bet · GT01KU20d3 · 2006-01-01 00:00:00 — Men då har mycket starkt uttalat, i en artikel i , en vädjan till alla regeringar att avstå från att tillgripa diplomatiska garantier. Jag undrar om inte statsministern tycker att man borde kunna stödja denna vädjan också för svenskt vidkommande att över huvud taget inte lita på de diplomatiska garantierna. Statsminister : Herr ordförande! Såvitt jag vet har vi använt oss av det instrumentet och heller inte därefter. Jag ser heller ingen användning för det . Men jag kan inte utesluta att det uppstår extrema lägen som är av det slaget att man sitter med genuina målkonflikter, i kampen mot terrorismen och å andra sidan i skyddet av mänskliga rättigheter. Jag är ingen anhängare av dessa diplomatiska garantier. De kommer, såvitt jag kan förstå, inte att användas av . Men jag kan inte utesluta lägen där det kan vara en nödsituation och där de kan komma att behövas. Att stänga dörren definitivt är oklokt. Ordföranden: är utfrågningen i ärende 22, samarbetet i det så kallade kriget mot terrorism, avslutad. Vi går in på nästa ärende: Ärende 38 Regeringens uppfyllande av de krav som riksdagsordningen ställer för att undvika anhopning vid lämnande av propositioner. Det är ett för mycket aktuellt ärende. (): Herr ordförande! Statsministern är chef för regeringen, men också administrativ chef för . Han har därför ett betydande ansvar för relationen till när det gäller arbetsbelastningen. Fram till påsk har regeringen under det här lämnat 158 propositioner och 28 skrivelser. Det kan vara någon siffra fel, men det är ungefär i den storleksordningen. lämnade regeringen 74 propositioner och 17 skrivelser, det vill säga halva årsskörden kom . Allra värst var det , nämligen . Då kom 55 propositioner och 11 skrivelser. STATSMINISTER 2005/06:KU20 Anser statsministern att detta förfarande står i god överensstämmelse med kraven i riksdagsordningen, 3 kap. 5 §, som säger att regeringen bör lämna propositioner på sådana tider att en anhopning av arbetet hos om möjligt undviks? Statsminister : Herr ordförande! Det är väl det sista, om möjligt, som är det som egentligen räddar mig i det här läget. Jag ska utveckla varför. Jag har varit med ganska länge i det parlamentariska arbetet. Jag var riksdagsman första gången , och jag har upplevt problemet oavbrutet . Det har gällt vilka regeringar vi än har haft. Det har funnits den typen av arbetstoppar, ofta förknippade med något slags stoppdatum. Och det har varit ytterligare accentuerat under valår. Det sista hänger ihop med att vi alla vill att lagda propositioner inte ska skjutas upp till kommande höst. Då kan ju ha fått en sammansättning som gör att det blir alldeles tokigt. Därför ska de ut under innevarande riksdag. Det är vi överens om. Det finns utvecklat både i grundlagsutredningar och i andra sammanhang. Det är inte så konstigt. Vi har ordnat det så för oss vilket jag var en varm anhängare av en gång som riksdagsman och inte minst som finansminister att vi skulle få till stånd en höst som kunde ägnas åt vår budgethantering och budgetproposition. Det gör att höstarna på något sätt går bort när det gäller behandling av övriga propositioner. Undantagsvis kan det där så att säga fixa sig, någon enstaka gång. Det beror på vilket utskott det är och om det inte är väldigt arbetsbelastat. Men höstarna gäller budgeten. Sedan har vi ju dessutom fått glädjen att implementera ett och annat EG-direktiv som ska passera också. Detta är ju också förknippat med ganska tajta och snäva tidsramar. Det gör det ännu mer komplicerat. Dessutom har ju bestämt att man i praktiken börjar arbeta för fullt i . Det gör att man i praktiken har på sig för de sista, avgörande förankringarna från regeringens sida gentemot de utskottsgrupper i som man så att säga har parlamentariskt stöd av. Det ger ett väldigt snävt fönster för att lägga fram propositioner. Jag ser inga bra lösningar på det här. Det ligger inte heller i regeringens intresse att få den här anhopningen. Tänk så många briljanta politiska förslag som bara drunknar i mängden ! Det är inget önskeläge för regeringen. Man vill ju få uppmärksamhet för det man föreslår. Det där gör att vi redan vid tillsättning av utredningar i direktiven försöker styra upp så att vi får till stånd en presentation av utredningar som i sin tur kan ligga till grund för propositioner som passar in i ett tidsschema som gör att vi slipper träffa exempelvis . Men det är svårt, det ska erkännas. Egentligen har jag inget riktigt bra svar och ingen riktigt bra lösning. Jag tror att oavsett vilken regering som sitter, med den ordning vi nu har valt med hösten för budget och med fönstret kommer 2005/06:KU20 BILAGA B6 STATSMINISTER man att få en anhopning vid den här tidpunkten , särskilt valår. Det är så, såvida inte vill börja så att man kan börja förankringsprocessen mera effektivt, kanske , då skolorna börjar. Det skulle göra att man fick för arbetet. (): Jag ska återkomma till någon aspekt som statsministern tog upp där. Men briljanta förslag eller inte, anser verkligen statsministern att det är rimliga arbetsvillkor för ledamöter när man får en sådan anhopning vad gäller inläsning och analys man kanske också ska formulera briljanta alternativ till de mindre briljanta förslagen? Är det verkligen rimligt att man har det på det här sättet, med den oerhörda anhopning som har varit ? Statsminister : Herr ordförande! Jag säger inte att det här är idealiskt. Jag försöker förklara varför det är som det är. Om det finns någon faktor i den här komplicerade ekvationen som skulle kunna justeras, så låt oss diskutera den saken! Men med en höst vikt för budgetjobbet och med ett fönster för propositioner, i stort sett, så blir det lätt en anhopning. Det är inte någonting som regeringen strävar efter, och det är ingenting som vi tjänar på. Det var det som jag avsåg med min lite spetsiga formulering om alla briljanta förslag som drunknar. Jag inser fuller väl också arbetsbelastningen i , särskilt för partier som inte är så stora, där en riksdagsledamot kanske sitter ensam i sitt utskott och ska bevaka kanske sex till tio propositioner. Det blir naturligtvis en oerhörd arbetsbelastning, det förstår jag. Vi är öppna för en diskussion med om hur detta kan hanteras. Det är inte så enkelt, men vi är tacksamma för förslag. (): Vi är glada för förståelsen. Det vore bra om man kunde vidta några åtgärder också. I samma paragraf som åberopades står det att regeringen ska samråda med talmannen om det här med anhopningen. På vilket sätt har det samrådet skett? Statsminister : Vi samråder regelbundet med talmannen och hans kansli. Det sker mellan statssekreteraren i Statsrådsberedningen och talmannens främste företrädare, riksdagsdirektören. Jag tror att de träffas minst en gång och stämmer av arbetssituationen. (): Herr ordförande! konstaterade utskottet i sin kritik av regeringen: Enligt utskottet är det anmärkningsvärt att regeringen inte kan planera propositionsavlämnandet så att anhopningar undviks. Då handlade det om 30 propositioner mellan . är det alltså ungefär dubbelt upp. Det säger någonting om proportionerna. Utskottet förutsatte att regeringen i fortsättningen tar erforderliga initiativ för att undvika anhopningar av propositioner till vissa tidpunkter. Min fråga är: Läser regeringen inte KU:s betänkande? Varför har inte regeringen tagit erforderliga initiativ? Statsminister : Herr ordförande! Vi läser naturligtvis KU:s betänkande det sista vi gör innan vi somnar självklart är det så! STATSMINISTER 2005/06:KU20 Det har fått ersätta andra skrifter. Men liksom för dem kan man ha tolkningar när det gäller vad som står där. På en här punkten är det på det viset att jag pekar på ett faktiskt problem, som ju också är . Det kanske är så att vi har ett för smalt fönster. Låt oss diskutera att börja månad med förankringsprocessen. Det kan vara ett sätt att göra det. Men jag ska inte lägga mig i arbete. För vår del har det varit så att vi har gett direktiv till våra utredare och i vårt beredningsarbete där vi försöker pressa på för att man ska fram tidigare än vid stoppdatumet . Att sedan jämföra valåren blir lite oegentligt. Av någon outgrundlig anledning är det så att regeringar har en tendens att bli extra aktiva ett valår, och det sätter extra press på detta stoppdatum. Vi kan alla ha våra teorier om varför, men jag tror inte att det är partipolitiskt betingat. (): Jag vill bara ta upp en sista fråga. Den gäller hösten, som statsministern var inne på. Det är ju så att arbetar väldigt mycket med budgeten . Men det finns ju ingenting som hindrar att regeringen till exempel lägger fram propositioner som sedan kan behandlas i tidigt , så att man får en lite jämnare arbetsbelastning. Skulle man inte kunna tänka sig en sådan ordning, att man försökte få lite hyfs på planeringen av propositionsavlämnandet? Statsminister : Jodå, det är en möjlighet, som vet om att det arbete som då utförs i utskottet med budgetpropositionen ofta är av ett sådant slag att det tar utskottsledamöternas tid i anspråk. För regeringen är det på det viset att man ska in i utskottsgrupperna, som tillhör det parlamentariska underlaget, och förankra sina propositioner. Så tiden är ju inte riktigt tillgänglig där heller. Det är möjligt att vi tar på oss med budgetbehandlingen att vi mot bakgrund av de traumatiska politiska upplevelser vi hade under den ekonomiska krisen har skaffat en sådan särställning för budgetbehandlingen i och i det politiska livet att den kanske har fått ta lite för mycket tid. Det är också en sak att reflektera över. (): Herr ordförande! Jag anser nog att det här ämnet är uttömt, i varje fall för dagen. KU får väl reflektera över det här. (): Jag har bara en liten kontrollfråga, som man säger, och den gäller begreppet erforderliga initiativ. KU förutsatte, står det till och med i betänkandet , att regeringen skulle ta erforderliga initiativ för att komma till rätta med de här problemen. Sedan svarar att man kör enligt den gamla planen och försöker så gott man kan, och vi ser ju att det inte fungerar. Men om man ska ta erforderliga initiativ borde det väl ha hänt någonting från regeringens sida. Regeringen borde ha vänt sig till , om det nu inte räcker att göra om sina egna rutiner för att få en bättre ordning till stånd så att lagstiftningsarbetet kan ske på ett rimligt sätt i . 2005/06:KU20 BILAGA B6 STATSMINISTER Statsminister : Herr ordförande! Det var som jag åberopade: De direktiv vi ger till våra utredare utgår numera ifrån det är väl ett sådant initiativ som har tagits, rättschefen? den situationen att vi inte heller är nöjda med att vi har denna anhopning av propositioner. Men så mycket mer har vi inte hittat som erforderliga initiativ. Där kanske vi gemensamt borde slå oss samman för att fundera på vad som bör göras. Jag tror, om jag ska gå rakt på sak, att vi kommer att få leva med det här bekymret i varierande grad. Vårarna har alltid, under de år jag har suttit i , varit enormt arbetsbelastade. En gång i tiden var det ju så för ledamöter att vi tvingades votera nätterna igenom. Det var visserligen en skönhetsupplevelse att stå på taket till gamla och se solen gå upp över det var ingen dålig tid i , om man säger så men det var ganska slitsamt. Det vill vi inte tillbaka till. Men det har varit så . (): Jag är nyfiken på att veta om regeringen, med tanke på orimliga arbetsbörda just nu med alla propositioner, har avstått från att lägga fram några propositioner antingen de enligt statsministern är briljanta eller innehåller andra förslag. Statsminister : Ja, det har vi gjort, men inte av det här skälet, att det är hög arbetsbelastning, utan därför att vi tycker att de är för dåliga. Det pågår ju faktiskt internt i en beredningsprocess som är ganska grannlaga och noggrann, där vi ibland gör om en och annan proposition till skrivelse därför att statsrådets ambition att sätta avtryck inte alltid motsvarar så konkreta förslag, dock ganska stora politiska resonemang. Det lämpar sig bättre för en skrivelse än för en proposition. Sådant händer ju . En del kommer inte heller till proposition därför att det inte håller måttet det är inte färdigberett. Men vi har inte, såvitt jag vet, avstått från att lägga fram en proposition därför att det skulle öka arbetsbelastning. Det tror jag heller inte att vill. (): Kan statsministern ge exempel på några som ni inte har lagt fram ? Statsminister : Det vore att gå alldeles för långt, herr ordförande. Det vill jag inte göra. Men det går att jämföra propositionsförteckningen med vad som har levererats. Vi försöker ju göra den så bra som vi kan och följa den, men inte heller där är vi ju hundraprocentigt framgångsrika. (): Jag har bara en fråga. I vilken utsträckning, om någon, är de här problemen att hänföra till kapacitetsbrist i ? Statsminister : Det tror inte jag, herr ordförande, att det är. Jag tror att det helt enkelt är den uråldriga tumregeln, som alltid har gällt, till exempel när man ska ha in veden och allt sådant. Arbetet utförs som står till förfogande. Det finns någonstans i bakhuvudet hos alla människor en tendens att så att säga dra ut . Vi kan ju ändå komma fram ända till . Då säger vi till dem som håller på och tänker så: STATSMINISTER 2005/06:KU20 Det får ni inte göra. Ni ska lägga fram det här . Det är lovat till . Ni ska leverera! Sedan drar det ändå ut därför att man inte lyckas. Det kan också vara en lagrådsgranskning som har kommit in i bilden som kanske inte var planerad från början. Det finns mycket sådant. Men arbetet utförs som står till förfogande. Det gäller för oss som just har fått in veden, och det gäller också för dem som har lämnat propositioner till . Det brukar vara så, tyvärr. Det är mycket mänskligt. Ordföranden: Men det gäller inte alltid för KU:s utfrågningar, ska jag säga, för vi kan ibland avsluta före den utmätta tiden. Det finns inga regler utan undantag! (): Statsministern hänvisar till arbetsformer när det gäller det minimala fönstret . Är det någonting i riksdagsordningen eller regeringsformen som hindrar statsministern att samråda med sin riksdagsgrupp eller sitt parlamentariska underlag än när utskottssammanträden föreligger? Statsminister : Nej, herr ordförande, inget formellt, men reellt är det ju så. Vi vet ju alla som har varit riksdagsmän att när vi inte har sammanträden inbokade i är vi fullt uppbokade hemma. Vi far som tättingar på skolor och industrier, vi ger intervjuer, vi håller anföranden på PRO-föreningar och vi är ute på olika typer av partimöten. Det är så det ser ut. Att då plötsligt, när signalen är given att man ska ha den arbetsfasen, skulle kunna börja med något tyngre förankringsarbete i utskottsgrupper tror jag inte alls på. Då ska man säga att från börjar vi så att säga harva i igen, och får på så sätt för det här viktiga arbetet. Då får vi den andra konflikten i stället. Det är brist på tid. Vi skulle egentligen ha som bestod av . (): Herr ordförande! Statsministern tror inte på den ordningen, men har statsministern, herr ordförande, försökt att åstadkomma en verksamhet tidigare i det förankringsarbete som uppenbarligen är ett av bekymren för att på det sättet kunna hålla fast vid de tider som har angivits av och få en bra arbetsordning? Statsminister : Jag tror inte att man ska beskriva förankringsarbetet som något bekymmer, och det kanske inte menade heller. Men tidsmässigt tar det sin beskärda del, oavsett vilken regering vi har. Med de parlamentariska förhållanden vi har i kommer man att vara väldigt noga med att förankra med sina riksdagsledamöter, och det tar sin tid. Vi har inte tagit några initiativ av det slaget att vi kallat in våra riksdagsledamöter tidigare. Det har vi inte gjort. Ordföranden: för det. Då är det från , varsågod. (): Tack herr ordförande! Många praktiska och reella förklaringar till det här problemet har tagits upp. Ändå vill jag något uppehål- 2005/06:KU20 BILAGA B6 STATSMINISTER la mig vid det som rör tidsramarna för propositionen som avser genomförandet av EG-direktiv. Är det inte så, statsministern, att med en god planering ger väl just dessa tidsramar dock möjlighet att inte lägga fram sådana propositioner innan ? Statsminister : Jag ska inte svära på det, herr ordförande. Jag skulle i så fall vilja granska de olika direktivförslagen. Men vi styr ju inte den processen själva och har vissa tidsramar att anpassa oss till. Jag tror nog att det är ett reellt problem. Ordföranden: för det, då går vi vidare. Då har vi nästa ärende, ärende 17 Regeringens utövande av utnämningsmakten vad gäller generaldirektörs- och ambassadörsposter. Här är det återigen som är det anmälande partiet. Därmed lämnar jag ordet till . (): Tack, ordföranden! Frågan om regeringens hantering av utnämningsmakten har blivit något av en följetong i KU:s granskningsarbete. Jag vill därför börja utfrågningen med att ta upp de ställningstaganden och uttalanden som historiskt har gjort i frågan och fråga vilka åtgärder regeringen har vidtagit med anledning av dessa. Så sent som var ett av de senaste granskningstillfällena. Det har som sagt varit en lång historia. Men sade att det finns en överrepresentation av utnämnda myndighetschefer med bakgrund inom regeringspartiet som är så stor att det kan väcka misstanke om att inte enbart sakliga grunder vägts in vid utnämningar. Vilka åtgärder har uttalanden och ställningstaganden lett till inom ? Statsminister : Herr ordförande! Den sakliga grunden för utnämningspolitiken är förtjänst och skicklighet, har varit och kommer att vara. Det är det första. Det andra är att vissa av dem som vi utnämner har en erfarenhet med sig som är av partipolitisk natur. Det är i de allra flesta sammanhang en väldig styrka i statlig verksamhet att förstå hur den politiska processen fungerar. Med något undantag har de utnämningar vi har gjort där personer haft en partipolitisk bakgrund varit mycket framgångsrika utnämningar. Det har varit duktigt folk, oavsett vilken partifärg de har haft. Det kan bero på att de som politiker har tvingats att ständigt förankra, förklara, kommunicera, söka nytt mandat, ställa sin post till förfogande och på så sätt återigen vinna förtroende någonting som i ett modernt ledarskap är avgörande för framgången. Detta vill jag säga för att ingen ska tro att det på något sätt är några förbrukade slashasar som dras in i den statliga verksamheten, tvärtom. Det är mycket framgångsrika statliga chefer som vi har rekryterat på så sätt. Sedan kommer nästa borgerliga favoritpåstående som är en myt och i grunden djupt felaktigt, och det är att vi skulle ha en överrepresentation av socialdemokrater utifrån utgångspunkten att de skulle ha rekryterats på den grunden, att de har just den partifärgen. STATSMINISTER 2005/06:KU20 Tittar man på de utnämningar vi har gjort ser man att det finns en grupp som är klart dominerande när det gäller statliga chefstjänster, och det är tidigare statssekreterare. Socialdemokratin har haft regeringsmakten och kan förhoppningsvis också behålla den . När arbete utförs finns på varje departement en chef vid sidan av statsrådet; denne statssekreterare är en administrativt förfaren person, inte sällan med en egen bakgrund i förvaltningen, mer sällan med en bakgrund i det partipolitiska livet. Statssekreterarna har det gemensamt att de följer sitt statsråd när statsrådet går därav den partipolitiska beteckningen. Ingen ansvarig regering kommer att avstå från att rekrytera dessa chefstjänstemän som statssekreterarna utgör till andra toppbefattningar inom den offentliga sektorn, staten. Det vore ett slöseri med den chefskompetens som vi själva har fostrat och som vi själva har sett fungerar och på så sätt lever upp till kraven på förtjänst och skicklighet. Tar vi bort statssekreterargruppen och tittar på de övriga som har en partipolitisk bakgrund ser vi att det snarare är så att de socialdemokratiska representanterna är underförsörjda. Det är en dominans av moderater och socialdemokrater, var. Resten fördelas på de andra partierna med ett undantag och det är , som inte har någon i den här skaran såvitt jag kan se. Men hela resonemanget bygger på förutsättningen att man sätter partibeteckning på statssekreteraren och att man därmed betraktar henne eller honom som en halvpolitruk. Det är inte sant och det är inte den bakgrunden det handlar om. Det handlar om mycket erfarna personer som vi ska ta vara på och som undantagslöst gör goda arbetsinsatser när de sedan går vidare i staten. Så jag bestrider bestämt, herr ordförande, hela den beskrivning som gör. (): Ordföranden! Det har som sagt varit en lång historik. Vi har haft de här utfrågningarna och diskussionerna i KU-sammanhang och i andra sammanhang. Just för att vi inte skulle hamna i att bara upprepa våra gamla ställningstaganden tog jag medvetet utgångspunkt i det som uttalat. Då får jag nästan fråga mig det som någon i en tidigare utfrågning här frågade, om regeringen läser KU:s betänkanden och det som uttalar i de här sammanhangen. Det som jag läste upp var inte min personliga åsikt eller eller ens Allians för åsikt, utan det var ett ställningstagande som kammaren har ställt sig bakom. Det var mot den bakgrunden som jag frågade om har vidtagit några åtgärder med anledning av det ställningstagande som kammaren har gjort. Om det hade statsministern ingenting att säga, verkade det som. När det gäller statssekreterare delar inte kammaren uppfattningen att statssekreterare ska ses som en särskild grupp i sammanhanget, eftersom befattningarna tillbaka i praktiken är partipolitiskt bundna tjänster. Ska jag tolka statsministerns inlägg här som att han inte alls tar intryck av den granskning som KU har gjort och de ställningstaganden som kammaren gör när KU:s granskning anmäls till kammaren? 2005/06:KU20 BILAGA B6 STATSMINISTER Statsminister : Herr ordförande! Jag utgår i mitt arbete från vad grundlagen föreskriver, förtjänst och skicklighet. Jag har väldigt svårt att förstå resonemanget att det skulle vara politiskt bundna tjänster och att det därmed skulle diskvalificera människor som har både förtjänst och skicklighet från att gå vidare till ett chefsjobb i staten. Jag har mycket svårt att se detta. Bara för att vi har haft diskussionen förut, för det har vi haft, blir den ju inte mer sann för den sakens skull, utan det är samma diskussion. Vi ser olika på detta. Jag kan bara erinra mig hur det gick till när den borgerliga regeringen avgick. De statssekreterare som där hade varit verksamma och som sökte jobb i staten gick vidare och gjorde utomordentliga arbetsinsatser, därför att de var kompetent folk. Av de över 20 statssekreterare som vi har tror jag att det är en som har en bakgrund inom moderat sfär och en som har en bakgrund i folkpartistisk sfär. Men vi begår en dumhet och ett misstag om det är så att vi ska göra oss av med dessa chefsämnen som vi själva har fostrat i . Det är ytterst lite partipolitisk profil på dessa personer. Många är hämtade direkt från förvaltningen. Hela resonemanget är felaktigt, enligt min uppfattning. (): Jag vill bara lämna en kommentar till det. När det gäller statssekreterarna har rutinerna ändrats när det gäller anställningsformer och garantier för statliga tjänster när ett statsråd får lämna sin post, så det går ju bara att dra delvis historiska paralleller i det sammanhanget. Jag kan bara konstatera att regeringen inte har tagit intryck av diskussionerna vi har haft och inte heller de ställningstaganden som kammaren har gjort med anledning av diskussionerna. Statsministern säger att han lutar sig mot grundlagen, men KU:s anmälan har i kammaren lett till ställningstagandet att det finns en misstanke om att inte enbart sakliga grunder vägs in vid utnämningar. Har regeringen då vidtagit några åtgärder med anledning av detta? Det finns ett uppdrag till att titta på öppenheten vid utnämningar, men inte heller här har regeringen valt att vidta några åtgärder i avvaktan på utredningen, till exempel som en följd av kammarens ställningstagande. Statsminister : Herr ordförande!