detta arbete. Utskottet avstyrker motion 2004/05:Ju412 i nu behandlad del. I motion L291 (fp) anförs att rättsväsendets tillämpning av åtalsbestämmelsen i 5 kap. 5 § bör ses över och även utvidgas till att omfatta förolämpning med anspelning på sexuell läggning samt könsidentitet och könsidentitetsuttryck. Alla brott som inte uttryckligen är undantagna hör enligt 20 kap. 3 § under allmänt åtal. Att ett brott faller under allmänt åtal innebär att målsäganden inte behöver ange brottet till åtal för att åklagaren skall väcka åtal. I är ärekränkningsbrotten i 5 kap. undantagna från allmänt åtal. Det innebär bl.a. att förolämpning inte får åtalas av annan än målsäganden. Detta gäller dock inte undantagslöst. Om brottet riktar sig mot någon som är eller om målsäganden anger brottet till åtal och åtal av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt, får åklagare enligt 5 kap. 5 § åtala bl.a. för förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelse samt såsom stadgas i punkt 4 för förolämpning med anspelning på hans eller hennes homosexuella läggning. Den parlamentariskt sammansatta (dir. 2002:11 och dir. 2003:69) skall bl.a. behandla frågan om användningen av termen sexuell läggning i syfte att åstadkomma en konsekvent användning av den i lagstiftningen. Kommittén skall även överväga om detta begrepp bör ersätta termerna homosexualitet och homosexuell läggning i författningar där detta kan aktualiseras. Kommittén skall också kartlägga och analysera behovet av och formerna för en reglering av ett förbud mot diskriminering av s.k. transpersoner. Kommittén skall därvid belysa fördelar och problem med att införa en sådan reglering. Den skall vidare ta ställning till vilken personkrets som skall omfattas av ett eventuellt förbud och hur ett sådant förbud lämpligen kan avgränsas och sanktioneras, samt hur det skall förhålla sig till förbudet mot könsdiskriminering. Kommittén kommer att redovisa uppdraget februari/(dir. 2005:8). Utskottet har tidigare vid ett flertal tillfällen behandlat frågan om förolämpning skall falla under allmänt åtal och om en utvidgning av undantagssituationerna i 5 kap. 5 § till att även omfatta könsidentitet eller sexuell läggning (bet. 2004/05:JuU18 s. 17 f.). Utskottet ansåg då att arbete inte borde föregripas och att åtalsbestämmelsen i 5 kap. 5 § är ändamålsenligt utformad och avstyrkte bifall till motionsyrkandena. Utskottet kvarstår vid denna uppfattning och föreslår att avslår motion L291 i nu behandlad del. Enligt motion 2004/05:Ju382 (c) bör regeln om begränsningen för åklagaren att väcka åtal för vissa brott ses över. Enligt motionärerna bör utgångspunkten vara att alla brott skall utredas och lagföras, som t.ex. vid s.k. springnotor från restauranger eller taxiägare. Enligt 9 kap. 12 § får bedrägeri eller bedrägligt beteende, som består i att någon gjort avtalsstridigt uttag på eget kredit- eller tillgångskonto, och bedrägligt beteende bestående i att någon begagnar sig av husrum, förtäring, transport, tillträde till föreställning eller annat dylikt, som tillhandahålles under förutsättning av kontant betalning och denne inte gör rätt för sig, åtalas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Lagrummet begränsar endast åklagarens åtalsrätt. Målsägandes åtalsrätt begränsas däremot inte. Utskottet har förståelse för att den typen av brott som beskrivs i motionen kan innebära problem för sådana näringsidkare som tillhandahåller förtäring eller transport under förutsättning av kontant betalning. Det är emellertid i sammanhanget viktigt att framhålla att åklagaren i de fall det är påkallat från allmän synpunkt har möjlighet att väcka åtal. Utskottet anser sig under alla förhållanden inte ha underlag för att föreslå något initiativ i frågan. bör avslå motion 2004/05:Ju382. Enklare förfarande i snatterimål Utskottets förslag i korthet I avsnittet behandlar utskottet motionsförslag om att förenkla möjligheterna att lagföra snatteribrott. Utskottet hänvisar till att utarbetat föreskrifter för en sådan metod, den s.k. snattefonen. Motionsyrkandena avstyrks då syftet med dem får anses vara tillgodosett. I motionerna Ju267 och Ju379 (båda fp) lämnas olika förslag med syfte att uppnå ett enklare förfarande för att lagföra snatteribrott. har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om en förenklad handläggningsrutin avseende snatteribrott (RPSFS 2005:10). Föreskrifterna, som trädde i kraft , syftar till att få till stånd en rättssäker och enkel handläggning av butikssnatterier. Systemet skall fungera så att t.ex. en butikskontrollant som ertappat en snattare ringer till en särskilt utsedd polis och redogör för sina iakttagelser rörande händelsen och, i förekommande fall, den identitetskontroll som gjorts. Hos polisen görs en noggrann kontroll av den misstänktes identitet genom kontrollfrågor och slagningar i olika register. Om den misstänkte samtycker till att brottsutredningen färdigställs per telefon, antecknas butikskontrollantens redogörelse för sina iakttagelser och hålls ett telefonförhör med den misstänkte. Utredningen kan på detta sätt slutföras i ett sammanhang och överlämnas till åklagaren. Reglerna i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare innebär att den förenklade handläggningen inte är tillämplig vid utredning av snatteribrott där den misstänkte gärningsmannen inte har fyllt . Är den misstänkte har polisen som huvudregel skyldighet att underrätta vårdnadshavaren eller annan person som svarar för den unges vård och fostran samt och kalla till förhör som hålls med den unge. Något förhör per telefon kan därför inte genomföras med den unge inom ramen för den förenklade handläggningsrutinen, men en anmälan kan tas upp, den unge tillfrågas om sin identitet och de kontroller göras som krävs för att säkerställa identiteten. Utskottet konstaterar att föreskrifter om en förenklad handläggningsrutin innebär att syftet med de aktuella motionsförslagen är tillgodosett. Utskottet avstyrker motionerna Ju267 och Ju379 i här behandlade delar. Talerätt för vissa organisationer Utskottets förslag i korthet I avsnittet behandlas ett motionsyrkande om att ge vissa sammanslutningar rätt att föra talan i domstol utifrån ett djurskyddsperspektiv. Utskottet avstyrker yrkandet med hänvisning till gällande regelverk. Jämför reservation 14 (mp). I motion Ju384 (mp, -) förespråkas en ordning som ger vissa sammanslutningar rätt att föra talan i domstol utifrån ett djurskyddsperspektiv. Brott mot de bestämmelser till skydd för djurs hälsa som återfinns i djurskyddslagen (1988:534) eller som har meddelats med stöd av den lagen faller under allmänt åtal. Också sådana brott som faller under bestämmelsen om djurplågeri i 16 kap. 13 § brottbalken faller under allmänt åtal. Det statliga organ som utövar den centrala tillsynen över efterlevnaden av djurskyddet enligt djurskyddslagen är . Den operativa tillsynen enligt djurskyddslagen utövas av landets kommuner. Tillsynsverksamheten på nivå bedrivs genom regelbunden, riktad, och projektinriktad tillsyn. Kommunerna bedriver även tillsyn efter inkomna anmälningar rörande bristande djurhållning samt prövar vissa anläggningar som omfattas av tillståndsplikt enligt djurskyddslagen. Kommunerna lämnade sammanlagt 170 anmälningar vid misstänkta brott mot djurskyddslagen eller bestämmelser om djurplågeri till åtal. Det är en minskning med jämfört med . Djurskyddstillsynen bedrivs även på regional nivå av landets länsstyrelser. lämnades 4 åtalsanmälningar, vilket är 8 färre än föregående år. Enligt har ideella miljöorganisationer i vissa fall en rätt att överklaga domar och beslut om bl.a. tillstånd, om de enligt sina stadgar har till ändamål att tillvarata naturskydds- eller miljöskyddsintressen (16 kap. 13 § ). För att en sådan ideell förening skall ha talerätt krävs att den bedrivit verksamhet i under och har minst 2 000 medlemmar. Föreningen måste därutöver uppfylla kraven för parts- och processbehörighet, för vilket bl.a. krävs att det finns en behörig ställföreträdare som kan föra organisationens talan. Andra associationsformer än ideella föreningar (t.ex. stiftelser), som på liknande sätt verkar inom miljöområdet, har inte motsvarande talerätt. Utöver bestämmelsen i 16 kap. finns bestämmelser om miljöorganisationers talerätt beträffande skadestånd och förbud m.m. i 32 kap. 14 § . Utskottet konstaterar att det finns ett regelsystem med syfte att ta till vara sådana intressen som aktualiseras av motionärerna. Enligt utskottets bedömning är det inte nödvändigt att uttalar sig i denna fråga. bör avslå motion Ju384 i nu behandlad del. Utskottets förslag i korthet I avsnittet behandlas motioner med olika synpunkter bl.a. på rätten till offentlig försvarare och målsägandebiträde samt möjligheten för bl.a. ombud att vara närvarande vid rättegång per telefon. Utskottet avstyrker bifall till motionsyrkandena med hänvisning till pågående beredningsarbete och till tidigare uttalanden. Jämför reservationerna 15 (fp), 16 (m, fp, kd, c) och 17 (kd). Enligt motion Ju220 (m) bör den tilltalades rätt till offentlig försvarare av kostnadsskäl begränsas så att som försvarare bör utses någon från det hovrättsområde där brottet begåtts. I motion Ju543 (fp) föreslås att rätten till offentlig försvarare begränsas för den som aktivt och medvetet håller sig undan från att bidra till utredningen av ett brott. Reglerna för offentlig försvarare i har varit i huvudsak oförändrade . Är den misstänkte anhållen eller häktad skall offentlig försvarare förordnas för honom, om han begär det. Offentlig försvarare skall också på begäran förordnas för den som är misstänkt för ett brott, för vilket inte är stadgat lindrigare straff än fängelse . Offentlig försvarare skall dessutom förordnas om den misstänkte är i behov av försvarare med hänsyn till utredningen av brottet, om försvarare behövs med hänsyn till att det är tveksamt vilken påföljd som skall väljas och det finns anledning att döma till annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening, eller om det i övrigt föreligger särskilda skäl med hänsyn till den misstänktes personliga förhållanden eller till vad målet rör. Har den misstänkte till offentlig försvarare föreslagit någon, som är behörig därtill, skall han förordnas, om inte hans anlitande skulle medföra avsevärt ökade kostnader eller särskilda skäl föranleder annat. Ett motionsyrkande om att av kostnadsskäl begränsa möjligheten att utse offentlig försvarare till det hovrättsområde där brottet begåtts behandlades av utskottet (bet. 2001/02:JuU7 s. 18). Utskottet avstyrkte motionsyrkandet med hänvisning till att de gällande bestämmelserna, liksom motiven till dessa, ansågs vara väl avvägda.