bet · GT01KU21 · 2006-05-18 00:00:00 — I det förstnämnda betänkandet hänvisas till att det löpande svenska agerandet i och till största delen sker i respektive exekutivstyrelse genom den för de nordiska och baltiska länderna gemensamma exekutivdirektören och till att systemet med gemensam exekutivdirektör innebär att de synpunkter som förs fram i styrelsen är framförhandlade mellan länderna och betraktas såsom samlade nordisk-baltiska synpunkter. Att ett land utformar bindande riktlinjer för exekutivdirektören är svårgenomförbart eftersom exekutivdirektören representerar flera länder. Dessutom präglas styrelsens arbete av samförståndslösningar. Inför utformandet av svenska synpunkter inhämtar givetvis regelbundet synpunkter från sakkunniga på området - Sida, och - för att försäkra sig om att de svenska synpunkterna överensstämmer med fastställda nationella positioner. anser mot denna bakgrund inte att det är nödvändigt med ett tillkännagivande till regeringen om årlig skrivelse till med redovisning av svenska ställningstaganden i och eller om att skall involveras i processen kring nominering av styrelseledamot och ordförande. Motion 2005/06:K453 yrkandena 1, 3 och 4 avstyrks följaktligen. Utskottet tillstyrker vidare att godkänner riktlinjerna för arbetet i utskott, vilka bl.a. innebär att arbetet med att nå ett bättre utnyttjande av de samlade kansli- och utredningsresurserna bör fortsätta att utvecklas (avsnitten 5.2.9 och 5.2.10 i betänkande). Utskottet tillstyrker följaktligen punkt 4 i framställningen. Utskottets förslag i korthet Utskottet tillstyrker förslaget i framställningen om att ärenden som inte hunnit avslutas före ett riksdagsval kan falla och om begränsningar i motionsrätten på skrivelser och redogörelser. Utskottet föreslår att med delvis bifall till förslaget till lag om ändring i riksdagsordningen antar lagförslaget 1 i bilaga 2, såvitt avser 3 kap. 11 §, 4 kap. 9 § och 5 kap. 10 § samt tilläggsbestämmelse 4.9.2. Vidare föreslås att godkänner riktlinjerna för förenklad hantering (avsnitt 5.3.6 i betänkande). En rad motioner om ändrade motionstider liksom ett motionsyrkande (mp) om oförändrad motionsrätt på skrivelser och redogörelser avstyrks. Jämför reservation 3 (mp). I betänkande ges en ingående redovisning av motionsinstitutet och av tänkbara alternativ till den nu gällande ordningen med en allmän motionstid och rätten att väcka följdmotioner. Två förslag diskuteras i fråga om fristående motioner. Det ena innebär två allmänna motionstider med en ny motionstid efter jul- och nyårsuppehållet. Det andra förslaget innebär att fristående motioner får väckas när som helst . Kommittén är visserligen klar över att den nuvarande ordningen med tidsbegränsad allmän motionstid vid början har många brister men har ändå kommit till slutsatsen att den ordningen är att föredra framför de två diskuterade alternativen. Kommittén föreslår vidare att det skall krävas beslut av kammaren på förslag av talmannen efter samråd med gruppledarna om en skrivelse eller redogörelse skall medföra motionsrätt. Kommittén understryker behovet av att standardisera utskottens förenklade motionsbehandling. Kommitténs uppfattning är att förenklad beredning i första hand skall kunna tillämpas under två förutsättningar, nämligen för motioner med samma innebörd som tidigare behandlade motionsförslag , eller i fråga om förslag rörande förhållanden där beslutanderätten inte ligger hos . I förenklade motionsbetänkanden bör enligt kommittén som huvudregel endast förekomma särskilda yttranden. Kommittén föreslår inga lagändringar utan anser att de lämnade rekommendationerna bör räcka som styrinstrument. Kommittén anser att det finns ett problem för utskotten med att hinna med att behandla alla motioner som hänvisats till dem. Kommitténs uppfattning är att det är principiellt olämpligt att överlämna ärenden som väckts under den gamla till avgörande av den nya. För att lösa problemet med arbetssituationen våren före ett val föreslår kommittén att det införs en möjlighet för utskotten att avstå från att lämna betänkanden. Möjligheten skulle enligt kommittén kunna användas i undantagsfall när utskottsbehandlingen av ett ärende inte avslutats när valperioden går mot sitt slut. I motion 2005/06:K8 av m.fl. (m) begärs en ändring i 3 kap. 10 § riksdagsordningen med innebörden att motioner två gånger under ett får väckas i fråga om allt som kan komma under prövning (allmänna motionstider). Den första allmänna motionstiden pågår, om inte på förslag av talmannen bestämmer annat, från början av som inleds , september eller oktober och så länge som motioner får lämnas med anledning av budgetpropositionen. Den andra allmänna motionstiden pågår och börjar som bestämmer på förslag av talmannen. Den största fördelen med två allmänna motionstider är enligt motionärerna att ledamöternas och partigruppernas motionsarbete kan fördelas jämnare över riksdagsåret. Det är således naturligt att tänka sig att höstens motionsperiod skulle komma att koncentreras på partiernas budgetmotioner och på budgetrelaterade frågor. Mer principiellt inriktade förslag från partigrupper, kommittéer och enskilda ledamöter skulle sannolikt i stället komma att väckas under den allmänna motionstiden . I motionerna 2005/06:K7 yrkande 2 av m.fl. (kd) och 2005/08:K10 yrkande 6 av m.fl. (mp) begärs i stället en ordning där motioner får väckas när som helst . I motion 2005/06:K7 hänvisas till att när motionstiden för s.k. hemställningsmotioner i den finska (som ungefär motsvarar våra motioner med förslag om tillkännagivande till regeringen) avskaffades och ersattes med en fri motionsrätt ledde inte detta till någon ökning av antalet motioner. Ett genomförande av förslagen med fri motionsrätt kräver enligt motion 2005/06:K7 ändringar i 3 kap. 10-13 §§ riksdagsordningen enligt följande: Motioner får en gång väckas i fråga om allt som kan komma under prövning (allmän motionstid). Den allmänna motionstiden pågår, om inte på förslag av talmannen bestämmer annat, från början av som inleds , september eller oktober och så länge som motioner får lämnas med anledning av budgetpropositionen. Motioner får när som helst under väckas i fråga om allt som kan komma under prövning. Motioner med anledning av en proposition, en skrivelse, en framställning eller en redogörelse får väckas från den dag då propositionen, skrivelsen, framställningen, anmäldes i kammaren. Om en proposition eller en framställning måste behandlas skyndsamt, får , om den anser att det finns synnerliga skäl, på förslag av regeringen eller det riksdagsorgan som lämnat framställningen besluta om kortare motionstid. Om det finns särskilda skäl får på förslag av talmannen besluta att förlänga motionstiden. Motioner med anledning av en proposition, en skrivelse, en framställning eller en redogörelse måste, för att kunna behandlas tillsammans med propositionen, skrivelsen, framställningen eller redogörelsen, väckas från den dag då propositionen, skrivelsen, framställningen, anmäldes i kammaren. Om en proposition eller en framställning måste behandlas skyndsamt, får , om den anser att det finns synnerliga skäl, på förslag av regeringen eller det riksdagsorgan som lämnat framställningen besluta om kortare motionstid. Om det finns särskilda skäl får på förslag av talmannen besluta att förlänga motionstiden Om behandlingen av en proposition, en skrivelse, en framställning eller en redogörelse har uppskjutits från en valperiod för till nästa, får motioner med anledning av propositionen, skrivelsen, framställningen eller redogörelsen väckas från början av den nya valperioden Om behandlingen av en proposition, en skrivelse, en framställning eller en redogörelse har uppskjutits från en valperiod för till nästa, måste motioner med anledning av propositionen, skrivelsen, framställningen eller redogörelsen, för att kunna behandlas tillsammans med propositionen, skrivelsen, framställningen eller redogörelsen, väckas från början av den nya valperioden. Motioner med anledning av en händelse av större vikt får väckas gemensamt av minst tio ledamöter, om händelsen inte kunde förutses eller beaktas under den allmänna motionstiden eller någon annan motionstid som anges i detta kapitel. Också och (båda fp) tar i motion 2005/06:K294 upp frågan om motionstid . Motionärerna begär att riksdagsstyrelsen ges i uppdrag att föreslå de förändringar i riksdagsordningen som är nödvändiga för att pröva om allmän motionsrätt under hela riksdagsåret har de positiva effekter som inte bara denna utan flera andra motioner på samma område förutser. Försöket med fri motionsrätt under hela riksdagsåret bör kontinuerligt utvärderas för att vid prövotidens slut om det slår väl ut permanentas. Ett ytterligare alternativ förs fram i motion 2005/06:K232 av och (båda fp). Ett alternativ till ständig initiativrätt kunde enligt motionen vara att lägga in i kvartalet. ägnas då motionerandet åt frågor som ligger i anslutning till regeringens budgetförslag. Med ständig initiativrätt eller motionstiden fördelad på tre eller försvinner dramatiken kring motionerandet. får en jämnare arbetsfördelning över året, antalet motioner kan antas minska i antal och kvaliteten på desamma blir högre. () begär i motion 2005/06:K324 att allmänna motionstiden för enskilda motioner förläggs till de som följer efter att partierna lagt fram sina budgetmotioner. och (båda m) begär i motion 2005/06:K293 att motionstiden för följdmotioner förlängs från nuvarande . I motion 2005/06:K10 yrkande 2 av m.fl. begärs avslag på kommitténs förslag om att avskaffa den generella motionsrätten på skrivelser och redogörelser eftersom det missgynnar riksdagspartiers möjlighet att föra fram synpunkter på regeringens arbete. Det är även värdefullt för regeringen att få konstruktiv kritik i sitt arbete och känna till övriga partiers ståndpunkter i de specifika frågor som skrivelsen eller redogörelsen berör. anser att kommitténs förslag att behålla den nuvarande ordningen med en allmän motionstid förefaller rimlig. LO anser däremot att ledamöterna borde ha möjlighet att lämna fristående motioner under hela valperioden. Det stärker ledamöternas ställning och bidrar till en mer mångfasetterad politisk debatt. Särskilt gäller det när något viktigt politiskt inträffar. Med den nuvarande ordningen begränsas den enskilde ledamotens initiativmöjligheter, vilket onödigtvis kringgärdar demokratin. Med rätten att under hela valperioden lämna fristående motioner skulle enligt LO kvaliteten säkerligen höjas och antalet minska. Hovrätten över och pekar på att kommitténs föreslag om begränsning i motionsrätten på skrivelser och redogörelser innebär en återgång till en mer restriktiv hållning och pekar på att det kan hävdas att den nuvarande generösare hållningen i gällande rätt i fråga om motionsrätt på skrivelser och redogörelser står bättre i samklang med grundlagsregeln. Det torde dock enligt hovrätten vara svårt att på formella grunder motsätta sig den nu föreslagna inskränkningen med hänsyn till att grundlagsstiftaren själv i den ursprungliga versionen av riksdagsordningen ansåg sig kunna begränsa följdmotionsrätten för skrivelser och redogörelser. Hovrätten anser att ett klarläggande skulle vara av värde när det gäller motionsyrkanden som kan anses falla inom ramen för ett ärende som gäller behandlingen av en skrivelse eller en redogörelse. anser att kommitténs förslag när det gäller motionsrätten på skrivelser är principiellt tveksamt. Om möjlighet till tillkännagivande finns borde det också finnas en möjlighet att motionera om det. Nuvarande ordning förefaller enligt universitet inte heller att ha skapat olägenheter. Hovrätten över och understryker att förenklad behandling måste åstadkommas på frivillighetens väg och att en standardisering inte kan hindra en utskottsledamot att i det särskilda fallet ge uttryck för en särmening i utskottsbetänkandet. När det gäller förslag till beslut som ligger utanför statsrättsliga kompetens och som rätteligen inte borde ha nått utskottet har man enligt hovrätten strängt taget inte att göra med en förenklad behandling; ett sådant motionsyrkande får inte leda till sakbehandling. Den samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden vid anser att förslaget, såvitt gäller bl.a. förenklad motionsbehandling, är ett bra första steg med att frågan är om det förslår. Ett mer radikalt grepp hade enligt remissvaret varit nödvändigt. LO ställer sig avvisande till förslaget i fråga om förenklad motionshantering. Alla motioner skall ges samma möjlighet att beredas med samma grundlighet. Däremot anser LO att det inte finns något skäl för att behandla motionsyrkanden som inte ligger inom kompetensområden. Hovrätten över och pekar på att behandlingstvånget har ett nära samband med beredningstvånget och den fria motionsrätten. Denna är enligt hovrätten föga värd om utskotten kan stoppa den vidare prövningen genom att helt enkelt underlåta att avge betänkande. Förslaget att motioner kan falla är visserligen en principiell nyhet men bör kunna godtas, betingat som det är av klart praktiska skäl. Hovrätten föreslår dock vissa ändringar i den föreslagna lagtexten. anser att kommitténs förslag i denna del förefaller rimligt eftersom det är principiellt tilltalande att bara behandla ärenden väckta under pågående valperiod. universitets samhällsvetenskapliga fakultet framhåller att förslaget om att motioner som inte hunnit behandlas skall förfalla när valperioden tar slut är i många avseenden ett modest förslag. Detta förslag är dock kontroversiellt eftersom det gör avsteg från den länge omhuldade principen att varje riksdagsärende (propositioner och motioner) måste ges en saklig behandling i ett utskott. Motionsrätten är ett centralt inslag i rollen som förtroendevald, likaledes rätten att få sina förslag behandlade av ett utskott. Det förefaller rimligt att utskotten måste kunna göra prioriteringar om de skall kunna ägna mer tid åt arbetet med EU-frågorna. På så sätt ställer sig fakulteten försiktigt positiv till den begränsade reformering av motionsinstitutet som föreslår. efterlyses en redovisning av hur detta förslag stämmer överens med regeringsformens 4 kap. 3 § om en riksdagsledamots rätt att väcka förslag och utskottens "beredningstvång". Förslagets relation till regeringsformen bör belysas bättre. Är det uppenbart att det inte behövs en ändring av regeringsformen? Om det är konstitutionell praxis som ändras, bör då inte skrivningarna vara klarare på denna punkt? anser att förslaget, såvitt gäller utskottens arbetsbelastning, är ett bra första steg men att frågan är om det förslår. Ett mer radikalt grepp hade enligt remissvaret varit nödvändigt. Exempelvis hade kommittén kunnat ta större intryck av beredningsordningen i de danska, finska och norska parlamenten där utskotten kan avstå från att slutbehandla ledamotsinitiativ och därmed låta dessa ärenden falla. Det kan enligt remissvaret inte vara rimligt att den svenska skall lägga ned så mycket kraft och tid på att producera motionsbetänkanden, särskilt i ljuset av att nya uppgifter tillkommer. Yttranden från andra utskott motsätter sig enhälligt kommitténs förslag om en stupstocksliknande behandlingsform för motioner vid mandatperiodens slut. Den fria motionsrätten saknar värde om utskotten kan stoppa den fortsatta prövningen av förslagen genom att helt enkelt låta bli att avge ett betänkande. Den föreslagna lösningen är enligt utskottet ur demokratisk synvinkel helt förkastlig. majoritet tillstyrker kommitténs förslag om oförändrad allmän motionstid. Två allmänna motionstider förordas av Moderata samlingspartiets och liberalernas ledamöter. Ständig motionstid förordas av en annan minoritet, nämligen och representanter i utskottet. majoritet biträder kommitténs förslag när det gäller motionsrätten på skrivelser, medan en minoritet från och anser att den nuvarande ordningen bör behållas. tillstyrker kommitténs förslag till beredning enligt ett förenklat förfarande. När det först gäller frågan om oförändrad allmän motionstid vill utskottet understryka vad som sägs i kommitténs huvudbetänkande i fråga om utskottens behov av utrymme för delvis nya uppgifter, som behandling av EU- frågor, uppföljning och utvärdering och även fördjupade kontakter med forsknings- och framtidsfrågor. Till utskottens ökade arbetsbörda kommer att antalet fristående motioner har ökat kraftigt . Två alternativa förslag i fråga om motionstiderna har diskuterats i kommittén. Det ena innebär två allmänna motionstider och det andra en ständig motionsrätt. Enligt utskottets mening talar inte tillräckliga skäl för att något av de båda alternativen skulle bidra till att minska utskottens arbetsbörda. Utskottet är därför inte berett att ställa sig bakom något av dessa alternativ till den nuvarande ordningen och inte heller bakom förslagen om en veckas motionstid i kvartalet eller tre veckors motionstid efter det att partierna lagt fram sina budgetförslag. Utskottet är inte heller berett att förorda en förlängning av motionstiden för följdmotioner . Motionerna 2005/06:K7 yrkande 2 (kd), 2005/06:K8 (m), 2005/06:K10 yrkande 6 (mp), 2005/06:K232 (fp), 2005/06:K293 (m), 2005/06:K294 (fp) och 2005/06:K324 (c) avstyrks. Behovet av att minska utskottens arbetsbörda gör enligt utskottets mening att det nu finns skäl att återgå till den tidigare ordningen som innebar att det inte fanns någon obegränsad motionsrätt på skrivelser och redogörelser. Som Hovrätten över och pekat på står den nuvarande generösare hållningen i gällande rätt i fråga om motionsrätt på skrivelser och redogörelser visserligen bättre i samklang med grundlagsregeln att varje riksdagsledamot får väcka förslag i fråga om allt som kan komma under prövning. Som hovrätten anfört är det emellertid svårt att på formella grunder motsätta sig den nu föreslagna inskränkningen med hänsyn till att grundlagsstiftaren själv i den ursprungliga versionen av riksdagsordningen ansåg sig kunna begränsa följdmotionsrätten för skrivelser och redogörelser. Hovrätten har också pekat på att ett klarläggande skulle vara av värde när det gäller motionsyrkanden som kan anses falla inom ramen för ett ärende som gäller behandlingen av en skrivelse eller en redogörelse. Utskottet vill understryka att en ändring i nuvarande praxis inte är avsedd, utan följdförslag skall endast kunna gälla tillkännagivanden. Med anledning av vad som anförs i motion 2005/06:K10 yrkande 2 (mp) om värdet av att riksdagspartier har möjlighet att föra fram synpunkter på regeringens arbete och värdet för regeringen av konstruktiv kritik och kännedom om övriga partiers ståndpunkter vill utskottet peka på att det finns andra möjligheter, t.ex. genom interpellationsinstitutet och allmänna motionstiden, att uppnå detta syfte. Utskottet tillstyrker förslaget till ändring i 3 kap. 11 § riksdagsordningen och avstyrker motionsyrkandet. När det gäller frågan om förenklad motionsberedning gör utskottet inte någon annan bedömning än kommittén. Förenklad beredning skall i första hand kunna tillämpas på motionsförslag som i huvudsak överensstämmer med tidigare behandlade motionsförslag och på sådana som berör förhållanden där enligt gällande ordning beslutanderätten inte ligger hos . I sistnämnda fall skulle det som Hovrätten över och gjort kunna hävdas att sådana motioner inte får sakbehandlas, men det har i praxis bedömts att motionsförslagen kan innebära yrkanden om en ändrad beslutsordning. Det handlar sålunda om frågor som i och för sig skulle kunna besluta om i enlighet med grundlagen men där beslutanderätten överlåtits på regering, förvaltningsmyndighet eller kommuner. Utskottet delar kommitténs bedömning att endast särskilda yttranden bör förekomma i förenklade betänkanden. I likhet med kommittén anser utskottet dock att en reglering om det förenklade förfarandet inte nu bör införas utan att det är fråga om rekommendationer som bygger på frivillighet men borde kunna räcka som styrinstrument. Det mest ingripande förslaget från kommittén när det gäller motionsinstitutet är införandet av en möjlighet för utskotten att avstå från att lämna betänkande i alla ärenden. Det är uppenbarligen fråga om en ny praxis, och det skulle i och för sig kunna ifrågasättas om förslaget är helt förenligt med grunderna för bestämmelserna i 4 kap. 3 § regeringsformen om att varje riksdagsledamot i enlighet med vad som närmare anges i riksdagsordningen får väcka förslag i fråga om allt som kan komma under prövning och om att ärende som väcks av regeringen eller riksdagsledamot före avgörandet bereds av utskott om ej annat bestäms i regeringsformen. Emellertid saknar regeringsformen uttryckligen en bestämmelse om att ärenden måste avgöras, och den föreslagna ändringen bör vägas mot värdet främst av att en nyvald riksdag inte skall behöva behandla förslag från en tidigare valperiod med annan riksdagssammansättning. Den föreslagna ordningen har också tillstyrkts av flertalet remissinstanser. Utskottet tillstyrker kommitténs förslag i denna del men föreslår med anledning av vad Hovrätten över och föreslagit en något annan lydelse av 4 kap. 9 § och 5 kap. 10 § riksdagsordningen samt en ny tilläggsbestämmelse 4.9.2 med innebörden att utskotten i skrivelser till kammaren skall meddela i vilka ärenden betänkanden inte har avgetts. Utskottet vill också hänvisa till att kan ha anledning att närmare se över de aktuella bestämmelserna i regeringsformen. Utskottets förslag i korthet Utskottet föreslår att godkänner riktlinjerna i framställningen för arbete med forsknings- och framtidsfrågor, vilka bl.a. innebär att fördjupade kontakter med forskning och framtidsfrågor i första hand bör vara en angelägenhet för den reguljära organisationen inom och att en strategi för arbetet med forsknings- och framtidsfrågor bör utarbetas (avsnitt 5.4.4 i betänkande). Därmed tillstyrks framställningens punkt 6. Fyra motionsyrkanden om särskilda riksdagsorgan för forsknings- och framtidsfrågor avstyrks. föreslår att godkänner riktlinjer för arbete med forsknings- och framtidsfrågor (punkt 6). Fördjupade kontakter med forsknings- och framtidsfrågor måste enligt kommittén i första hand vara en angelägenhet för den reguljära organisationen i . Det är endast så som kunskaperna kan komma in i riksdagsarbetet och beslutsprocessen. Det innebär att framför allt utskotten och utskottens kanslier måste ta ett stort ansvar i detta sammanhang. anser således att det inte skall etableras några särskilda organisatoriska lösningar för forsknings- och framtidsfrågorna. Kommittén konstaterar att endast ett fåtal parlament valt att koncentrera forsknings- och framtidsfrågor till ett enda utskott eller annat parlamentariskt organ. Enligt kommitténs mening bör utskottens kontakter med universitet och högskolor, myndigheter och andra aktörer för att få adekvat information om för verksamheten relevanta forskningsresultat kunna utvecklas ytterligare. Utskotten bör också i ökad utsträckning kunna använda sig av forskningsinsatser, teknikvärdering, framtidsstudier eller andra kvalificerade analyser som led i sitt uppföljnings- och utvärderingsarbete. Hur arbetet med dessa frågor närmare bör utformas måste bli en fråga för varje utskott att avgöra med beaktande av respektive utskotts verksamhetsområde och arbetsformer i övrigt. bör vidare kunna ställa krav på regeringen att i viktigare propositioner redovisa kunskapsläget enligt forskning, teknikvärdering och framtidsstudier m.m. inom de områden som behandlas. Särskilt relevant är detta naturligtvis när det gäller sakfrågor som i sig har stark anknytning till forskning, t.ex. energifrågor, miljöfrågor och hälsofrågor. De forsknings- och framtidsdagar som genomfördes i uppfattades av flertalet deltagare som mycket givande. anser att liknande aktiviteter bör genomföras med jämna mellanrum, t.ex. . Det är enligt kommittén viktigt att ledamöterna ges utrymme att delta också i olika former av externt ordnade aktiviteter inom området forsknings- och framtidsfrågor.