bet · GP01UU10 · 2006-01-01 00:00:00 — Regeringen framhöll i detta sammanhang bl.a. sin avsikt att vara fortsatt pådrivande i EU:s arbete för att effektivisera de gränsöverskridande järnvägstransporterna. Det anförda tillgodoser enligt utskottets mening i allt väsentligt syftet med motion 2001/02:U348 (mp) yrkande 14, och utskottet föreslår att motionsyrkandet avstyrks. delar miljö- och jordbruksutskottets bedömningar och avstyrker motion 2001/02:U348 (mp) yrkande 14. Ekonomiska och monetära unionen I motion 2000/01:U505 (v) menar motionärerna att relationerna mellan EMU-medlemmar och icke EMU-medlemmar bör ses över. behandlar denna motion i sitt yttrande 2001/02:FiU7y. I proposition 1994/95:19 om medlemskap i unionen finns en utförlig redovisning av den svenska förhandlingen om medlemskap vad avser EMU och om den svenska beslutsordningen. Det ansvariga statsrådet höll ett anförande vid förhandlingarnas öppnande . I anförandet, som återgavs som bilaga 1 till propositionen, sades det bl.a.: "Ett slutligt svenskt ställningstagande avseende övergången från den andra till den tredje fasen kommer att göras i ljuset av den fortsatta utvecklingen och i enlighet med bestämmelserna i fördraget." Anförandet upprepades och registrerades i mötesprotokollet utan motkommentar från EU-ländernas sida. Mötesprotokollet har på denna punkt följande lydelse: "Konferensen: - noterade anförande avseende de kapitel som hänför sig till Fördraget om Europeiska unionen (doc. CONF-S 70/93)." Med den terminologi som används i EG-fördraget är med avseende på den monetära unionen en medlemsstat med undantag (art. 122, f.d. artikel 109k). Medlemsstater med undantag deltar i den tredje etappen, men på helt andra villkor än de länder som inför euron. I artikel 122.3 anges de bestämmelser som inte är tillämpliga på medlemsstater med undantag. För medlemsstaterna med undantag gäller, förutom att de inte inför den gemensamma valutan, bl.a. att de behåller ansvaret för den nationella penning- och valutapolitiken och att de inte omfattas av Europeiska rättsakter. har särregler som innebär att landet har rätt att stå utanför den tredje etappen. Verkan av det danska undantaget är densamma som gäller för andra länder med undantag. har liksom rätt att stå utanför den tredje etappen, men verkan av de brittiska undantagsreglerna är mera vittgående än dem som annars gäller för länder med I praktiken kvarstår i den andra etappen och är således inte förpliktigat att t.ex. göra oberoende. Beträffande relationen mellan och gäller att består av finansministrarna från de EU-länder som har infört den gemensamma valutan euron. Alla formella beslut fattas dock i , där , liksom samtliga övriga EU-länder, är representerat på sedvanligt sätt. Utskottet ser mot bakgrund av det anförda inte några fördelar med ett särskilt samarbete med och på det sätt som motionärerna föreslår. Utskottet ser inte heller någon anledning för att söka ytterligare preciseringar av relation till EMU i juridiskt hänseende. Motionen bör således inte föranleda någon åtgärd. delar finansutskottets bedömningar och kan för sin det konstatera att EMU genomförs i tre olika etapper, där alla medlemsstater deltar i de två första etapperna, medan tolv av länderna deltar i den sista etappen, införandet av en gemensam valuta. De lagändringar som genomförts i syftar till att uppfylla de legala krav som medföljer de två första etapperna, exempelvis krav på en självständig nationell centralbank. De legala krav som ställs inför ett deltagande i den tredje etappen bör enligt utskottets uppfattning avvakta ett ställningstagande om svenskt deltagande i denna tredje etapp. Utskottet vill i sammanhanget framhålla att ett beslut om svenskt deltagande i valutaunionen måste ha ett brett folkligt stöd och bör enligt utskottets uppfattning underställas landets befolkning för prövning i en folkomröstning. Utskottet vill betona att det är ett svensk intresse, liksom att det är viktigt för samtliga EU:s medlemsstater, att samarbetet fungerar väl inom . Med vad som ovan anförts avstyrker utskottet motion 2000/01:U505 (v). I motion 2001/02:FiU295 (mp) yrkande 1 anförs att () skall underställas . behandlar detta yrkande i sitt yttrande 2001/02:FiU7y till utrikesutskottet. Enligt EG-fördraget artikel 108 skall varken eller någon nationell centralbank eller någon medlem av centralbankernas beslutande organ då de utövar fördragsmässiga uppgifter begära eller ta emot instruktioner från gemenskapsinstitutioner eller gemenskapsorgan, från medlemsstaternas regeringar eller något annat organ. Enligt fördraget artikel 113.3 skall ECB till , rådet och kommissionen samt till överlämna en årsrapport om verksamheten inom Europeiska centralbankssystemet (ECBS) och om den monetära politiken under det föregående och det innevarande året. ECB:s ordförande skall lägga fram denna rapport för rådet och som kan hålla en allmän debatt på grundval av rapporten. ECB:s ordförande och övriga direktionsledamöter kan på begäran av eller på eget initiativ höras av utskott. utskott för ekonomi och valutafrågor har således flera utfrågningar med ECB:s ordförande. Enligt protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och skall ECB minst varje kvartal upprätta och offentliggöra rapporter om ECBS:s verksamhet (artikel 15 Rapporteringsskyldighet). En konsoliderad rapport över ECBS:s finansiella ställning skall offentliggöras . Dessa rapporter skall, liksom årsrapporten, kostnadsfritt ställas till förfogande för intresserade. Vidare skall, enligt nämnda protokoll, ECB:s och de nationella centralbankernas räkenskaper granskas av oavhängiga externa revisorer som har rekommenderat och ministerrådet godkänt. Revisorerna skall ha befogenhet att granska alla räkenskapshandlingar och konton hos ECB och de nationella centralbankerna samt få alla uppgifter om deras transaktioner. kan konstatera att det med gällande regler finns utrymme för att granska . Utskottet förutsätter att utnyttjar dessa möjligheter och finner inte någon åtgärd påkallad. delar denna bedömning och avstyrker motion 2001/02: FiU295 (mp) yrkande 1. I samma motion yrkande 2 konstateras att det i fastställs mål för den ekonomiska och monetära unionen samt att fördraget explicit förbjuder restriktioner mellan medlemsstater och mellan medlemsstater och tredje land vad gäller kapitalrörelser. Motionärerna menar att dessa regler i fördraget utgör en stark begränsning av vilken ekonomisk politik ett lands regering kan föra och att fördraget står över demokratiskt fattade beslut i dessa delar. Även detta yrkande behandlar finansutskottet i sitt yttrande 2001/02:FiU7y till utrikesutskottet. Regeringen framhåller i skrivelse 2001/02:160 om verksamheten i EU att sysselsättningsfrågan har fått en alltmer framskjuten plats i EU:s arbete (s. 49). I skrivelse 2001/02:105 om det svenska ordförandeskapet erinras om att under Europeiska rådets möte i enades stats- och regeringscheferna om ett nytt strategiskt mål: att unionen inom skall bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning (s. 14). Europeiska rådets möte i var ett första steg i uppföljningen av besluten i . I lades en bas för hur den fortsatta moderniseringen av den europeiska modellen skulle drivas vidare. Stats- och regeringscheferna slog bl.a. fast att målsättningarna från förutsätter dels att unionen och medlemsstaterna ställer sig bakom målet om full sysselsättning, dels att ett dynamiskt EU måste bestå av välfärdsstater (skr. 2001/02:105 s. 15). Utskottet vill i enlighet med tidigare ställningstaganden erinra om att kampen mot arbetslöshet och för full sysselsättning även i fortsättningen utgör ett viktigt inslag i en aktiv svensk Europapolitik. De politiska förutsättningarna för ett stärkt samarbete är enligt utskottets mening goda. Den nya avdelningen om sysselsättning i EG-fördraget har medfört att sysselsättningsfrågan har fått en förstärkt position i EU:s samarbete. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och de gemensamma sysselsättningsriktlinjerna är viktiga instrument för ekonomisk-politisk samordning i EU. Ett starkt europeiskt samarbete skapar bättre förutsättningar för ett samlat agerande och kan därmed stödja de nationella ansträngningarna för ökad tillväxt och sysselsättning. har understrukit behovet av sunda statsfinanser, som är ett grundläggande inslag i stabilitetspakten (t.ex. bet. 1998/99:FiU20, bet. 1999/2000:FiU1, yttr. 1999/2000:FiU3y). Utskottet har också behandlat roll och penningpolitikens betydelse för att upprätthålla ett stabilt penningvärde (t.ex. bet. 1999/2000:FiU1, bet. 2000/01:FiU23). Utskottet har konstaterat att den låga inflationen och de låga inflationsförväntningarna skapar förutsättningar för en bra reallönetillväxt även vid relativt låga nominella lönepåslag. Mot bakgrund av det anförda finner utskottet inte någon åtgärd påkallad. delar denna bedömning och avstyrker motion 2001/02:FiU295 (mp) yrkande 2. I motionens yrkande 7 konstateras att ett vanligt argument för ett svenskt medlemskap i är att inflytande i unionen urholkas om landet inte deltar även i EMU-samarbetets tredje fas - den gemensamma valutan. Motionärerna menar att svenskt inflytande i EU inte förutsätter att även är med i EMU-samarbetets tredje fas. Avseende detta yrkande framhåller finansutskottet följande i sitt yttrande 2001/02:FiU7y till utrikesutskottet: Utskottet vill hänvisa till att det av regeringens skrivelse 2001/02:105 om det svenska ordförandeskapet framgår att framgångar nåddes inom alla de tre huvudprioriterade områdena utvidgning, sysselsättning och miljö. Framsteg gjordes även inom ett flertal andra områden. När utskottet behandlade propositionen om och den ekonomiska och monetära unionen (prop. 1997/98:25, bet. 1997/98:FiU9) framhöll utskottet vad i propositionen anfördes om att när står utanför valutaunionen skärps kraven ytterligare på att ha hög effektivitet i agerandet inom EU:s institutioner. Det blir än viktigare att ha god samordning och konsistens i agerandet för att kunna driva prioriterade frågor, betonade utskottet. Utskottet konstaterar att erfarenheten visar att kan utöva inflytande i EU. Någon åtgärd är inte påkallad med anledning av motionen. delar denna bedömning och avstyrker motion 2001/02: FiU295 (mp) yrkande 7. Inre marknaden, tillväxt och sysselsättning tar i sitt yttrande 2001/02:AU4y upp frågor kring tillväxt och sysselsättning samt det sysselsättningssamarbete som har växt fram inom EU. konstaterar i yttrandet att sysselsättningssamarbetet har fått en alltmer framskjuten plats i EU:s arbete efter Amsterdamfördragets ikraftträdande. Vid Europeiska rådets möte i uppnåddes enighet om målet full sysselsättning och om ett nytt strategiskt mål , att göra unionen till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsberoende region, med möjlighet till hållbar eko nomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning. Vidare noterar arbetsmarknadsutskottet att ett övervaknings- och rapporteringsförfarande utgör ett centralt element i den europeiska sysselsättningsstrategin. Samordningen av sysselsättningspolitiken sker på grundval av gemensamma riktlinjer för sysselsättningen, nationella handlingsplaner, en årlig gemensam rapport från kommissionen och rådet, en möjlighet för rådet att avge kommentarer till enskilda medlemsstater och utbyte av goda erfarenheter mellan medlemsstaterna. anför vidare följande. vill genom detta yttrande framföra vissa synpunkter på behandlingen av EU-frågor inom utskottets beredningsområde. De motioner som avlämnats i ärendet och som berör eller tangerar utskottets beredningsområde har en bredare inriktning på flera politikområden. Utskottet avstår därför från att direkt kommentera motionerna. Det bör dock framhållas att arbetsmarknadsutskottet delar flera av de allmänna synpunkter som förs fram i partimotioner t.ex. om vikten av nationella utvärderingar av EU-samarbete, av att regeringens agerande i EU-frågor på ett tidigt stadium förankras i liksom av att sysselsättningsfrågorna i första hand löses nationellt eller regionalt. Den sistnämnda frågan har behandlats av arbetsmarknadsutskottet i tidigare sammanhang, bl.a. i yttrande 1999/2000:AU2y Berättelse om verksamheten i Europeiska unionen . Där betonade utskottet att det i likhet med regeringen såg positivt på de effekter för sysselsättningen och tillväxten som det utökade samarbetet kring sysselsättningspolitiken kan komma att få, men underströk att sysselsättningspolitiken, trots det fördjupade samarbetet kring sysselsättningsfrågorna på unionsnivå, alltjämt i första hand skall vara en angelägenhet på nationell nivå. Detta är en uppfattning som utskottet vidhåller också . I fastslogs 1996 ett nationellt mål om att halvera den öppna arbetslösheten till . Likaså har ett nationellt sysselsättningsmål till 2004 satts upp. Då skall andelen reguljärt sysselsatta vara . Vidare har regeringen satt upp rättvisemålet att antalet socialbidragstagare skall halveras . Regeringen konstaterar i vårens finansplan (prop. 2001/02:100) att arbetslöshetsmålet klarades och att den är fast besluten att klara även övriga uppsatta mål. Målen är viktiga instrument i politiken för att nå full sysselsättning och ökat välstånd genom en god och uthållig tillväxt. Också inom EU:s sysselsättningssamarbete har alltfler kvantitativa mål formulerats. har i en särskild promemoria slagit fast inriktningen på sitt arbete med EU-frågor. Utgångspunkten har utgjorts av ställningstagande om utskottens beredning av EU-frågor. I arbetsmarknadsutskottets arbete med EU-frågor tillmäts frågor om tillväxt och sysselsättning stor betydelse. På sysselsättningsområdet har utskottet följt utvecklingen ända sedan EU:s samarbete på detta område inleddes. Formerna för detta har successivt förändrats. Under innevarande har utskottet bl.a. från företrädare för fått information om arbetet med det s.k. höstpaketet om sysselsättning och diskuterat detta. Höstpaketet, som innefattar kommissionens förslag till sysselsättningsrapport (KOM 438/01), riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (KOM 511/01) samt rekommendationer för medlemsstaternas sysselsätt ningspolitik (KOM 512/01), utgör en viktig komponent i det ovan nämnda övervaknings- och rapporteringsförfarandet. Inom detta förfarande, som också benämns Luxemburgprocessen, använder medlemsstaterna den öppna samordningsmetoden för att främja sysselsättning. Huvudansvaret ligger på nationell nivå, och processen består av fyra steg. Medlemsstaterna enas om riktlinjer för sysselsättningspolitiken, vilka spänner över flera politikområden. Därefter utarbetar varje medlemsland en nationell handlingsplan där riktlinjerna inarbetas. Som ett tredje steg utvärderas medlemsstaternas handlingsplaner, och kommissionen och ministerrådet utarbetar en gemensam rapport om sysselsättningen i EU. Slutligen ger rådet rekommendationer till medlemsstaterna om hur de skall genomföra sysselsättningspolitiken. har vid sammanträdet fått såväl muntlig som skriftlig information om innehållet i den nationella handlingsplanen för sysselsättning 2002. Handlingsplanen, som utarbetas inom , skall vara inlämnad till kommissionen . har fått tre EU-rekommendationer för sysselsättningspolitiken. Dessa gäller skatte- och bidragssystemen, den könssegregerade arbetsmarknaden och säkerställande av effektiviteten i de arbetsmarknadspolitiska programmen. Planerade eller genomförda åtgärder med anledning av rekommendationerna redovisas i årets handlingsplan. har under innevarande också följt den pågående utvärderingen av EU:s sysselsättningssamarbete. Samarbetet har bedrivits , och medlemsstaterna har enats om att utvärdera strategin och dess effekter på sysselsättningsutvecklingen inom unionen. Huvudsyftet är att analysera vilken påverkan sysselsättningsstrategin har haft på utformningen av den nationella politiken och på sysselsättningsutvecklingen i medlemsländerna. Resultatet skall bidra till att vidareutveckla strategin för framtiden i syfte att uppnå de gemensamt uppsatta målen för ökad tillväxt och sysselsättning i . När det gäller den svenska delen av utvärderingen har arbetsmarknadsutskottet bl.a. tagit del av de fem nationella utvärderingar som genomförts. I fyra av dessa studier har följts upp på olika områden och i den femte studien har mer övergripande frågor tagits upp. Studierna har genomförts av (Ifau), (Itps) respektive Statskontoret. Motsvarande projekt genomförs i övriga medlemsstater, och därtill sker utvärderingar i hela unionen genom kommissionens försorg. Utskottet vill i detta sammanhang fästa uppmärksamhet på de mer övergripande kommentarer om sysselsättningsstrategins påverkan på svensk politik som lämnas i Statskontorets rapport. Enligt myndighetens rapport finns det en allmän uppfattning bland departementstjänstemän, myndighetstjänstemän och företrädare för arbetsmarknadens parter att inte nämnvärt har påverkat svensk politik och att strategin är relativt okänd utanför den grupp av personer som direkt arbetar med den. En anledning till att strategin inte har haft så stort inflytande uppges vara att den svenska sysselsättningspolitiken redan ligger i linje med . anser att det är värdefullt att sysselsättningssamarbetet utvärderas och att detta även sker på nationell nivå. Enligt utskottet kan det också finnas anledning att se närmare på samspelet mellan den nationella handlingsplanen för sysselsättning och den praktiska, konkreta utformningen av svensk sysselsättningspolitik bl.a. såsom den kommer till uttryck i den statliga budgetprocessen inklusive reglerings Här kan det finnas ett utrymme för ökad reell ömsesidig påverkan på nationellt, regionalt respektive lokalt plan. I sammanhanget kan nämnas att arbetsmarknadsutskottets ordförande medverkade i en utfrågning i utskott för sysselsättning och sociala frågor om de nationella planerna för sysselsättning. Företrädare för arbetsmarknadsutskotten (motsv.) i medlemsstaternas parlament var inbjudna till utfrågningen. En av de frågor som stod i fokus vid utfrågningen gällde förändringar av sysselsättningssamarbetet efter det pågående utvärderingsarbetet liksom parlamentens roll vid tillämpningen av den öppna samordningsmetoden på sysselsättningsområdet. ordförande framförde vid utfrågningen ett antal synpunkter. Det gäller behovet av att framtida riktlinjer förenklas och blir lätta att tillämpa, att mål för samarbetet slås fast för lång och medellång sikt och att tydliga och ändamålsenliga indikatorer utformas så att det blir möjligt att följa upp och utvärdera genomförandet av riktlinjerna. Ytterligare en fråga som betonades av arbetsmarknadsutskottets ordförande vid utfrågningen och som utskottet vill framhålla också i detta yttrande är betydelsen av att de nationella parlamenten involveras i det framtida sysselsättningssamarbetet så att detta får större demokratisk legitimitet. Detta är av största betydelse när den öppna samordningsmetoden används. En ökad regional och lokal förankring måste också eftersträvas i en framtida sysselsättningsstrategi. Utskottet ställer sig bakom de framförda synpunkterna. delar arbetsmarknadsutskottets bedömning i här berörda delar. Motionärerna bakom motion 2001/02:K427 (v) yrkande 4 menar att regeringen i EU bör verka för att medlemsländerna gör egna utvärderingar av den öppna samordningens metod. menar att EU behöver en stark kommission, som skall se till hela EU:s bästa, med hjälp av de instrument som står till förfogande genom den s.k. gemenskapsmetoden för samarbete (förordningar och direktiv). Det är dock av vikt, menar utskottet, att medlemsstaterna har tillgång till metoder som innebär ett direkt samarbete mellan regeringarna. Den öppna samordningens metod är ett sådant instrument. Detta samarbete ger möjlighet för medlemsländerna att uppställa gemensamma målsättningar, men upplåter åt respektive regering att nationellt finna vägar för att nå fram till dessa mål. Den öppna samordningens metod har tillämpats för uppföljningen av de beslut som fattades vid . De senaste utvärderingarna om måluppfyllnad inom respektive medlemsstat har genomförts vid i och i . Utskottet vill framhålla att den öppna samordningsmetoden är ett värdefullt instrument för att utveckla samarbetet mellan unionens medlemsländer och utgör som sådant ett komplement till andra former av samarbete på EU-nivå respektive nationell nivå. Utskottet menar att kommissionen är väl skickad att genomföra den planerade utvärderingen men vill liksom arbetsmarknadsutskottet framhålla att utvärderingar även bör genomföras på nationell nivå. anser att motion 2001/02:K427 (v) yrkande 4 kan besvaras med vad som ovan anförts. Motionärerna bakom motion 2001/02:U268 (c) yrkande 9 menar att digital-TV bör omfattas av den inre marknaden för att göra det möjligt för personer som är bosatta inom EU att abonnera på tjänster som är tillgängliga i andra medlemsstater. Utskottet konstaterar inledningsvis att frågor om fri rörlighet för TV-program är reglerade i ett EG-direktiv (89/552-EEG). I direktivet görs ingen skillnad mellan analog och digital TV. Innebörden av direktivet är att TV-sändningar från ett EU-land till ett annat EU-land inte kan hindras av det mottagande landet, med undantag för de inskränkningar om olämpligt programinnehåll som följer av direktivet. Det finns således i princip inte behov av någon ytterligare reglering på EU-nivå för det syfte som motionärerna vill uppnå. kan vidare konstatera att riksdagsbeslutet (bet. 1996/97:KU17, rskr. 1996/97:178) om marksänd digital TV innebär att programutbudet som helhet bör tilltala olika intressen och smakriktningar, att lokala och regionala program bör ges företräde liksom program som är förankrade i den svenska kulturkretsen. Programföretag som redan sänder med analog teknik bör beredas plats i det digitala marknätet. Det finns inga särskilda regler för marksänd digital TV i radio- och TV-lagen (1996:844), utan de allmänna reglerna om TV skall tillämpas. Förordningen om marksänd digital TV (1997:894) reglerar tillståndsgivningen. Det är regeringen som beslutar om vilka programföretag som skall få tillstånd att sända marksänd digital TV och vilket sändningsutrymme som får upplåtas för detta. Regeringen beslutar också om eventuella förändringar av tillstånden, t.ex. i fråga om tillståndstidens längd samt sändningarnas geografiska och innehållsmässiga omfattning. Radio- och utlyser tillstånden, handlägger ansökningarna och ger ett motiverat förslag till regeringen om hur sändningstillstånden skall fördelas. De digitala TV-sändningarna i omfattar knappt 20 programkanaler. Utskottet menar att det problem som motionärerna har funnit således inte har sin orsak i regleringar på EU-nivå eller nationell nivå. En inre marknad för TV-sändningar existerar redan. Utskottet noterar att det i stället är de upphovsrättsliga frågorna som utgör hinder för den fria tillgången till digitala kanaler över gränserna. Ett TV-bolag som köper programrättigheter av ett produktionsbolag gör detta för ett visst geografiskt område. Utifrån avtalsmässiga grunder kan ett sådant program inte sändas vidare. Vissa TV-bolag (Eurosport, MTV) som sänder över flera länder eller över hela EU, köper programrättigheter med detta innehåll. Detta medför att de TV-bolag som inte har köpt gällande programrättigheter för ett flertal länder inte heller kan sända vidare dessa program utanför det egna landet utan att bryta mot avtal. Däremot går det bra att sända de program där det egna TV-bolaget äger programrättigheterna, exempelvis som den svenska digitala kanalen för . Det är således av upphovsrättsliga skäl som det inte är möjligt för personer som är bosatta inom EU att abonnera på tjänster som är tillgängliga i andra medlemsstater. Med vad som ovan anförts anser utskottet att motion 2001/02:U268 (c) yrkande 9 kan besvaras. Arbetsrätt, arbetsmiljö och jämställdhet