bet · GT01TU5 · 2006-05-16 00:00:00 — m.fl. (s) anger i motion 2005/06:T575 att ett obligatoriskt båtregister skulle underlätta för polis och kustbevakning när det gäller att lösa det ständigt ökande antalet båtstölder, eftersom det är svårt att finna de rätta ägarna till de båtar som påträffas utan någon form av märkning. I motion 2005/06:T580 av och (båda s) föreslås att ett obligatoriskt fritidsbåtsregister inrättas. Registret är en förutsättning för att kunna ta ut båtskatt och kan dessutom vara till stor hjälp för polis, tull, sjöräddning, hamnvakter och försäkringsbolag. () anger i motion 2005/06:T598 att ett obligatoriskt fritidsbåtsregister skulle göra det omöjligt för ägare till stora båtar att inte ta upp dessa i förmögenhetsbeskattningen, vilket kan ses som en stor fördel med ett sådant register. () motsätter sig i motion 2005/06:Sk343 införandet av ett obligatoriskt fritidsbåtsregister. frivilliga båtregister anges vara fullt tillräckligt. I motion 2005/06:T232 anger och (båda fp) att dagens lagstiftning för vattenskotrar är mer restriktiv än den som gäller för vanliga fritidsbåtar. Enligt motionären är detta orimligt, inte minst eftersom skotern är mer bränslesnål. Motionärerna menar därför att även vattenskotrarna bör falla under den lagstiftning som gäller för fritidsbåtar. Förarbevis för vissa fritidsbåtar gjorde ett tillkännagivande om att regeringen borde låta utreda förutsättningarna för införande av obligatorisk utbildning och förarbevis för vissa fritidsbåtar. Bakgrunden var att antalet allvarliga olyckor i svenska farvatten minskar i alla sjötrafikkategorier utom för fritidsbåtarna. konstaterade att en ökad omfattning av fritidsbåttrafiken, ökad motorstyrka och allmänt högre hastigheter till sjöss innebar att detta problem tenderade att växa och att utvecklingen därmed inte var i linje med det av beslutade målet om en halvering av antalet allvarliga olyckor för bl.a. fritidsbåtar . Det fanns inte heller några tecken på att buller och andra miljöstörande effekter från fritidsbåttrafiken minskade. Regeringen har i propositionen återkommit till med förslag i enlighet med detta tillkännagivande. Rikdagen bör därför godkänna förslaget. Vid den fortsatta hanteringen av frågan bör den frivilliga verksamhet med utbildning och utfärdande av olika typer av förarintyg för fritidsbåtar som redan finns på fritidsbåtsmarknaden särskilt beaktas. Motionsförslag om att förarbevis för fritidsbåtar inte är motiverat avstyrks följaktligen. Frågan om övergångsregler och krav på utbildning av båtförare som redan har lång yrkesmässig erfarenhet bör behandlas i det fortsatta utredningsarbetet. Motionsyrkande om övergångsregler avstyrks därför likaså. riktade ett tillkännagivande till regeringen om att det statliga fritidsbåtsregistret borde återinföras. Utskottet välkomnar därför regeringens bedömning att registreringsplikt bör införas för vissa fritidsbåtar och har därmed inga invändningar mot att regeringen vidtar åtgärder för att genomföra detta. Enligt utskottets bedömning är detta en angelägen åtgärd i arbetet med en förbättrad säkerhet till sjöss. Genom registrering, med tydligt registreringsnummer, skapas förutsättning för en säker identifiering av fritidsbåtar, vilket underlättar övervakningen av fritidsbåtar. försvåras smitning från olycksplats. Detta är enligt utskottet av största vikt, inte minst mot bakgrund av att de senare årens utveckling, som ovan angetts, inte varit i linje med de av beslutade trafiksäkerhetsmålet. En registrering av fritidsbåtar underlättar dessutom identifieringen av stulna båtar. Utskottet kan följaktligen inte ställa sig bakom motionsförslag om att ett fritidsbåtsregister inte skall inrättas. Syftet med här behandlade motionsförslag om att ett fritidsbåtsregister skall införas tillgodoses däremot. Samtliga här behandlade motionsyrkanden avstyrks med hänvisning till vad utskottet ovan anfört. I en motion anges att användningen av vattenskoter borde falla under samma regelverk som användningen av fritidsbåtar, eftersom det inte är motiverat med en mer restriktiv reglering av vattenskotrar. Utskottet konstaterar att användningsområdena för dessa två fordonstyper för det mesta inte sammanfaller. Vattenskotern används i mindre utsträckning för transporter. Att ha särregler för denna kategori är därför enligt utskottets mening motiverat. Utskottets förslag i korthet Enligt ett enigt utskott har cykeln en given plats i det hållbara resandet. Cyklismen bör därför betraktas som en företeelse med väsentlig transportpolitisk betydelse. Enligt utskottets mening måste cyklismen främjas med hjälp av en kombination av olika styrmedel och åtgärder. Det handlar exempelvis om infrastrukturåtgärder, trafikbestämmelser, information och kampanjer. Motionsförslag om att främja cyklismen avstyrks med hänvisning bl.a. till aviserade och förutsatta åtgärder. Regeringen angav i den transportpolitiska propositionen 1998 att ett miljö- och trafiksäkerhetsprogram borde utarbetas för . Som en del i detta arbete skulle bl.a. anges hur andelen säker gång- och cykeltrafik skall ökas samt hur biltrafikens och moped- och motorcykeltrafikens säkerhet skall ökas. I det presenterade handlingsprogrammet var säker cykeltrafik ett av elva prioriterade områden. I regleringsbrev har sedan under angivits som mål för myndigheten att andelen gående, cyklister och bussresenärer fortlöpande skall öka jämfört med det totala kortväga resandet. har, i samverkan med , , länsstyrelserna, och tagit fram en nationell strategi för ökad och säker cykeltrafik (Mer cykeltrafik på säkrare vägar, publikation 2000:8). nationella cykelstrategi definierar vissa insatsområden som särskilt viktiga för att målet om ökad och säker cykeltrafik skall kunna nås. Åtgärder i den fysiska infrastrukturen är ett sådant område som inte bara omfattar själva cykelbanan utan också vägvisning, cykelparkering m.m. Det föreslås vidare organisatoriska insatser för att stimulera samordning och idéutveckling, liksom insatser för kunskapsuppbyggnad i vid mening. Kommunikation, kampanjer och uppföljningsinsatser är andra områden som identifieras. Motionsförslag om planering, finansiering och prioriteringar av infrastruktur för cyklister behandlades i utskottets betänkande 2003/04:TU10 Transportinfrastrukturen 2004-2015. Utskottet underströk att cykeln har en given plats i det hållbara resandet. Att cykla kan ge flera positiva effekter, exempelvis ökad hälsa och ökat välbefinnande för individen, bättre miljö genom minskade koldioxidutsläpp samt minskade resekostnader för de enskilda. Utskottet framhöll vidare att en satsning på god infrastruktur för cyklister i högsta grad är en jämställdhetsfråga. Kvinnor reser mer lokalt än män. Kvinnor går och cyklar också mer . Kvinnors resmönster är mer komplexa än mäns och omfattar ofta en kombination av cykel och kollektivtrafik. Utskottet såg därför med tillfredsställelse på den nationella strategi som tagits fram av samt avsiktsförklaringen med , cykelorganisationerna och cykelbranschen. Enligt utskottet var någon åtgärd från sida inte erforderlig. Regeringen gör bedömningen att , i samarbete med kommuner och andra aktörer, bör verka för bättre förutsättningar för ökad och säker gång- och cykeltrafik för olika grupper av flickor och pojkar, män och kvinnor. Detta är även positivt för tillgängligheten, folkhälsan och miljön. De insatsområden som pekats ut i nationella strategi för ökad och säker cykeltrafik bör genomföras och kompletteras utifrån ett sådant brett perspektiv. De beslutsunderlag som används vid infrastrukturplaneringen, bl.a. statistik om gång- och cykeltrafik, bör utvecklas för att underlätta utformning och val av åtgärder. bör även ägna ökad uppmärksamhet åt samordning av regionala cykelstråk. bör verka för att förbättra möjligheterna till kombinerade resor med cykel och tåg. m.fl. (fp, kd, c) konstaterar i motion 2005/06:T29 att behovet av cykelbanor och cykelvägar inte beaktas i tillräcklig grad i dagens infrastrukturplanering. Mot denna bakgrund föreslås att ges i uppdrag att senast , tillsammans med kommunerna, genomföra en inventering av behovet av infrastruktur för säker cykeltrafik. och (båda fp) uppmärksammar i motion 2005/06:T229 en studie av förutsättningarna att anlägga en bilfri cykelturistled utmed . Enligt motionärerna finns det goda skäl att göra en statlig satsning på denna cykelled såsom ett pilotprojekt, vilket kan leda till att andra sedan följer efter. () efterfrågar i motion 2005/06:T348 åtgärder som gör det lättare att ta cykeln till eller på tåget. Detta skulle enligt motionären förbättra arbetspendlares möjligheter att använda sig av kollektivtrafiken, och därmed leda till stora miljövinster. I motion 2005/06:T609 konstaterar m.fl. (kd) att cyklingen i minskat , då antog en nationell strategi för ökad och säker cykeltrafik. Enligt motionärerna förklaras utvecklingen av den bristande säkerhet som många potentiella cyklister upplever. Regeringen föreslås därför ge i uppdrag att se över trafiklagstiftningen i syfte att öka cyklisters säkerhet och framkomlighet (yrkande 12). () uppmärksammar i motion 2004/05:T342 att det blivit allt svårare att ta med sig cykel på tåget, vilket enligt motionären är olyckligt i ljuset av cykelns stora fördelar med avseende på miljö, folkhälsa och tillgänglighet. Regeringen föreslås därför utreda vilka åtgärder som kan vidtas för att förbättra möjligheterna att ta med cykeln på tåget. Att cykla är billigt och hälsosamt som det minskar trängsel, buller och avgaser. Inte minst av dessa anledningar, måste cyklandet, anger m.fl. (v) i motion 2005/06:330lyftas fram på ett helt annat sätt än . För det första måste utbyggnaden av cykelbanor och sammanhängande cykelbanenät prioriteras, bl.a. genom upprättande av planer för utbyggnad av cykelvägnätet (yrkande 1). Detta bör ske inte minst genom att omprioriterar inom sin budget så att cykelinfrastrukturen kan byggas ut och förbättras i alla nödvändiga delar (yrkande 2). Vidare bör som sektorsmyndighet stödja och stimulera näringslivet att engagera sig i arbetet med att utveckla cyklandet, eftersom resor till och från arbetet står för en stor del av det totala transportarbetet (yrkande 4). Motionärerna efterfrågar även åtgärder som underlättar för resenärer att kombinera resande med cykel och resande med kollektivtrafik, exempelvis byggnation av cykelparkeringsmöjligheter vid hållplatser och tåg- och tunnelbanestationer, eller utökade möjligheter att ta med sig cykeln på kollektiva färdmedel (yrkande 5). Eftersom resvanor grundläggs ser motionärerna det som angeläget att även skolorna uppmuntrar barns och ungdomars cyklande, exempelvis genom att tillhandahålla goda parkeringsmöjligheter. Motionärerna betonar det viktiga i att cykelvägarna till skolorna är högprioriterade i den kommunala planeringen så att det blir möjligt att cykla till skolan på ett säkert sätt (yrkande 6). Såvitt gäller trafiklagstiftningen efterfrågas en översyn utifrån ett cyklistperspektiv. Viktiga frågor i detta sammanhang är väjningsregler i korsningar och vid övergångsställen, cykling mot enkelriktning och omkörningsförbud för bilar i samband med möte med cyklist. Skyltningen bör ses över i syfte att åstadkomma enhetlighet på nationell nivå, på samma sätt som för bilismen (yrkande 7). Vidare anges att har stor potential att utvecklas som mål för cykelturism, vilket är viktigt inte minst utifrån ett regionalt perspektiv. Det behövs dock bättre information, lättillgängligt modernt kartmaterial, upprustning av befintliga cykelstråk samt utbyggnad av de rekreativa cykelnäten och bättre länkar mellan dem. bör därför tillsammans med berörda turistorganisationer ta fram en handlingsplan för att öka turism- och fritidscyklandet i landet (yrkande 8). För att förbättra cyklisternas trafiksäkerhet föreslås att cykelhjälmar skall certifieras på samma sätt som mc-hjälmar (yrkande 9). Slutligen anges att cykelns alla fördelar väl motiverar att , och ges ett gemensamt uppdrag att genomföra en nationell cykelkampanj (yrkande 10). I motion 2005/06:T297 av och (båda mp) noteras att gång- och cykeltrafik underlättats i tätort genom ett antal åtgärder, bl.a. byggnation av cykelbanor och att hastigheten begränsas . är det enligt motionärerna tid att skapa förutsättningar för en säker cykeltrafik även på landsbygden. En översyn efterfrågas i syfte att förbättra möjligheterna för gång- och cykeltrafikanter att använda vägnätet på landsbygden. m.fl. (mp, fp, kd, c, -) uppmärksammar i motion 2005/06:T612 att riksdag och regering uttryckt sin avsikt att satsa på ökad och säker cykling, en ambition som konkretiserats inte minst i cykelstrategi . Regeringen föreslås öka anslagen för cykelåtgärder och uppmana att göra de omprioriteringar som krävs för att skyndsamt fullfölja denna strategi (yrkande 1). Vidare föreslås att ges i uppdrag att garantera cyklisternas framkomlighet och säkerhet på det statliga vägnätet (yrkande 2) och att se över trafiklagstiftningen i syfte att öka cyklisters säkerhet och framkomlighet (yrkande 3). bör ges i uppdrag att se över möjligheterna att kräva av tågföretag inom det svenska järnvägssystemet att cykel skall få medtagas på samtliga turer (yrkande 7). I motion 2005/06:T296 av m.fl. (mp, -) föreslås att ges i uppdrag att se över de kriterier som används vid utformning av vägar, så att dessa görs mer tillgängliga för alla trafikanter. En viktig del i detta är att utveckla en nationell strategi för hur möjligheterna att använda cykel på det allmänna vägnätet skall underlättas, inte minst eftersom dagens nätverk i alltför hög grad utformats utifrån bilisternas behov (yrkande 5). Utskottet vill inledningsvis understryka att cykeln har en given plats i det hållbara resandet. Att cykla kan ge flera positiva effekter, exempelvis ökad hälsa och ökat välbefinnande för individen, bättre miljö genom minskade koldioxidutsläpp samt minskade resekostnader för de enskilda. Cykelfrågan bör därför inte som traditionellt betraktas som snäv trafiksäkerhetsfråga utan som en företeelse med väsentlig transportpolitisk betydelse. Det är bl.a. mot denna bakgrund som etappmålet för ett tillgängligt transportsystem bl.a. anger att cykeltrafikens andel av den totala andelen resor skall öka. En satsning på cyklismen är även i högsta grad är en jämställdhetsfråga eftersom kvinnor går och cyklar mer än män. Enligt utskottets mening måste cyklismen främjas med hjälp av en kombination av olika styrmedel och åtgärder. Det handlar exempelvis om infrastrukturåtgärder, trafikbestämmelser, information och kampanjer. I det följande redogör utskottet för sina ställningstaganden inom dessa områden. Såvitt gäller infrastrukturen konstaterar utskottet i likhet med flera motionärer att cykelbanor, cykelvägar och andra lösningar såsom vägvisning och cykelparkeringar är ett effektivt verktyg i arbetet med att främja en ökad och säker gång- och cykeltrafik. Som regeringen anger måste därför de beslutsunderlag som används vid infrastrukturplaneringen, bl.a. statistik om gång- och cykeltrafik, utvecklas för att underlätta utformning och val av åtgärder. bör även ägna ökad uppmärksamhet åt samordning av regionala cykelstråk. Enligt utskottets mening är även nationella och lokala trafikbestämmelser och föreskrifter ett viktigt verktyg. Utskottet delar därför grundinställningen i de motioner som föreslår en översyn av trafiklagstiftningen utifrån ett cyklistperspektiv. Enligt utskottet ankommer det på att inom sitt sektorsansvar följa utvecklingen inom detta område och föreslå åtgärder. Utskottet välkomnar därför att denna fråga uppmärksammats i ovan nämnda nationella strategi för ökad och säker cykeltrafik där det anges att avser att genomföra en översyn i enlighet med vad motionärerna efterfrågar. Utskottet har erfarit att detta arbete pågår och förutsätter att utifrån resultatet av detta arbete återkommer till regeringen med förslag i de fall det kan anses motiverat. Ytterligare ett verktyg i arbetet för en ökad och säkrare cykeltrafik är enligt utskottet information och kampanjer. Enligt utskottets uppfattning har , som sektorsansvarig myndighet, en viktig roll här. En parallell kan dras till insatser för trafiksäkerheten i detta avseende. När det gäller arbetet med att skapa en säkrare cykeltrafik har en ökad hjälmanvändning betydelse. Mot den bakgrunden är det viktigt att de cykelhjälmar som finns på marknaden uppfyller högt ställda kvalitetskrav. Utskottet förutsätter att denna fråga uppmärksammas inom ramen för det fortsatta trafiksäkerhetsarbetet. Slutligen vill utskottet behandla frågan om möjligheten att ta med cykel på kollektiva transporter, förbättrade cykelparkeringsmöjligheter vid hållplatser och tåg- och tunnelbanestationer. Som motionärerna påpekar skulle detta innebära att cykelns användningsområde utökas. Utskottet välkomnar därför att regeringen gett i uppdrag att verka för förbättrade möjligheter till kombinerade resor med cykel och tåg. Sammanfattningsvis konstaterar utskottet att ett antal åtgärder från ett flertal aktörer är nödvändiga för att åstadkomma en ökad och säkrare cykeltrafik. Utskottet förutsätter därför att regeringen tar ett helhetsansvar, samordnar och agerar pådrivande i denna process. Med vad som ovan anförts avstyrks här behandlade motionsyrkanden. Syftet med flertalet motioner om att skapa förutsättningar för en väsentligtt ökad cyklism förutses dock enligt utskottets mening komma att tillgodoses. Utskottets förslag i korthet föreslås avslå motionsyrkanden om enskilda vägar och vissa färjefrågor. Enligt utskottets bedömning bör utgångspunkten vara att bidragen till enskilda vägar innebär att tillräckliga medel avsätts för att bidra till ett tillfredsställande underhåll och uppfylla de transportpolitiska målen. Jämför reservation 38 (m, fp, kd, c). Det svenska vägnätets omfattning Det svenska vägnätet består av dels allmänna vägar, för vilka staten eller kommunerna är väghållare, dels enskilda vägar, som de fastigheter som har nytta av vägarna har ansvar för. vägnät består av följande: - 9 statliga vägar, - 4 kommunala gator och vägar, - 7 enskilda vägar med statsbidrag och - enskilda vägar utan statsbidrag, de flesta s.k. skogsbilvägar. Regler om enskilda vägar Regler som rör det enskilda vägnätet återfinns i flera författningar, däribland - väglagen (1971:948) och vägkungörelsen (1971:954), - lagen (1997:620) om upphävande av lagen (1939:608) om enskilda vägar, - förordningen (1989:891) om statsbidrag till enskild väghållning, - (1987:10), - anläggningslagen (1973:1149 [AL]), som berör bildandet av en gemensamhetsanläggning, rättigheter för väghållaren, vägområde m.m., - lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter (SFL) och - (1998:808). Dessutom finns bestämmelser i olika myndigheters föreskrifter. Organisationsformer för enskilda vägar Formen för hur förvaltningen av enskilda vägar organiseras kan vara av flera slag. Väghållare för enskilda vägar kan vara samfällighetsföreningar bildade enligt anläggningslagen, vägsamfälligheter och vägföreningar bildade enligt äldre lagstiftning samt ideella föreningar genom s.k. frivilliga överenskommelser. Det juridiska ansvaret för den enskilda vägen har väghållaren, dvs. markägaren eller en organisation såsom vägförening, vägsamfällighet eller samfällighetsförening. Delar av det regelverk som avser enskilda vägar har utretts . Regeringen beslutade att tillsätta en utredning (dir. 1999:93) med uppdrag att analysera och överväga ändringar av vissa bestämmelser som berör enskilda vägar. Utredningen antog namnet Utredningen om bidrag och regler för enskilda vägar (Brev). överlämnade sitt slutbetänkande Enskild eller allmän väg? (SOU 2001:67) till . Syftet med förslag var enligt utredningen att valet av väghållare på det lågtrafikerade vägnätet skall ske med samhällsekonomisk effektivitet som grund. Dessutom skall valet av väghållare främja en rationell väghållning. har föreslagit bl.a. följande. - Den samhällsekonomiska vinsten av att överföra delar av det lågtrafikerade vägnätet till enskild väghållning bör tas till vara och användas för bättre väghållning på detta vägnät. - bör utreda om en överföring av en väg till enskild väghållning ger samhällsekonomisk vinst. För allmänna vägar med mindre trafik än 125 fordon per årsmedeldygn (i glesbygd 50 fordon per årsmedeldygn) föreslås att gör en sådan utredning. - Överföring av kostnader på enskilda fastighetsägare bör så långt möjligt begränsas till vad som är nödvändigt för att uppnå en rationell väghållning. - Den ekonomiska ersättningen till enskilda väghållare bör beräknas på ett kostnadsunderlag som speglar de kostnader som belastar de enskilda väghållarna och som enkelt kan jämföras med motsvarande kostnadsunderlag för de lågtrafikerade allmänna vägarna. - Tekniskt komplicerade anläggningar bör i allmänhet inte överföras till enskilda väghållare. - Särskilda regler bör gälla för statsbidrag till vägar respektive färjor. - Statsbidraget till enskilda färjor skall avse vägfärjor. - För annan trafiklösning med färjetrafik än vägfärja bör bidrag kunna lämnas efter en förhandling. - Statsbidrag till en enskild väg bör kunna lämnas även om det införs begränsningar för viss trafik på denna väg. - Beslut om förändrad väghållning bör underlättas. - Samordningen av beslut om indragning av allmän väg och prövning av statsbidrag bör kunna förbättras. Utredningen anger att förslagen innebär en samhällsekonomisk vinst på . Vidare innebär de föreslagna kriterierna att av det statliga allmänna vägnätet, totalt 1 väg, kan komma att övergå till enskild väghållning och att enskild väg kan komma att bli allmän väg. Sedan slutbetänkande presenterades har regeringen begärt kompletterande underlag från berörda myndigheter inom vissa områden. Ett exempel är uppdraget till att redovisa en modell för den ekonomiska styrningen av bidraget till drift och byggande av enskilda vägar. Enligt den redovisning därefter lämnat bör en sammanhållen översyn av regelverket göras . anger även att en rad åtgärder kommer att vidtas för att följa och ge information om tillståndet på det enskilda vägnätet med statsbidrag. I samråd med näringslivet kommer att identifiera för vilka vägar det behövs en förbättrad information om tidsbegränsade bärighetsnedsättningar. Inspektioner av enskilda broar med statligt bidrag skall - oberoende av huvudmannaskap - göras med den systematik och de tidsintervall som gäller för statliga broar och vara i fas med dessa rutiner senast . I det av godkända betänkandet 2004/05:T11 Vägfrågor konstaterade utskottet att de enskilda vägarna svarar för en betydande andel av det svenska vägnätet. Vidare angavs att de spelar en viktig roll för tillgängligheten såväl för enskilda medborgare som för näringslivet samt att de har en särskilt stor betydelse för glesbygden. Mot denna bakgrund såg utskottet det som angeläget att dessa vägar ges tillfredsställande förutsättningar, så att transportpolitiska mål - såväl det övergripande målet som delmålen - uppfylls. Utskottet instämde i syftet med de då behandlade motionerna till den del förslagen gick ut på att regelverket och bidragssystemet avseende enskilda vägar skall främja trafiklösningar samt präglas av tydlighet och rättvisa. Utskottet konstaterade att många av de motionsledes aktualiserade förslagen om enskilda vägar berörts i samt att beredningen av denna utrednings förslag pågått som kompletterande underlag inhämtats bl.a. i form av ett uppdrag till att utveckla den ekonomiska styrningen av bidraget till drift och byggande av det enskilda vägnätet. Enligt utskottets i betänkandet redovisade mening var det angeläget att alla de frågor om enskilda vägar som varit föremål för överväganden inom bl.a. blir så väl genomlysta att de förslag som regeringen förväntas lägga fram vilar på en stabil grund. Med anledning av utredningens förslag ville utskottet, liksom vid tidigare riksdagsbehandling, framhålla att det inte kan bli aktuellt att föra över allmänna vägar till enskilda vägar på det mycket omfattande sätt som föreslås i .