bet · GT01UU17 · 2006-05-04 00:00:00 — I färdigställdes en rapport, Framtidens dammar, som innehåller rekommendationer om hur svenska aktörer bör tillämpa slutsatserna från World Commission on Dams. Syftet är att de vatteninfrastrukturprojekt som svenska aktörer medverkar i skall vara ekologiskt, ekonomiskt och socialt hållbara. De svenska rekommendationerna har tagits fram genom en dialogprocess mellan representanter för svenska företag, myndigheter, frivilligorganisationer, finansiärer, forskningsorgan och företrädare för samerna. Initiativet till dialogen kom från Världsnaturfonden (WWF) och . , som administreras av , höll i genomförandet. Utskottet välkomnar att de svenska rekommendationerna tagits fram och hoppas att dessa kan tjäna som inspirationskälla för liknande processer i andra länder. Världsnaturfonden har gjort en bedömning av vad som skett som förflutit sedan World Commission on Dams presenterade sina slutsatser. I rapporten dam or not to dam? Five years on from the World Commission on Dams, som publicerades , beskriver Världsnaturfonden sex fall där regeringar och dammbyggare har misslyckats i sitt agerande. Men Världsnaturfonden menar också att dess rapport visar att det finns positiva tecken på förändringar av beslutsprocesser rörande dammar, även om det inte är frågan om lika långtgående förändringar som de som förespråkades av World Commission on Dams. Generellt sett anser Världsnaturfonden att slutsatserna från World Commission on Dams är lika viktiga som de var när det gäller att minska de sociala och miljömässiga skador som orsakas av dammar. Tillämpning av rekommendationerna, och med anpassning till situationen i det enskilda landet, kommer att resultera i bättre beslutsfattande och projekt som får färre negativa effekter. När det gäller motionsförslaget om att EKN skall åläggas att offentliggöra uppgifter om vilka projekt som beviljas stöd av myndigheten konstaterar utskottet att detta sker , se länken . Där återfinns uppgifter om vilka affärer EKN garanterat och där garantibeloppet uppgår till eller mer. Utskottet konstaterar att EKN har en miljöpolicy för sin garantigivning. I syfte att motverka negativa konsekvenser för miljön gör EKN en miljögranskning enligt särskilda riktlinjer för exportprojekt med risk för negativ miljöpåverkan. Riktlinjerna bygger på en rekommendation från om gemensamma förhållningssätt avseende miljöhänsyn vid statsstödda exportkrediter. EKN avslår en garantiansökan om myndigheten inte får erforderlig information om och analys av miljökonsekvenser, om granskningen visar på starkt negativa miljökonsekvenser eller om miljökonsekvenser påverkar risken i affären så att den blir oacceptabel. EKN förutsätter i sin garantigivning att miljölagstiftningen i importlandet följs. Internationella miljöstandarder skall tillämpas när dessa är striktare än värdlandets egna miljöstandarder. En förutsättning för att ett annat garantiinstitut skall erhålla återförsäkring från EKN är att huvudförsäkraren tillämpar en miljöpolicy som ligger i linje med överenskommelsen inom om miljöhänsyn i statsstödda exportkrediter. För projekt där risken för negativ miljöpåverkan är påtaglig, skall tillhörande miljökonsekvensbeskrivning eller en sammanfattning av denna offentliggöras av EKN innan garantiförbindelse utfärdas. I fråga om övriga projekt anmodar EKN den som söker garanti att genom projektägare och myndigheter i köparländer få till stånd offentliggörande av information om miljökonsekvenserna av planerade projekt. Inom ramen för de övergripande målen för verksamheten eftersträvar EKN att lämna garantier för miljöförbättrande export. EKN lämnar en samlad miljörapport som en del av sin årsredovisning. I denna ingår utförlig information om miljöfrågor i garanterade affärer som miljögranskats. Miljöpolicyn och riktlinjerna för miljögranskning kan läsas på EKN:s hemsida. En översyn av miljöpolicyn och riktlinjerna är inplanerad till 2006. I detta sammanhang kan nämnas att de , däribland , som samarbetar kring riktlinjer avseende offentligt stödda exportkrediter har kommit överens om särskilda finansiella villkor för projekt rörande förnybar energi och vatten. Syftet är att främja förnybar energi och tillgång till säkert dricksvatten, vilket ligger i linje med åtagandena vid världstoppmötet i om hållbar utveckling och millenniemålen. De särskilda villkoren, som tillämpas av EKN, gäller från och under en tvåårig försöksperiod. Genom de särskilda villkoren kan kredittiden förlängas till . Enligt leder detta till ökad ekonomisk och finansiell livskraft i sådana projekt och till att marknaden vidgas och intresset för förnybar energi ökar i utvecklingsländer. De energikällor som omfattas av överenskommelsen är bl.a. vindkraft, geotermisk energi, tidvattensenergi, vågkraft, solenergi och bioenergi. De vattenprojekt som omfattas av överenskommelsen avser anskaffande av hushållsvatten och reningsverk. I en motion lämnas förslag rörande och agerande i vattenfrågor. I regeringens senaste skrivelse (skr. 2004/05:54) till om verksamheten i IMF, och de regionala utvecklingsbankerna, som avlämnades , slogs fast att brister i tillgång på bl.a. vatten, sanitet och vägar fungerar som hinder mot ökad tillväxt i många fattiga länder. Enligt skrivelsen tyder erfarenheterna på att privata investerare inte är så intresserade av att satsa på infrastruktur som tidigare antagit. antog 2003 en handlingsplan för infrastruktur. Den innebär en intensifiering av bankens verksamhet på området. Genomförandet av planen har enligt regeringens skrivelse varit framgångsrikt. Där framgår att välkomnar denna utveckling, med förbehållet att bankens förnyade engagemang för infrastruktur inte får ske på bekostnad av andra centrala områden. Vidare måste behovet av långsiktigt underhåll av infrastruktur och kostnadstäckning uppmärksammas i verksamheten. Därtill skall satsningarna ha en klar koppling till fattigdomsminskning. har dessutom betonat att banken även i fortsättningen skall säkerställa att de miljömässiga, sociala och finansiella kvalitetskraven uppfylls. Detta är i synnerhet viktigt eftersom projekten ofta samfinansieras, vilket innebär att banken i praktiken sätter standarden för andra aktörer. Tillgång till vatten som en mänsklig rättighet tas upp i en motion. Frågan behandlades av utskottet i betänkande 2003/04:UU12. Utskottet erinrade där om att i FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter erkänns "rätten för envar att för sig och sin familj åtnjuta en tillfredsställande levnadsstandard, däribland att få tillräckligt med mat". för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter fastslår att rätten till mat innebär att det skall finnas tillräcklig och lämplig mat. Tillgången till dricksvatten tolkas som en del av rätten till mat. De 145 länder som har ratificerat den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter är således skyldiga att garantera tillgång till dricksvatten för befolkningen på ett rättvist och icke-diskriminerande sätt. Frågan om ett tilläggsprotokoll till FN:s konvention om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna togs upp av utskottet i betänkande 2005/06:UU15. Ett protokoll skulle möjliggöra för individer att klaga på sin stat för att den inte skyddar individens ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Utskottet redovisade att deltar i verksamheten i en arbetsgrupp under FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna som har till uppdrag att överväga förslag till ett tilläggsprotokoll till konventionen om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. verkar för att konventionsrättigheterna på ett mer effektivt sätt skall få genomslag i övriga delar av FN-systemet. I betänkande UU15 framhöll utskottet att det kan vara värt att uppmärksamma också andra möjligheter att främja konventionen om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna än enbart genom skapande av ett tilläggsprotokoll enligt ovan. Utskottet konstaterar att antog frivilliga riktlinjer om rätten till mat, to Food Guidelines. Syftet är att nå bl.a. millenniemålen och att riktlinjerna skall utgöra ett hjälpmedel för staternas ansträngningar att förverkliga rätten till adekvat mat inom ramen för nationell livsmedelssäkerhet. I riktlinjerna finns en närmare definition av vad som avses med mat och där behandlas också en rad viktiga principer rörande mänskliga rättigheter, däribland jämlikhet och icke-diskriminering, deltagande, ansvarstagande (accountability), och det slås fast att alla mänskliga rättigheter är universella, odelbara och sammanhänger med och är beroende av varandra och tillika ömsesidigt förstärkande. Utskottet konstaterar att FAO:s to Food Guidelines innefattar frågor om vatten och sanitet. Frågan om virtuellt vatten, vilken behandlas i en motion, röner ökad uppmärksamhet bl.a. inom vattenforskningen. Förslag som rör virtuellt vatten finns med bland policyrekommendationerna i rapporten it Reign: The New Water Paradigm for , som utarbetats på uppdrag av Sida som underlag för för hållbar utveckling. Bland de forskningsorgan som deltagit i arbetet med rapporten kan nämnas . Såväl som () bedriver forskning om virtuellt vatten. , som bl.a. arrangerat den tidigare nämnda konferensen , beskriver virtuellt vatten som den mängd vatten som finns innesluten (embedded) i livsmedel eller andra produkter som behövs för dess produktion. För att exempelvis producera ett kilo vete behövs ca vatten, dvs. det virtuella vattnet i detta kilo vete uppgår till . Till kött krävs mellan fem och tio gånger så mycket vatten. Genom handeln med livsmedel sker ett virtuellt flöde av vatten från producerande och exporterande länder till länder som importerar och konsumerar dessa produkter. För en nation med vattenbrist kan det vara bättre att importera produkter som kräver stora mängder vatten vid framställningen än att framställa dessa i det egna landet. På så vis minskar pressen på de knappa vattenresurserna och vattnet blir tillgängligt för andra ändamål. På global nivå, menar , har handel med virtuellt vatten geopolitiska följder: det medför ömsesidigt beroende mellan länder. Sådan handel kan därför antingen anses stimulera samarbete och fred eller bidra till potentiella konflikter. Fördelar respektive nackdelar med handel med virtuellt vatten redovisas i rapporten it Reign. Där beskrivs också den ökade pressen på vattenresurserna i många länder liksom svårigheterna att via inhemsk produktion svara upp mot landets livsmedelsbehov, vilket på många håll förstärks av befolkningsökningen. I exempelvis , där vattentillgången normalt sett är extremt knapp, är man i stor utsträckning beroende av matimport. Handel med mat, slår rapporten fast, är bokstavligen också handel med vatten. Den internationella livsmedelshandeln kan, menar författarna till rapporten it Reign, likställas med flöden av virtuellt vatten. Policyrekommendationerna om vattenförvaltning i den nämnda rapporten innebär att alla länder skall ta fram strategier för livsmedels- och näringssäkerhet. Dessa strategier skall kopplas till integrerad vattenresursförvaltning samt planering och genomförande av vatteneffektivitet och fattigdomsstrategier. Därvid skall man också ta hänsyn till möjligheter och konsekvenser av handel med livsmedel, dvs. handel med virtuellt vatten. Exempelvis bör uppskattningar göras av import och export av virtuellt vatten. Likaså bör det, enligt forskarrapporten, undersökas hur handelsreglerna påverkar handeln med jordbruksprodukter och därmed virtuellt vatten, och, som till följd av detta, vattenresurser och ekosystem. Enligt vad utskottet erfarit från är kunskaperna bristfälliga om varifrån importerat virtuellt vatten kommer. Någon statistik om detta tas inte heller fram av . Utskottet konstaterar dock, som nämnts, att frågor om virtuellt vatten uppmärksammas bl.a. inom forskningen. Utskottet noterar att WWC, , vars verksamhet tas upp i en motion, har ett särskilt program om virtuellt vatten. Syftet med programmet är bl.a. att öka medvetandet om att handel med virtuellt vatten kan utgöra ett effektivt sätt att minska åtgången av vatten och att göra detta till en del av regeringarnas vatten-, livsmedels- och miljöpolitik. Enligt uppgift från bidrar inte ekonomiskt till verksamheten i WWC. Med vad som anförts avstyrker utskottet motionerna 2004/05:U238 (mp) yrkandena 1-3 och 6-13, U5 (mp) yrkande 5, U249 (v) yrkandena 18 och 19 samt U267 (c) yrkandena 5 och 6. Frågor om klimat och energi m.m. förespråkar i partimotion U289 yrkande 32 energieffektivisering som medför minskade utsläpp av föroreningar och växthusgaser i förhållande till dagens nivå. Enligt kommittémotion U255 yrkande 11anser partiet att bör verka för att EU fördjupar sitt strategiska partnerskap med och med fokus på energifrågorna. I yrkande 26 föreslås att och EU bör främja tillkomsten av gemensamma energiöverenskommelser med respektive för att därigenom ge stöd till en långsiktig och miljömässigt uthållig energianvändning. förespråkar i kommittémotion U378 yrkande 18 utvecklande av innovativa vägar för att effektivisera energianvändningen. I partimotion U379 yrkande 5 understryks att regeringen inom EU skall verka för att unionen uppfyller sina åtaganden enligt Kyotoprotokollet. anser enligt partimotion U267 yrkande 3 att bör vara ett föregångsland i EU:s klimatarbete. I yrkande 9 framhåller partiet att det är hög tid att bryta oljeberoendet och att aktivt bör arbeta för att alternativ förnybar energiförsörjning förs upp på EU:s och FN:s dagordningar. I kommittémotion 2004/05:T395yrkande 2 begär att regeringen skall agera kraftfullt för att påverka mot att i högre grad samarbeta inom Helcom. I yrkande 3 förespråkas en Östersjöregering och en särskild miljödomstol för . I motion2004/05:U260 (mp) yrkande 2 förordas att regeringen och världssamfundet skall förmå att ratificera . I motionU331 (mp) yrkandena 1-3förespråkas att i EU skall driva att unionen inför klimattullar avseende länder som inte ratificerar Kyotoprotokollet och att skall verka för att frågan om rätt till klimattullar tas upp i Kyotoförhandlingarna. I motionen föreslås också att en utredning får i uppdrag att redovisa hur en gränsjusterad koldioxidskatt skulle kunna vara utformad. I flera motioner behandlas frågor om klimatförändringarna och Kyotoprotokollet. Klimatförändringarna utgör ett allvarligt och långsiktigt hot som kan komma att påverka alla delar av jorden. Ingen annan miljöfråga påverkar på ett så genomgripande sätt alla delar av samhället. För att ta itu med klimatförändringarna krävs största möjliga samarbete och deltagande från världens länder. Detta faktum, som understryks av utskottet, slogs fast av . Där betonades att FN:s medlemsländer måste svara upp mot alla åtaganden som man gjort genom om klimatförändringar och andra internationella överenskommelser, inklusive, för många av deltagarna, . Utskottet anser att det långsiktiga samarbetet måste stärkas när det gäller åtgärder mot klimatförändring och för utveckling av ren energi. Här finns utrymme för såväl bilaterala som regionala och multilaterala initiativ. Regeringen har till överlämnat proposition 2005/06:172 Nationell klimatpolitik i global samverkan. Där konstateras att klimatförändringarna räknas till de största utmaningar som världen står inför. Det krävs kraftfulla insatser för att minska dagens utsläpp och för att begränsa framtida utsläppsökningar. behövs anpassningsåtgärder för att möta redan pågående klimatförändringar. I arbetet med att begränsa utsläppen är kostnadseffektiva åtgärder en viktig utgångspunkt. Den nämnda propositionen kommer att behandlas av miljö- och jordbruksutskott varefter beslut fattas i kammaren. De internationella instrument som finns för att begränsa klimatförändringar är om klimatförändringar och det tillhörande Kyotoprotokollet. Klimatkonventionen trädde i kraft . Dess övergripande mål är att stabilisera halten av växthusgaser i atmosfären på en nivå som förhindrar farlig mänsklig inverkan på klimatsystemet. En sådan nivå bör nås inom en tidsram som tillåter ekosystemen att anpassa sig, som inte hotar livsmedelsproduktionen och som möjliggör att den ekonomiska utvecklingen kan fortsätta på ett hållbart sätt. I en bilaga till Kyotoprotokollet finns konkreta och bindande åtaganden om utsläppsbegränsningar för vissa av klimatkonventionens parter. Kyotoprotokollet trädde i kraft . Att hade ratificerat protokollet var av avgörande betydelse för att detta skulle kunna ske. har i betänkande 2003/04:UU12 redogjort för de svenska insatser som gjorts för att påverka att ratificera Kyotoprotollet. I en motion understryks att måste förmås att ratificera Kyotoprotokollet. Om det internationella klimatarbetet skall bli framgångsrikt krävs aktiva medverkan.Utskottet delar denna bedömning som görs av regeringen i proposition 2005/06:172. står ensamt för av världens utsläpp och har de högsta utsläppen per person. I propositionen anför regeringen: Om inte tar sitt ansvar i klimatfrågan och på allvar börjar minska sina utsläpp kommer det att vara omöjligt att nå de totala utsläppsminskningar som krävs. Dessutom är medverkan en förutsättning för en bred internationell anslutning till det internationella multilaterala klimatarbetet. Utan deltagande torde det bli mycket svårt att enas om ett bredare deltagande av utvecklingsländer som är villiga att acceptera någon form av fördjupade åtaganden. Till detta skall läggas ekonomiska och handelspolitiska aspekter. Åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser är förenade med kostnader, åtminstone initialt. Om ett industriland inte tar på sig kostnaden för klimatåtgärder kan det ge konkurrensfördelar för delar av dess industri. medverkan som medfinansiär av de fonder som skall underlätta för utvecklingsländernas klimatarbete och eventuella nya åtaganden i en framtida internationell klimatregim behövs också. Den nuvarande amerikanska administrationen aviserade 2001 att inte skulle delta i Kyotoprotokollet. Regeringen anser att utgångspunkten fram till utgången av Kyotoprotokollets första åtagandeperiod (2008-2012) ändock bör vara att deltar fullt ut vid genomförandet av klimatkonventionen, vilken landet har ratificerat. Dessutom bör delta i diskussionerna om det internationella system som skall ta vid efter att första åtagandeperiod är slut, dvs. Enligt regeringens bedömning finns tecken på att kan vara redo att engagera sig i en sådan diskussion. Bland annat beskrev G 8-länderna, där ingår, vid sitt toppmöte i en deklaration allvaret i klimatsituationen och förband sig att verka för en förhandling om framtidens klimatregim inom ramen för klimatkonventionen. I deklarationen underströks också att det krävs åtgärder för att motverka förändringarna. I proposition 172 påpekas vidare att inlett samarbete med några länder i och kring teknologiutveckling för att minska utsläppen av växthusgaser. Ytterligare tecken på förändringar av den amerikanska attityden till internationella åtaganden mot klimatförändringarna är att intresset för och agerandet kring dessa frågor ökat både i kongressen och i amerikanska delstater. Utan att föregripa miljö- och jordbruksutskottets pågående behandling av proposition 172 vill utrikesutskottet här uttrycka sitt stöd för regeringens uppfattning i propositionen om att och EU även i fortsättningen måste försöka att påverka inställning till klimatfrågan samt till det internationella och multilaterala klimatarbetet. Regeringen anser att detta klimatarbete liksom bör ske i förhandlingar under och i andra internationella sammanhang och processer som kan ha betydelse för klimatfrågans hantering. Sådana forum är exempelvis , , , , och den transatlantiska dialogen. Som framgått föreslås i en motion införande av klimattullar och koldioxidskatt. Utskottet konstaterar att på det handelspolitiska området driver en uttalat frihandelsvänlig linje. Utskottet noterar att frågan om tullar och miljö tas upp i proposition 2005/06:172 Nationell klimatpolitik i global samverkan som behandlas av miljö- och jordbruksutskottet. I propositionen förespråkas avskaffande av tullar och icke-tariffiära handelshinder för miljövaror och tjänster, något som och EU driver inom WTO. I propositionen anges att förespråkar en ömsesidigt stödjande handels- och miljöpolitik och verkar för att den allmänna liberaliseringen av handeln skall kopplas till minskad miljöbelastning. Vad gäller motionsförslaget om koldioxidskatt konstaterar utskottet att motsvarande förslag tidigare avslagits av efter förslag från skatteutskottet i betänkande 2003/04:SkU24. I motionsförslag begärs att skall vara ett föregångsland inom EU när det gäller klimatarbete och där också verka för att unionen uppfyller sina åtaganden. Utskottet vill här hänvisa till vad regeringen anger i proposition 2005/06:172 om att har valt att föra en ambitiös klimatpolitik som syftar till nationella utsläppsbegränsande åtgärder i kombination med ett internationellt engagemang samt satsning på utvecklingen av Kyotoprotokollets alla delar. Ett uttryck för ambitioner är det nationella delmålet om att minska utsläppen till i förhållande till 1990 samt miljökvalitetsmålet Begränsad klimatpåverkansom anger en långsiktig ambition att ytterligare begränsa utsläppen. En sammanhållen klimat- och energipolitik bör utvecklas. Förutsättningar bör skapas för att bryta beroende av fossila bränslen för transporter och uppvärmning till 2020. Utskottet konstaterar att klimatfrågan utgör en integrerad del i regeringens övergripande politik för miljödriven tillväxt och en rättvis och hållbar global utveckling. I proposition 172 slås fast att kraftfulla nationella åtgärder och en aktiv medverkan i det globala klimatsamarbetet är insatser som kompletterar och ömsesidigt förstärker varandra. Utskottet finner att propositionens rubrik - Nationell klimatpolitik i global samverkan - ger uttryck för detta. Regeringen anser att även i fortsättningen skall behålla sin ledande roll i klimatarbetet med att minska de nationella utsläppen och lägga grunden för en långsiktigt hållbar omställning av energisystemet. En av utgångspunkterna i den svenska klimatstrategin är att skall vara ett föredöme genom att visa att det är möjligt att förena en offensiv klimatpolitik med en god ekonomisk tillväxt. I proposition 172 understryker regeringen avgörande betydelse för Kyotoprotokollets ikraftträdande och förverkligande. Där slås fast att inom EU kommer att verka för att unionen förmår axla en internationellt ledande roll i det fortsatta klimatarbetet. Regeringen konstaterar att det är av största betydelse att EU når sitt gemensamma åtagande enligt Kyotoprotokollet. Att EU framgångsrikt genomför Kyotoprotokollet och visar att detta kan ske på ett kostnadseffektivt och för samhällsutvecklingen gynnsamt sätt är väsentligt för EU:s trovärdighet och möjlighet att vinna global uppslutning bakom en fortsättning av det internationella klimatarbetet efter 2012. Genomförandet av utsläppshandeln kommer att fylla en viktig roll i EU:s ansträngningar att minska sina utsläpp men är enligt regeringen otillräckligt. kommer därför att verka för att ytterligare åtgärder vidtas på gemenskapsnivå. Inte minst viktigt är att inom EU arbeta långsiktigt och skapa drivkraften för att genomföra investeringar i energiproduktion och infrastruktur som gör det möjligt att på lång sikt, och även efter Kyotoprotokollets första åtagandeperiod, minska utsläppen ännu mer. Regeringen poängterar också att EU aktivt måste verka för teknologiutveckling och teknologiöverföring till utvecklingsländer och i det sammanhanget sträva efter ett konkret och storskaligt samarbete med utvecklingsländer som är betydelsefulla för klimatarbetet och länder som EU har särskilda relationer till. Utskottet delar regeringens uppfattning att det är viktigt att EU när det gäller klimatfrågan kan fungera som ett föredöme för världen i övrigt.