bet · GT01MJU16 · 2006-04-06 00:00:00 — Mot bakgrund av det anförda samt med hänsyn till att frågan om rovdjursstammarnas utveckling skall utredas enligt vad som framgår ovan föreslår utskottet att motionerna MJ440 (m) yrkande 8 och MJ449 (mp) yrkande 23 lämnas utan vidare åtgärd, till den del de inte kan anses tillgodosedda. Jakt på gäss och jakt på morkulla Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker, huvudsakligen med hänvisning till gällande regelverk, en motion (m) om jakt på grågäss och kanadagäss samt två motioner (s, m) om jakt på morkulla. Jämför reservationerna 17 (m) och 18 (m, c). I motion MJ310 (m) yrkas att hela skall ha allmän jakttid på grågäss och kanadagäss samt att samma datum för jaktstart skall gälla i hela . I skälen för motionen anförs att jakten på kanadagäss i norra inleds att jämföra med i de södra delarna av landet. Detta trots att kanadagässen är väl utvecklade och börjat samlas för flytten söderut. Det har då redan lämnat många områden i norr. Jakt på grågäss är i norra endast tillåten längs - inom från havet - med start . Grågässen flyttar redan tidigare än kanadagässen och jagas i praktiken knappast alls i norra , medan de utsätts för mer eller mindre obegränsad skyddsjakt på övervintringsmarkerna, där de betraktas som ett problem. En tidigare jaktstart på gäss i hela norra skulle ge lokalbefolkningen möjlighet att skatta gässen innan de flyttar. När det gäller morkulla var innan medlemskap i jakt tillåten från första måndagen . har med hänvisning till EU förbjudit denna jakt. Enligt motion MJ487 (m) yrkande 19 kan dock sådan jakt bedrivas, även med beaktande av gemenskapsrätten, varför möjligheten att bedriva jakt på morkulla på tider då den traditionellt jagats bör återinföras. I motion MJ561 (s) anförs att jaktstarten på morkulla flyttades till då det antogs att avskjutningen var för stor. Så var emellertid inte fallet utan minskning berodde på andra faktorer. Morkullan är en flyttfågel och har börjat röra sig söderut. Jakttiden bör återigen bli från första måndagen och vara då hanarna ringar in sina revir och flyger bestämda sträckor i luften. Från har inhämtas att bestämmande för jakttiden på gäss har varit häckningstiderna. Utgångspunkten är att häckningen skall vara klar och ungarna utflugna innan jakt får förekomma. Gässens häckning styrs delvis av islossningen. Då denna startar senare i norra börjar också jakten senare där. Med det anförda avstyrker utskottet motion MJ310 (m). I betänkande 2004/05:MJU7 uttalade utskottet följande beträffande jakt på morkulla. När det gäller morkulla har utskottet tidigare redovisat (bet. 2001/02:MJU18 och 2002/03:MJU9) att i de sex nordligaste länen den allmänna jakttiden efter morkulla löper från till . I övriga delar av landet får morkulla jagas till . Som utskottet anförde (bet. 1999/2000:MJU17) beslutade regeringen att pågående försök med sommarjakt efter morkulla inte skulle förlängas. En utvärdering av försöken, som hade pågått , visade sig inte uppfylla vare sig svenska krav eller bestämmelserna i . Utvärderingen gav också vid handen att avskjutningen var mer än fyra gånger större än vad man tidigare förmodat. Utskottet avstyrker till följd av det anförda motionerna MJ487 (m) yrkande 19 och MJ561 (s). Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker en motion (c) om att säl bör betraktas som en resurs samt en motion (m) om skyddsjakt på vikaresäl. Utskottet hänvisar till gällande regelverk och pågående arbete på området. Jämför reservation 19 (m). Det finns enligt motion MJ585 (c) yrkande 14 (delvis) möjlighet att säl kan bli en värdefull resurs som ger ekonomiskt tillskott för kustbefolkningen genom produkt- och livsmedelsutveckling. borde således inte betraktas enbart som ett skadedjur utan i stället som en resurs som kan tas till vara och ge ett värdefullt ekonomiskt tillskott åt kustbefolkningen. Enligt motion MJ285 (m) yrkande 1 anser många kustbor att det är vikaresälen, och inte gråsälen, som orsakar fisket störst problem. Denna art har enligt många också en numerär som gör att stammen skulle tåla en omfattande skyddsjakt. Sådan jakt hindras dock av byråkrati kring vikaresälens skyddsstatus. Om fiskets problem med sälskador skall kunna kontrolleras genom skyddsjakt på säl, måste även jakt på vikaresäl tillåtas i dess nordliga utbredningsområde. beslutade om skyddsjakt på 170 sälar för . Omfattningen av skyddsjakten baserar sig på svenska forskningsresultat och på verkets förvaltningsplan för hur omfattande skyddsjakt som beståndet tål. Denna förvaltningsplan är under revidering och en ny beräknas fastställas senast . Vidare har Helsingforskonventionen om skydd för miljö (Helcom) ratificerats av . Eftersom ansvaret för förvaltningen av gråsälarna delas av samtliga Östersjöstater sker den nationella förvaltningen av sälarna med beaktande av Helcoms rekommendationer. Helcom utfärdade en rekommendation 1988, i vilken medlemsstaterna rekommenderades att upphöra med all jakt efter säl. meddelade Helcom ett beslut i vilket denna linje i viss mån reviderades. Beslutet innebar att medlemsstaterna visserligen inte heller i fortsättningen bör bedriva jakt efter säl, men att vissa undantag nu medges för att bl.a. bedriva viss jakt efter gråsäl norr om N i skadeförebyggande syfte. Arbete pågår med en omarbetning av rekommendationen . Syftet med denna omarbetning är att få internationell acceptans för en jakt som ryms inom nuvarande populationsstorlek (jfr bet. 2004/05:MJU3, s 124 f.). På grund av det anförda avstyrker utskottet motion MJ585 (c) yrkande 14 (delvis). Utskottet har från inhämtat att det finns uppgifter om att vikaresälen har påverkan på fisket men forskningsresultat saknas . Vikaresälen är mer anonym i sitt beteende än gråsälen, och det är exempelvis svårare att se att en vikaresäl tagit fisk från fiskeredskap då den skadar redskapen mindre än gråsälar gör. Visst arbete med att närmare undersöka frågorna har påbörjats. Det kan tilläggas att vikaresälen inte på samma sätt som gråsälen har återhämtat sig efter att dess numerär har påverkats av miljögifter. Utskottet anser inte att det är påkallat med ett riksdagsuttalande i frågan och föreslår att motion MJ285 (m) yrkande 1 lämnas utan vidare åtgärd. Jakt och viltvård m.m. Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker en motion (s) om att statens upplåtelser av jakt och fiske bör hanteras av , en motion (m) om jaktens och viltvårdens allmänna betydelse och en motion (m) om jaktmöjligheter för rörelsehindrade. Utskottet hänvisar huvudsakligen till gällande regelverk och det pågående arbetet. Jämför reservation 20 (m). I motion MJ345 (s) omtalas den svenska naturens framtida potential för svensk turistnäring och för skapandet av många arbeten i glesbygd. Många lokala entreprenörer har dock svårt att utveckla jakt- och fisketurism eftersom det är svårt att få tillgång till jaktmarker och fiskevatten. Statens marker är utarrenderade på väldigt långa kontrakt och sköts av många olika aktörer. Det kan också nämnas att förvaltningskostnaderna för länsstyrelsernas jakt- och fiskeupplåtelser på statens marker lär vara dubbelt så höga som i . Sammantaget bör alla statens jakt- och fiskeupplåtelser hanteras av och på ett sådant sätt att möjligheten för ungdomar, lokalbefolkning samt svenska och utländska besökare att jaga och fiska underlättas. I motion MJ487 (m) yrkande 1 efterlyses ett tillkännagivande att jakt och viltvård är det bästa sättet att hålla viltstammen livskraftig. Rekryteringen av nya jägare är enligt motionärerna väsentlig för framtiden. Jägarens roll behöver därför förtydligas och legitimeras i allmänhetens ögon. I motion MJ487 (m) yrkande 4 krävs att det skall finnas en möjlighet för rörelsehindrade att jaga från motordrivet fordon. Det krav som finns på uppgift om vilket vilt som planeras jagas eller hur många djur som planeras fällas bör också tas bort. Jaktförordningen bör därför ändras i dessa avseenden. Av näringsutskottets betänkande 2004/05:NU13 framgår att regeringen framhållit att den offentligt ägda marken utgör en tillgång som ger särskilda möjligheter att utveckla naturturism och naturvård. De statliga markförvaltarna har därmed en roll i att fortsätta utveckla naturturismen på den statliga marken. Målsättningen när turism utvecklas på det statliga markinnehavet är att den bör bidra till den lokala ekonomin, dvs. den lokala utvecklingen. Sveaskog AB:s uppdrag har vidgats till att också omfatta naturturism i syfte att nyttja statens mark bättre och skapa arbetstillfällen i glesbygd (regeringens skrivelse 2001/02:173). Utskottet har inhämtat att har startat ett nytt dotterbolag, . Dotterbolaget skall ha rollen att driva utvecklingen av naturturism på statens marker för att underlätta för lokala entreprenörer att etablera lönsamma företag inom naturbaserad turism. Syftet är att skapa arbeten och tillväxt genom att ta vara på den svenska naturen. Bolaget har också uppgiften att tillgängliggöra marker genom jakt- och fiskekort samt för att administrera befintliga jakt- och vattenupplåtelser. Utskottet bedömer på grund härav att motion MJ345 (s) får anses tillgodosedd och avstyrker motionen. När det gäller jaktens och viltvårdens betydelse för viltstammarna skall enligt riktlinjer alla växter och djur, som finns naturligt i landet, långsiktigt bevaras i livskraftiga bestånd, och naturen skall också kunna nyttjas på ett hållbart sätt (se bet. 2004/05:MJU7 s. 35). Viltvårdens intressen vägs mot allmänna och enskilda intressen, t.ex. jakt och intresset att få skinn och kött mot fågelskådning och andra naturupplevelser. styrs av jaktlagstiftningen, där det finns bestämmelser om både jakt på mer allmänna arter och om skyddsjakt på vilda djur som ännu inte finns i livskraftiga bestånd. Från har inhämtats att det på området finns jaktorganisationer som bedriver opinionsbildning och informerar om jakt. Utskottet bedömer att syftet med motion MJ487 (m) yrkande 1 får anses i allt väsentligt tillgodosett och avstyrker därför motionen. Beträffande jaktmöjligheter för rörelsehindrade får enligt 31 § första stycket jaktlagen jakt inte ske från motordrivna fortskaffningsmedel, och sådana får inte heller användas för att söka efter, spåra, förfölja eller genskjuta vilt, för att hindra vilt att undkomma eller för att avleda viltets uppmärksamhet från den som jagar. Syftet med bestämmelsen är att förbjuda användning av metoder som avleder viltets uppmärksamhet från den jagande eller underlättar jakten på ett sätt som kan göra att användningen inverkar till den jagandes fördel. eller kan, beroende på vilken viltart jakten avser, med stöd av 21 § jaktförordningen (1987:905) i det enskilda fallet medge undantag från förbudet i 31 § jaktlagen. I samband med tidigare riksdagsbehandlingar av ett likalydande motionsyrkande inhämtade utskottet att frågan om en sådan ändring av 21 § jaktförordningen, att permanenta rörelsehinder hos en person skall utgöra skäl för undantag från bestämmelsen i 31 § jaktlagen om förbud mot att bedriva jakt från motordrivet fortskaffningsmedel, bereddes inom (bet. 2004/05:MJU7 s. 29). Syftet med motionen bedömdes därför komma att bli tillgodosett utan något särskilt uttalande från sida. Utskottet har erfarit att arbetet med förordningsändringen planeras bli slutfört så att ändringen kan träda i kraft . Utskottet förutsätter att frågans fortsatta handläggning kommer att ske utan onödigt dröjsmål. Då det är lämpligt att avvakta den fortsatta beredningen inom föreslår utskottet att motion MJ487 (m) yrkande 4 lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Skyddsjakt med tillstånd, punkt 1 (v, mp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om ändring av 27 § jaktförordningen. Därmed bifaller motion 2005/06:MJ325 yrkande 2 och avslår motionerna 2005/06:MJ363, 2005/06:MJ459 yrkande 2, 2005/06:MJ476 yrkande 2, 2005/06:MJ529 yrkandena 6 och 7 samt 2005/06:N243 yrkande 15 i denna del. Enligt vetenskaplig expertis är den svenska vargstammen genetiskt utarmad. Detta får till följd att tillväxten minskar, vilket vi kunnat se , samt medfödda defekter och ökad känslighet för sjukdomar. nådde en finsk varg, bärande på från den skandinaviska vargstammen avvikande varianter av gener, byn i . Ingen annan varg med finsk-rysk härstamning hade nått så långt söderut . Efter beslut av sköts vargen . Verket åberopade särskilt 27 § jaktförordningen som i första stycket lyder: "Om det behövs för att förhindra att björn, varg, järv, lo, säl eller örn orsakar skador får ge tillstånd till jakt. Detsamma gäller om ett enskilt djur av arterna björn, varg, järv, lo eller örn orsakar allvarliga skador eller olägenheter." Skulle det ha gällt fler djur än ett enda hade således inte kunnat använda denna paragrafs andra mening. I stället hade 23 a § jaktförordningen måst användas och då hade inte skyddsjakt kunnat tillgripas eftersom vargen inte vållat allvarlig skada eller hotat mänsklig hälsa eller säkerhet. skriver i sitt skyddsjaktsbeslut från : "De skador på tamdjur som vargen har orsakat är sammantaget inte så allvarliga att det i sig kan motivera ett beslut om skyddsjakt med stöd av 23 a §, punkt 3, jaktförordningen och artikel 16 1. b) i Art- och habitatdirektivet." "Med stöd av 27 § jaktförordningen kan ge tillstånd till jakt om ett enskilt djur av arterna björn, varg, järv, lo eller örn orsakar allvarliga olägenheter. bedömer att den aktuella vargen, genom att uppehålla sig i och i närheten av byn , förorsakat sådan allvarlig olägenhet som avses i 27 § jaktförordningen." Lagstiftaren har säkerligen menat att man kan vara mindre restriktiv när det gäller ett enskilt djur än flera djur. Detta är ett logiskt sätt att resonera utom för vargar med fördelaktig genuppsättning, som skulle kunna motverka den allvarliga inaveln, vilket var fallet med Ringvattnetvargen. När det gäller vargstammen i kan ett enskilt djur som bär på avvikande gener vara värt motsvarande flera 10-tals individer. Jaktlagstiftningen tar alltså ingen hänsyn till vilket djur som skjuts. I rovdjurspropositionen (s. 42, näst sista stycket) står att läsa: "För att ett genetiskt utbyte skall kunna äga rum mellan den skandinaviska och den finsk-ryska vargstammen, måste vargar kunna röra sig från gränsen till och till det område där huvuddelen av den skandinaviska vargstammen finns. Ett sådant utbyte är av största vikt för att den skandinaviska vargstammen inte skall bli genetiskt utarmad. Stor restriktivitet bör därför gälla för skyddsjakt på ensamgående vargar i dessa områden. Ensamma vargar medför erfarenhetsmässigt heller inte samma problem för rennäringen som revirhållande familjegrupper." kan fler finska invandrare med unika gener komma att skjutas med stöd av 27 § jaktförordningen. Resultatet blir ökad inavel i den svensk-norska vargstammen, vilket förr eller senare kommer att leda till dess utrotning. Det är därför av största vikt att de få invandrare som faktiskt lyckas ta sig söderut i från och tillåts leva och blanda sina gener med vargar från kärnområdet. Eftersom skrivningen i rovdjurspropositionen, ovan, inte räcker för att skydda dessa vargar måste 27 § jaktförordningen ändras så att det inte ges utrymme att bevilja skyddsjakt på enstaka individer som inte uppfyller villkoren i 23 a § jaktförordningen. Som förslag skulle 27 § t.ex. kunna ha följande lydelse: "Om det behövs för att förhindra att björn, varg, järv, lo eller örn orsakar allvarliga skador får ge tillstånd till sådan jakt som beskrivs i 23 a §. Om det behövs för att förhindra att säl orsakar skador får ge tillstånd till jakt. får i fall som avses i första meningen föreskriva att beslut om jakt på björn och lo får meddelas av . Sådana föreskrifter får endast avse län med fasta stammar av björn och lo." Detta bör ges regeringen till känna. Skyddsjakt med tillstånd, punkt 1 (kd, c) av () och von der Esch (kd). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om ändring av 27 § jaktförordningen. Därmed bifaller motion 2005/06:MJ529 yrkande 6 och avslår motionerna 2005/06:MJ325 yrkande 2, 2005/06:MJ363, 2005/06:MJ459 yrkande 2, 2005/06:MJ476 yrkande 2, 2005/06:MJ529 yrkande 7 och 2005/06:N243 yrkande 15 i denna del. På flera håll har vargstammen vuxit sig så stark att den utgör ett direkt hot mot lokalbefolkningens möjligheter att leva ett normalt liv. Det måste därför bli möjligt att, där vargens framfart medför stora negativa konsekvenser för de berörda, reglera vargstammen genom någon form av skyddsjakt. Jag anser därför att bör kunna ge länsstyrelserna möjlighet att ge tillstånd till skyddsjakt - en skyddsjakt av avlysningskaraktär - enligt 27 § jaktförordningen (1997:905) i enlighet med vad som är fallet när det gäller björn och lo. Lokala och regionala myndigheter bör också få fatta beslut om skyddsjakt eller andra åtgärder när lokala problem uppstår. Detta bör ges regeringen till känna. Licensjakt på varg, punkt 2 (m) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om licensjakt på varg. Därmed bifaller motion 2005/06:MJ487 yrkande 12 och avslår motionerna 2005/06:MJ251 yrkande 5 och 2005/06:MJ542 yrkande 4. Vi anser att det bör göras möjligt att bedriva skyddsjakt, reglerad licensjakt eller avlysningsjakt på varg. bör kunna ge större möjlighet till skyddsjakt - en skyddsjakt av avlysningskaraktär - enligt 27 § jaktförordningen (1987:905). Jaktvårdskretsarna i varje kommun bör vara de som samordnar jakten över större områden. En sådan begränsad licensjakt bör tillåtas i områden med stark koncentration av varg. Av den anledningen är det rimligt att ett visst antal djur får skjutas i dessa områden. Detta skulle bidra till att minska känslan av vanmakt hos de människor som känner sig drabbade. Detta bör ges regeringen till känna. Licensjakt på varg, punkt 2 (kd) av von der Esch (kd). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om licensjakt på varg. Därmed bifaller motion 2005/06:MJ542 yrkande 4 och avslår motionerna 2005/06:MJ251 yrkande 5 och 2005/06:MJ487 yrkande 12. Få jaktfrågor engagerar så många medborgare - jägare och icke-jägare - som rovdjursfrågan. De som bor i de alltmer omfattande områdena med stora bestånd av de större rovdjuren är oftast mycket kritiska mot den av antagna rovdjurspolitiken. Sannolikheten att befolkningen i rovdjurstäta områden skall kunna acceptera närvaron av rovdjuren ökar om myndigheter och politiker lyssnar och tillgodoser de krav på förändringar som finns. Sedan beslutet fattades i har alltfler tamdjur skadats eller dödats av varg. Väl känt är alla angrepp särskilt i och men också i andra regioner i landet. Rättsfall i och har gett nytt bränsle i debatten. Rovdjursforskare menar att dessa problem kommer att öka i områden med en tät vargstam. Detta gäller i synnerhet vars vildmark troligtvis hyser de flesta vargarna i landet. Med den utveckling vi har av vargens förökning, enligt vissa forskare , kommer vi att få en ohållbar situation i vissa delar av landet. Av den anledningen är det rimligt att ett visst antal djur tillåts skjutas i vargtäta områden. Detta dels för att de på nytt skall få respekt för människan, dels för att få en kontrollerad vargstam. En rimlig rovdjurspolitik bör innehålla åtgärder för att lösa de konflikter som förekomsten av stora rovdjur skapar. Det handlar både om möjligheten att skydda egendom och om att ändra reglerna när detta faktiskt behövs. I vissa områden har vargstammen vuxit sig så stark att den ger upphov till stora bekymmer för lokalbefolkningen. Av den anledningen är det naturligt att bedriva planerad skyddsjakt eller t.o.m. licensjakt på varg. Detta bör ges regeringen till känna. Skyddsjakt på initiativ av enskild utan tillstånd, punkt 3 (m, fp, kd, c) av (), (), (), (), (), von der Esch (kd) och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om ändring av 28 § jaktförordningen. Därmed bifaller motion 2005/06:MJ487 yrkande 11 och avslår motionerna 2005/06:MJ206, 2005/06:MJ238, 2005/06:MJ251 yrkande 6, 2005/06:MJ263, 2005/06:MJ270, 2005/06:MJ275 yrkande 1, 2005/06:MJ305 yrkande 2, 2005/06:MJ314 yrkande 1, 2005/06:MJ350 yrkande 6, 2005/06:MJ365 yrkande 1, 2005/06:MJ394 yrkande 22, 2005/06:MJ406 yrkande 1, 2005/06:MJ407, 2005/06:MJ450 yrkande 2, 2005/06:MJ475 yrkande 2, 2005/06:MJ512 yrkande 1, 2005/06:MJ529 yrkandena 4 och 5, 2005/06:MJ542 yrkande 2, 2005/06:MJ578, 2005/06:MJ584 och 2005/06:N243 yrkande 15 i denna del. Till följd av ett snävt och komplicerat formulerat lagrum är möjligheterna till skyddsjakt för den enskilde, utan föregående myndighetsbeslut, i praktiken oerhört små. En förutsättning för att rovdjurspolitiken skall accepteras av fler är att det finns en möjlighet för den enskilde djurägaren att skydda sina djur mot rovdjursangrepp. Rätten bör utsträckas till att också gälla pågående angrepp på djur utanför hägn. Som det nu är känner människor som bor i de delar av landet där rovdjur frekvent förekommer vanmakt inför sin situation. De är utlämnade till, som det upplevs, myndigheters och politikers godtycke. Vanmakten i sig skärper motsättningen i sak, vilket också blir till men för rovdjuren. Den av regeringen genomförda ändringen av 28 § med innebörd att tamdjur i hägn skall kunna skyddas från angrepp är inte tillräcklig. Skyddsmöjligheten måste gälla samtliga tamdjur. Detta bör ges regeringen till känna. Beslutsnivån vad gäller skyddsjakt, punkt 4 (m, kd, c) av (), (), (), () och von der Esch (kd). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om att beslut om skyddsjakt bör fattas på lägre administrativ nivå. Därmed bifaller motion 2005/06:MJ487 yrkande 10 och avslår motionerna 2005/06:MJ529 yrkande 8 och 2005/06:N243 yrkande 10. Lokalt kan det förekomma att tamdjur blir rivna i stor omfattning på grund av antingen stor lokal förekomst av någon rovdjursart eller på grund av att något enstaka rovdjur fått smak på tamdjurskött. Att beslut om skyddsjakt på enskilda individer av rovdjur som vållat mycket stor skada skall ligga på central nivå hos är felaktigt från såväl djurskyddssynpunkt för tamdjuren som ur ett äganderättsperspektiv för den enskilde djurägaren. En decentralisering till läns- eller regionnivå av besluten om skyddsjakt på enskilda rovdjur skulle med stor sannolikhet innebära kortare beslutsvägar och snabbare beslut. Enligt vår mening bör länsstyrelserna också ges rätt att besluta om jakt på lodjur i län där arten är rikligt förekommande. En mer öppen attityd mellan myndigheter och jägare torde innebära att man gemensamt kan lösa de problem som en överrepresenterad art skapar. Läns- och regionmyndigheter bör därför få fatta beslut om skyddsjakt eller andra åtgärder när lokala problem uppstår. Detta bör ges regeringen till känna. Lokalt och regionalt inflytande, punkt 5 (kd) av von der Esch (kd). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om fördelning av jaktkvot till jaktvårdskretsar. Därmed bifaller motion 2005/06:MJ529 yrkande 10 och avslår motionerna 2005/06:MJ251 yrkande 7, 2005/06:MJ275 yrkande 2, 2005/06:MJ314 yrkande 4 och 2005/06:MJ517 yrkande 2.