bet · GT01JuU23 · 2006-03-23 00:00:00 — Vi har tagit upp frågan om den ska kombineras med deltagande i ett behandlings- eller påverkansprogram. Det anser inte utredningen, därför att villkorlig dom ska man inte ådömas om man har en problematik. Har man absolut inget problem behöver man inte heller någon behandling. Men vi menar att villkorlig dom inte är en tillräckligt ingripande påföljd för en "grov" rattfyllerist och att det inte är en påföljd som ska användas. När det sedan gäller normalgraden av rattfylleri där det bara ådöms böter föreslår vi en försöksverksamhet med möjlighet att villkora en eftergift av bötesstraffet mot att man genomgår en behandling. Förslaget kopplas också till Skellefteåmodellen. Det här är lite komplicerat, men det är ändå ett försök att få också de personer som döms för det vanliga brottet i behandling. Detta var påföljderna. Sedan har vi tittat på detta med nollgräns för narkotika i trafiken och har kunnat konstatera att den lagstiftningen fungerar bra. Fler och fler grips som går. Precis som vi hörde här behöver polisen utveckla sina arbetsmetoder och alla som går grundutbildningen behöver utbildas i det här instrumentet så att de kan göra ögonundersökningar. Vi har också tittat på det undantag som finns för narkotikaklassade preparat som är utskrivna av läkare. Vi tycker att det är ett bra undantag och att det ska finnas kvar. Det som vi tycker är det stora problemet med rattfyllerilagstiftningen är att det är så svårt att döma personer för det grova brottet. Det finns ju ingen promillegräns vad gäller de narkotiska preparaten. Det finns så många preparat att det är helt omöjligt att bestämma ett gränsvärde för varje preparat. Vi har föreslagit att man skulle kunna arbeta med att hitta en metod för att säkra bevis så att man kan döma fler personer för det grova brottet. Vi har också föreslagit att man skulle kunna titta på ett gränsvärde för just amfetamin, som är det vanligaste preparatet. Hälften av alla som döms för drograttfylleri har haft amfetamin i blodet. Väldigt många har ju väldigt mycket narkotika i blodet, och ändå dömer man dem för det vanliga brottet. Man måste arbeta med detta och kanske ge ett uppdrag till eller SKL att arbeta fram gränsvärden även för några av de narkotiska preparaten, de allra vanligaste, så att man kan döma för ett grovt brott. När det gäller vållande till annans död och vållande till kroppsskada i kombination med rattfylleribrott har uppdraget varit att titta på de lagändringar som gjordes 1994 för att se om de har fått något genomslag i rättstillämpningen. har vi möjligheten att föreslå ytterligare lagändringar om vi tycker att det behövs. Den lagändring som genomfördes innebär att om man har begått vållande till annans död ihop med rattfylleri, ska vållandebrottet bedömas som ett grovt brott som huvudregel. Straffmaximum för grovt vållande till annans död höjdes från fyra till och för vållande till kroppsskada eller sjukdom till . har man för vållande till annans död, grovt brott ihop med grovt rattfylleri kunnat döma till fängelse. När det gäller dessa lagändringars genomslag i rättstillämpningen har vi kunnat konstatera att i princip alla brott bedöms som grova. Det är väldigt sällan som det inte bedöms som ett grovt brott. dömde man oftast inte för grovt brott. Den lagändringen har absolut fått genomslag i rättstillämpningen. Också straffmätningen har fått ett bra genomslag i rättstillämpningen. dömde man för det vanliga brottet ofta till villkorlig dom och böter och för det grova brottet till kanske sex till tio månaders fängelse. Vi har tittat på ett stort antal domar. Bland domarna precis efter 1994, , dömde man för grovt brott. Men när det gällde straffmätningen var det en stor variation. var det ett halvårs fängelse eller åtta eller , och i något fall dömde man till . Det var de längsta straffen direkt efter 1994. har praxis stabiliserats, och man dömer i regel aldrig till ett kortare fängelsestraff än . I flera fall dömer man till . Under det att vi arbetade kom det rätt så många domar , så vi tog också in alla domar som kom . Där kan vi se en ytterligare skärpning av praxis på det sättet att i de allra flesta fallen dömer man till fängelse. Det finns också flera domar . Det finns en dom och en dom . Det är inte så många domar. Det är 10-20 domar . Domen gäller fallet i med en lastbilschaufför. Under det att vi arbetade kom också domen från där man bestämde påföljden till . Det är lätt att konstatera att det har skett en rejäl skärpning av straffet, och då har vi frågan om det finns behov av ytterligare lagändringar. Det skulle i så fall vara att skärpa straffen ytterligare. Där anser dock utredningen att de man kan döma till är fullt tillräckligt. Man använder ju inte hela straffskalan. Inte heller tycker vi att man ska höja minimistraffet. Detta är ett oaktsamhetsbrott, och det är utredningens uppfattning att oaktsamhetsbrott ska ha en lägre straffskala än uppsåtliga brott. Om någon uppsåtligen kör ihjäl någon annan ska brottet bedömas som dråp eller mord, och då har man den straffskalan att gå på. Vi anser alltså inte att det behövs några straffändringar i denna del. Vi har också haft frågan kring problematiken med eftersupning. I den delen har vi till en början försökt kartlägga hur ofta invändningar om eftersupning förekommer. Det finns en massa olika uppgifter - en del säger att det är mycket vanligt, andra att det nästan aldrig förekommer och så vidare. Vi har frågat och , som ju yttrar sig i de ärenden där man gör en utredning, hur ofta de har sådana utredningar, och det är i av de lagförda ärendena. Sedan har vi frågat åklagarmyndigheterna i hur många fall det blivit friande domar - detta gällde 2003 - och de har då svarat ett fall eller inget fall alls. Vi har alltså kommit fram till att det blir friande domar i 10-20 fall , eller av alla lagförda ärenden. Att det inte blir fler friande domar kan ju bero på att det aldrig väcks åtal eftersom man inte har någon bevisning. Man kan inte bara gå på de friande domarna. Vi tror ändå att problemet är lite större - men ändå inte ett särskilt stort problem. Däremot innebär invändningen att någon har druckit efteråt merarbete för polisen. Det man behöver göra när man får en sådan invändning är att ta två blodprov med . Man behöver också begära ett urinprov, vilket kanske inte alltid är så lätt, för att lyckas bevisa att personen inte har druckit efteråt utan faktiskt var berusad när han körde. I de fall då man till exempel kommer till platsen är det inte så lätt att göra den utredningen. I de allra flesta fall menar vi dock att det går att bevisa om man bara utreder ordentligt. Det är också viktigt att man utreder även om man inte har invändningen för den händelse att invändningen kommer . Det är inte sällan invändningen kommer först i domstol, i ett polisförhör eller så. Men som sagt, en lagstiftning skulle underlätta polisens och åklagarens arbete. Då har vi frågat oss om man ska lagstifta för att lättare kunna utreda brott, för det är ju detta det blir fråga om, och det anser inte en utredning full av jurister. Det krävs ett skyddsintresse för att kriminalisera, och i det här fallet finns inget egentligt skyddsintresse. Skyddsintresset skulle vara att man underlättar för dem som ska utreda, och en ny kriminalisering kan inte bygga på det. Därför föreslår vi ingen lagstiftning om eftersupning. Däremot är det väldigt viktigt att man hittar de här metoderna med två blodprov och ett urinprov så att man säkrar bevisning. Vi har också haft några frågor om sekretess. Ska polisen ges möjlighet att ta del av blodprov som tagits inom sjukvården för att utreda misstänkta rattfylleribrott? Det är ett problem som man har om någon är med om en trafikolycka och tas in på sjukhus. Sjukhussekretessen gör då att polisen inte får ta del av blodprovet. Den sekretess som finns inom hälso- och sjukvården är starkare. har vi föreslagit att polisen ska få möjlighet att begära blodprov i samband med en trafikolycka även om skälig misstanke om brott inte föreligger. Det är ju det som är problemet: Misstänker man inget brott kan man inte heller begära en utredning. Vi föreslår dock att det inte ska krävas skälig misstanke, utan om någon har varit med om en trafikolycka ska man ändå kunna begära ett blodprov. Då kommer man runt det, och så får man ändå en utredning. Sedan har vi en fråga till om sekretess, och det är sekretessen för personal inom hälso- och sjukvården och som i sitt arbete får kännedom om att en person som de träffar är påverkad av alkohol eller droger och sedan ska köra därifrån, eller som de ser köra därifrån. Uppgiften att personen är berusad har man fått i sitt jobb och omfattas av sekretess, och därför kan man inte ringa till polisen eller någon annan brottsutredande myndighet. Där föreslår vi en sekretessbrytande regel i sekretesslagen. Vi anser att det är rimligt att man ändå kan kontakta myndigheterna när man vet att en påverkad person sätter sig i bilen för att köra. Vidare har vi haft hela frågan om sjöfylleri. Det är ju inte en fråga som berör er i första hand, men jag tänkte bara nämna den. Det har ju gällt huruvida man ska införa en nedre promillegräns på sjön, och det har utredningen föreslagit. Vi föreslår en promillegräns på sjön om 0,2 för det vanliga brottet, och där undantar vi båtar som är och inte kan köra fortare än sju knop. De allra minsta fartygen ska alltså inte omfattas. Regeln ska gälla i alla farvatten, både för den som framför fartyget och för den som fullgör en uppgift av väsentlig betydelse på båten. Det är samma regel som finns . Sedan föreslår vi också att ska kunna hjälpa polisen och ta rutinmässiga prov på sjön. Även polisen ska få den möjligheten; det har de inte . Man ska kunna ta rutinmässiga alkoholutandningsprov och även bevisprov till sjöss. Det var den sista stora frågan. Sedan har vi haft en massa andra små frågor som vi har tittat på i betänkandet. Vi har lämnat lite olika förslag om hur man kan arbeta förebyggande, om polisens arbete, om brottsoffer och andra saker, men jag går inte in på det. Ordföranden: så mycket! Det var intressant. går ordet till kriminalvården. Hur förhindrar kriminalvården återfall i rattfylleri? , Kriminalvården: Jag får börja med att tacka för att kriminalvården får komma och inte är bortglömd, som vi är i en del fall. När det gäller att förhindra återfall i rattfylleribrott är nog den absolut bästa återfallsförebyggande insatsen Skellefteåmodellen. Vi får tacka för de insatserna och för att man sprider modellen med samverkan i landet. Precis som sade förut är det just när man upptäcks och fångas upp som motivationen är som störst. Vi fick höra lite snabbt om de påföljder som kriminalvården har att verkställa för olika typer av rattfylleridomar. En sådan är alltså skyddstillsyn med kontraktsvård. 438 personer dömdes till skyddstillsyn med kontraktsvård 2004 - de siffror jag lämnar nu gäller 2004, för de är de säkraste. Det totala antalet kontraktsvårdsdomar var 1 368. Ungefär en fjärdedel av dem som får kontraktsvård får det alltså för rattfylleribrott. Den stora gruppen rattfylleridömda får som vi hörde förut IÖV, intensivövervakning. Det var 2 600 som på det sättet avtjänade sitt fängelsestraff 2004, varav 1 600 var rattfylleridömda. Sedan har vi fängelse, och där har vi 1 400 som dömdes till fängelse för rattfylleribrott och avtjänade det i fängelset. Merparten av dem, ungefär 1 000, hade korta fängelsestraff. Slutligen har vi påföljden villkorlig dom med samhällstjänst, och den har inga insatser - alla de andra tre påföljderna har ju olika former av insatser. Jag ska återkomma till dem. Vilka trender har vi då haft när det gäller brotten? Den här bilden visar huvudbrott för de klienter som tagits in i fängelse. Rattfylleribrotten är alltså inte de flesta, utan det är tillgreppsbrott och våldsbrott. Utvecklingen är en ökning av rattfylleribrotten. Som vi har hört i olika redovisningar är ökningen merendels drograttfylleri, men också de klienterna är ju alkoholpåverkade. Det finns ett blandmissbruk. Det finns alltså all anledning att inte glömma bort alkoholrestriktionerna, som vi har minskat . Tillgången till alkohol har ju ökat enormt. Också alkoholkonsumtionen har ökat väldigt mycket, till över ren alkohol. Då har vi också räknat in både smuggelsprit och hemtillverkad sprit i konsumtionen. Det har också funnits en koppling, som också var inne på, mellan alkoholkonsumtion och rattfylleribrottslighet. Vi ser alltså en ökning av rattfylleribrotten. Vi kan då titta på kontraktsvården, som också ligger som ett förslag, och se hur den utvecklingen ser ut för just rattfylleridömda. Vi ser att den sjunker de här åren. Det är alltså färre som får kontraktsvård . Kontraktsvård är ju att kriminalvården köper behandling av en vårdgivare. Man döms till skyddstillsyn med föreskrift om kontraktsvård, och om kontraktsvården bryts finns också i bakgrunden ett fängelsestraff som motsvarar det straffvärde som brottet har inneburit. Om man inte sköter sin kontraktsvård och fullföljer behandlingen bryts kontraktsvården och man återförs till fängelse. På samma sätt är det med intensivövervakningen. Intensivövervakning med boja kan man få om man har ett fängelsestraff upp , och då avtjänar man detta i hemmet, påbojad och klockad varje minut. Kommer man för tidigt eller för sent hem från jobbet går larmet till frivården. Det är en oerhörd kontroll. Frivården kommer också på hembesök oanmäld och tar utandningsprov eller urinprov. Jag ska sedan återkomma till återfallen inom de här olika grupperna. Kriminalvården köper kontraktsvård för . Vi använder ungefär 180 olika vårdgivare i olika delar av . Vanligtvis är det en kombination av öppenvård och slutenvård. Man inleder kanske någon månad med ett tolvstegsprogram, och man har sedan uppföljning . Vanligtvis är det alltså behandling enligt tolvstegsmetoden, men det finns också andra behandlingshem. Kontraktsvård måste man säga ja till. Man måste vilja ha kontraktsvård. Ett exempel när man kommer in i fängelse är rattfyllerianstalten Östragård. Den kom till 1994 och skulle ta hand om alla socialt välfungerande alkoholmissbrukare som vi skulle ta in för rattfylleribrott. Sedan införde vi intensivövervakning med boja, och då fick alla dessa socialt välanpassade alkoholister i stället avtjäna sitt fängelsestraff med boja. Kvar fick vi andra personer som dömdes för rattfylleri och även sådana som avbrutit sitt bojbärande. Det är alltså en väldigt tung grupp alkoholmissbrukare och blandmissbrukare som vårdas i fängelset på korta fängelsestraff. På Östragård har vi 110 platser. Genomströmningen är mycket stor - tusen intagna . Vi kan se att deras hälsoläge är oerhört allvarligt. Detta är alltså en grupp som egentligen skulle vårdas för sina olika sjukdomar. Egentligen skulle de nog ha varit omhändertagna för LVM-vård. Vi brukar ha fyra fem rullstolsbundna. De intagna vårdas på anstalten två och två. Förut bodde de ibland fyra och fyra, och är det överbefolkning. Det är alltså ett väldigt svårt uppdrag. De har ett stort omvårdnadsbehov. De kommer in alkoholpåverkade, narkotikapåverkade och tablettpåverkade och ska avgiftas, och de har korta straff. Vad Östragård gör är att ta hand om dem. Vi genomför naturligtvis en massa akutsjukvård. Vi samarbetar med vårdcentraler och andra instanser inom hälso- och sjukvården och med . Vi avgiftar alla. Vi har en policy i kriminalvården att avgifta alla med bensodiazepinberoende. Sedan försöker vi arbeta med verkställigheten av straffet. Hinner vi gör vi också en kartläggning av deras vårdbehov. Vi arbetar med de behandlingsmetoder som vetenskapen har visat har störst effekt, metoder med kognitiv påverkan, och också tolvstegsmetoden som jag förmodar att ni känner till. Eftersom det är korta strafftider har vi också korta program. Vi har också en arbetsträning med skapande inslag. Faktiskt går alla som vistas där igenom de här korta insatserna - en enormt ambitiös insats utifrån de förutsättningar som finns på anstalten. Vi har bara hälften av den personal man har på ett LVM-hem. Vi har det också mycket trångt och har väldigt svårt att differentiera. Uppdraget är alltså svårt. Men vi gör verkligen det som går att göra; det är min bedömning som gammal missbruksbehandlare. Ett annat exempel på vad kriminalvården gör är ett kontraktsvårdsprogram som drivs av frivården i - lite grann en sådan modell som vi hörde att vi skulle försöka sprida i resten av . Det är ett rattfylleriprogram i som alla i frivården samarbetar kring. Det inleds med att man testar alkoholvanorna och bedömer vårdbehovet, och sedan skriver man ett avtal med klienten om att han eller hon ska gå igenom rattfylleriprogrammet. I programmet ingår undervisning om alkohol, om medicinska verkningar, om verkningar för familj och arbete, om vad det finns för behandlingsalternativ förutom detta om man behöver mer samt också om alkohol och trafik. Man har gruppsamtal och motivationssamtal. Man har regelbundna kontroller med blodprov och utandningsprov, och man har också Antabusförskrivning vid behov. Man använder nyktra alkoholister och AA som behandlingsmetod. Jag ska avsluta med återfallsprocenten för olika brott. För kontraktsvårdsalternativet - och då är det återfall efter frigivning - är det återfall. Efter IÖV är det , alltså . Jag vill bara påpeka att jag ansluter mig till det här förslaget. Ju färre gånger man kommer in i fängelse, desto bättre är det. Ju mer man kan arbeta med kontraktsvård för denna svåra grupp av missbrukare, desto bättre är det. Straffskärpningar hjälper inte den här gruppen, utan vad det handlar om är upptäcktsrisk och behandlingsinsatser. Ordföranden: för det! Då går vi över till frågorna. Jag vill börja med dem som anmälde sig under förra avsnittet, så jag lämnar först ordet till . (): Jag har två frågor. Kriminalvården avslutar med att säga att det inte hjälper med straffskärpning. Jag skulle vilja fråga och kanske NTF vad ni anser om detta. Är det en straffskärpning som behövs i de här sammanhangen? Sedan har jag en fråga som är något annorlunda och som jag vill rikta till biltillverkarna, och : När kan alkolås vara en del av standardutrustningen i bilar, eller i alla fall något man kan köpa till utan att det är krångligt? upplever de som vill ha ett alkolås i sina bilar att det är relativt krångligt att få detta. Det är mycket förhandlande och diskuterande. När kan man vänta sig att detta ingår i något slags businesspaket eller vad det nu kan vara? : Jag ska svara mycket allmänt när det gäller straff och upptäcktsrisk. Straffet betraktas ju rent allmänt som samhällets norm för om något är allvarligt eller inte. Det som anses styra människors handlande allmänt när det gäller trafik är dock upptäcktsrisken. Dubblerar man den får man större effekt än om man dubblerar straffet. Naturligtvis hänger de dock ihop på något sätt. Vi på har, mycket i samarbete med polisen och andra, försökt få upp det som på fint språk heter den subjektiva upptäcktsrisken. , NTF: Vi har väl inte direkt sagt att man ska skärpa straffen. Däremot tycker vi att domstolarna ska ta ett större ansvar. Detta att jobba med Skellefteåmodellen tycker vi är alldeles lysande. På något sätt måste de här människorna också få hjälp. Det vi har sagt är att vi tycker att man även skulle använda den övre delen av straffskalan och inte alltid ligga på lägsta nivå. Det har vi varit kritiska till. , Bil : Jag tackar för frågan. Det gällde alltså när man skulle kunna tänkas kunna köpa till alkolås i bilarna. Det kan man faktiskt göra . Vad det då i första hand är fråga om är utrustning som är lokalt monterad i och påbyggd bilens elektronik. Om detta ska integreras fullt ut i bilens elektroniska system fordras dels att man har en standard för hur alkolåsen ska definieras, vilken avgränsning man har för dem, dels att tillverkarna ges tid för att kunna bygga in dessa system i bilarna. Då talar vi oftast om en lösning för hela Europamarknaden. Det är med andra ord ett direktiv som ska hantera den här frågan. (): Jag har en fråga på det senaste och en på det som var tidigare. Vi hörde från utredningens sekreterare att man inte föreslår några ändrade straffskalor. fick vi höra att brottet grovt rattfylleri som leder till grovt vållande till annans död kan ge fängelse men i snitt ger fängelse. Det längsta straff som utdömts, när en hel familj i kördes ihjäl, var fängelse, alltså halva straffet. Har utredningen tittat på några andra möjligheter för att hela straffskalan ska kunna användas, kanske några försvårande omständigheter som man skulle kunna ändra eller något annat? Det finns ju en anledning till att reaktionerna från allmänheten har blivit väldigt starka när korta straff har dömts ut för denna typ av brott. Den andra frågan, som jag hade kvar , var till polismästaren. Vi fick höra att ganska många av utandningsproven görs av närpolisen. vet vi att närpolisorganisationen i många delar av vårt land mer eller mindre läggs ned. Vi har fått större närpolisdistrikt och färre närpoliser, och över hundra polisstationer har lagts ned. Även om det är socialt oaccepterat att köra rattfull vet vi att det utanför städerna finns kända fyllestråk där man kan köra hem "säker", utan att träffa på några poliser. Finns det inte en risk, med en sämre närpolisorganisation, att rattfylleribekämpningen framför allt på landsbygden försämras? : På frågan varför man inte använder hela straffskalan - för det kan man väl säga är din fråga - kan jag bara svara att domstolarna generellt, när man har ett gradindelat brott och kommer upp på det grova brottet, ofta ligger nära straffminimum. Man använder väldigt sällan den övre delen av straffskalan. Det gäller inte bara detta brott; så är det generellt med alla typer av brott - förutom narkotikabrott, som också alltid kommer upp i den allmänna debatten. Den övre delen av straffskalan är normalt sett avsedd för mer exceptionella fall av det särskilda brottet. Vad gäller detta brott, grovt vållande till annans död, ska det i så fall vara en busschaufför som kör ihjäl en hel buss, om du förstår hur jag menar. Det är så här man tillämpar straffskalorna, och vi har skrivit om det i betänkandet. Jag tror också att regeringen har börjat titta på frågan om man generellt ska tillämpa större delar av straffskalan. Man har gett ett sådant uppdrag till riksåklagaren. Om vi skulle göra något annat just här skulle det dock inte stämma överens med hur det ser ut när det gäller andra typer av brott. : Det pågår ju lite olika saker i som gäller just närpolisen. Det är dock inte min uppfattning att man kan sätta likhetstecken mellan att det pågår förändringar av närpolisorganisationen och att polisen generellt centraliseras. Antalet polisstationer och polislokaler har antagligen blivit mindre i , men det innebär inte att de platser som tidigare hade polislokaler och polisstationer nu plötsligt är utan polis. Som jag sade tidigare är det tvärtom så, i synnerhet med våra mobila bevisinstrument, att strategin för hur polisen tar sina utandningsprov mycket bygger på att polisen kan dyka upp var som helst när som helst. Förändringen av närpolisorganisationen innebär alltså absolut inte att människor i glesbygden kan känna sig trygga. (): Jag har ett antal frågor, först angående anmälda brott kontra lagföringar. När det gäller anmälda brott, är detta huvudsakligen brott som polisen uppdagar? Hur stor är andelen där medborgare anmäler så att polisen kan ingripa? Finns det någon ökning respektive minskning i att människor runtomkring reagerar på andra människors rattfylleribeteende? Om vi talar om lagföringar är det ju inte en särskilt bra uppklaringsprocent när det gäller anmälda brott. Hur ser det ut för rattfylleri? Är det högre uppklarningsprocent, det vill säga blir det fler lagföringar, när det gäller rattfylleribrott? sade att det fanns ett mörkertal när det gäller antalet dödade i trafiken med alkohol i kroppen. Vet man inte exakt hur många av dem som dör när de kör bil som har alkohol i kroppen? Det borde inte vara något mörkertal där.