bet · GT01JuU19 · 2006-05-11 00:00:00 — Dessutom avstyrker utskottet motionsyrkanden om att våldsbrott förövade mot minderåriga barn bör särregleras i samt om att höja minimistraffet för grov misshandel av minderåriga barn. Slutligen avstyrker utskottet motionsyrkanden om att barnets särskilde företrädare bör ges i uppdrag att vid utdömt skadestånd för barnets räkning utkräva skadeståndet av den dömde vårdnadshavaren samt om att det bör inrättas en domstol som handlägger alla mål som rör barn och ungdomar. Jämför reservationerna 4 (fp, kd, c), 5 (m), 6 (kd), 7 (c) och 8 (m, c) samt särskilt yttrande (mp). I ett antal motioner framförs uppfattningen att barn som bevittnat våld i nära relationer är att anse som brottsoffer för psykisk misshandel, vilket bör kriminaliseras. Dessa barn skulle därmed också betraktas som målsägande i en brottmålsprocess. Denna uppfattning framförs i motionerna 2004/05:Fi9 (m), 2004/05:Ju293 (fp), 2004/05:Ju330 (c), 2004/05:Sf319 (fp), Ju37 (c), Ju38 (fp), Ju354 (kd), Ju380 (fp), Ju483 (kd), Ju532 (c), So647 (kd) och So699 (mp,-). I motion Ju36 (m) anförs att en ytterligare kriminalisering av att låta barn bevittna våld inom familjen inte är nödvändig men att barnet ändå bör ges ställning som målsägande i rättsprocessen. Utskottet har behandlat frågan om barnets processuella ställning , . Utskottet redogjorde därvid utförligt för gällande bestämmelser och anmärkte att ett barn som bevittnat icke dödligt våld inom familjen men som själv inte blivit direkt utsatt för någon brottslig handling inte är att anse som en målsägande som kan inträda i brottmålsprocessen. Utskottet ansåg sig inte berett att ta ställning för en sådan ordning och avstyrkte motionsyrkanden med krav på att utvidga målägandebegreppet (bet. 2002/03:JuU11 s. 38 f. och yttr. 2002/03:JuU1y s. 7). I propositionen gör regeringen bedömningen att ett barn som bevittnat men inte direkt utsatts för ett brott inte bör ges de processuella befogenheter som är förenade med målsägandeställning. Målsägande är enligt regeringen ett processuellt begrepp som i används vid avgränsningen av vem som har rätt att åtala och ange ett brott. Enligt 20 kap. 8 § är målsägande den mot vilken ett brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada. Regeringen hänvisar bl.a. till att målsägandebegreppet i praxis har sammanfattats så att målsägande vid ett visst brott är den eller de personer som med hänsyn till straffbudets syfte kan anses vara så direkt berörda av brottet att de framför andra personer inom brottets verkningskrets bör betros med utövandet av den offentliga funktion som en strafftalan innebär (jfr och i NJA 1969 s. 364). Utskottet vidhåller sin uppfattning i den här frågan och är, i likhet med regeringen, inte berett att förespråka en ändring av den nuvarande processrättsliga systematiken. Utskottet avstyrker motion Ju36 i nu behandlad del. När det gäller frågan om att kriminalisera situationen då barn bevittnat våld mellan närstående vill utskottet anföra följande. Utskottet berörde också denna fråga (bet. 2002/03:JuU11 s. 39 f.). Den av regeringen tillsatta parlamentariska kommittén, Kommittén mot barnmisshandel (S 1998:07), avstyrkte en generell kriminalisering av psykisk misshandel av barn. Med psykisk misshandel avsåg kommittén bl.a. att en vuxen person systematiskt eller oftast utsätter ett barn för nedvärderande omdömen, nedbrytande behandling eller avsiktligt känslomässigt lidande. Även vissa skadliga exponeringar, t.ex. att barn tvingas bevittna våld i sin närmiljö eller leva i en miljö där våld förekommer ofta, ansåg kommittén vara att betrakta som psykisk misshandel (SOU 2001:72 s. 121 f.). I propositionen Stärkt skydd för barn i utsatta situationer m.m. (prop. 2002/03:53) gjorde regeringen samma bedömning som kommittén och uttalade att det saknas skäl för en utökad kriminalisering av psykisk misshandel av barn. Regeringen föreslog i stället en ny straffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § som skulle omfatta fall där ett brott varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person (prop. 2002/03:53 s. 69 f. och 111 f.). I den nu aktuella propositionen anger regeringen att det i detta sammanhang saknas skäl att göra någon annan bedömning i denna fråga. Enligt utskottets mening och som motionärerna också påpekar finns det ett starkt behov av att lyfta fram gruppen barn som bevittnar våld av eller mot närstående vuxna. Som utskottet emellertid redogjort för vid behandlingen av lagförslagen ansluter sig utskottet till regeringens bedömning att detta bör göras genom att i socialtjänstlagen slå fast att dessa barn är att betrakta som offer för brott och att de kan vara i behov av stöd och hjälp samt genom att ge dessa barn rätt till brottsskadeersättning från staten. Härutöver utgör straffskärpningsgrunden i 29 kap. 2 § också en viktig del. I de fall domstolen tillämpat denna bör detta framgå av domen (jfr 30 kap. 5 § ). Utskottet är inte berett att föreslå en ändring som innebär en särskild kriminalisering av situationen då barn bevittnat våld mellan närstående. Utskottet avstyrker motionerna 2004/05:Fi9, 2004/05:Ju293, 2004/05:Ju330, 2004/05:Sf319, Ju37, Ju38, Ju354, Ju380, Ju483, Ju532, So647 och So699 i nu behandlade delar. Enligt motion 2004/05:Ju330 (c) bör våldsbrott förövade mot minderåriga barn särregleras i . I motionerna 2004/05:Ju482 (kd) och So647 (kd) förespråkas en höjning av minimistraffet för grov misshandel av minderåriga barn. Utskottet har tidigare prövat frågor om misshandel av barn, bl.a. (bet. 2003/04:JuU16 s. 12 f.) och i samband med beredningen av regeringens proposition 2002/03:53 Stärkt skydd för barn i utsatta situationer (yttr. 2002/03:JuU1y s. 4 f.). I propositionen tog regeringen, i likhet med Kommittén mot barnmisshandel, ställning mot att införa ett särskilt barnmisshandelsbrott. Som påpekats ovan föreslog regeringen en ny straffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § som skulle omfatta fall där brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. Utskottet uttalade i sammanhanget bl.a. att misshandel av barn hör till de allra grövsta brotten och att det finns rättspolitiska skäl som talar för att dessa brott borde ha en särskild brottsrubricering. Utskottet pekade emellertid på en rad komplikationer av lagstiftningsteknisk natur vars lösning utskottet inte hade underlag att bedöma. Som exempel härpå anförde utskottet att enligt är ett barn en person . Vid en särreglering måste ställning tas till om regleringen skall omfatta alla barn eller barn under en viss lägre ålder. En annan fråga är hur lagstiftaren vid en särreglering skall förhålla sig till fall där offer och gärningsman är relativt jämnåriga. Det finns risk att gränsdragningsproblem skapas. Lagstiftaren måste också fråga sig om det är lämpligt att införa ytterligare brott där vad gärningsmannen känt till eller bort misstänka om offrets ålder är avgörande vid bedömningen av gärningen. Utskottet anförde vidare att genom att införa en ny straffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § , som särskilt tar sikte på barns trygghet och tillit i förhållande till närstående vuxna, betonas det utomordentligt allvarliga i att vuxna familjemedlemmar förgriper sig på barn i familjen, och ytterligare möjligheter till straffskärpning öppnar sig. Utskottet, som framhöll att det inte är svårt att känna sympati för motionärernas önskemål om att misshandel av barn ges en särskild brottsrubricering eller för önskemålet om att höja straffen för grova fall av misshandel av barn, ansåg sig inte berett att frångå då gjorda ställningstaganden om att avstyrka motionsförslagen. Utskottet har inte ändrat uppfattning. bör avslå motionerna 2004/05:Ju330, 2004/05:Ju482 och So647 i nu behandlade delar. Befogenhet för särskilda företrädare Enligt motion 2004/05:Ju374 (c) bör barnets särskilde företrädare ges i uppdrag att vid utdömt skadestånd för barnets räkning utkräva skadeståndet av den dömde vårdnadshavaren. Barn står under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem eller av en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Vårdnadshavaren, eller om vårdnaden utövas av två personer dessa i förening, har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Det kan naturligtvis bli problem om vårdnadshavaren är den som begått det brott som ligger till grund för barnets rätt till ersättning. Det kan ju antas att denne då ofta inte vill medverka till att barnets rätt tas till vara. Genom lagen (1999:997) om särskilda företrädare för barn har en möjlighet införts att förordna särskild företrädare för ett barn när vårdnadshavaren eller någon som denne står i ett nära förhållande till misstänks för brott mot barnet som kan leda till fängelse. Lagen syftar bl.a. till att förbättra möjligheterna att utreda brott när barn utsatts för övergrepp och tillgodose barnets intressen i övrigt. Den särskilda företrädarens uppgifter är begränsade till att i vårdnadshavarens ställe ta till vara barnets rätt under förundersökningen och efterföljande rättegång. Företrädaren får dock inte väcka åtal och får inte heller väcka någon skadeståndstalan utan att ett allmänt åtal har väckts. Utskottet har tidigare behandlat frågan om särskilda företrädares befogenheter. Senast detta skedde var . Utskottet konstaterade att uppdraget som särskild företrädare är begränsat till att ta till vara barnets rätt under förundersökning och rättegång. Uppdraget upphör när domen vunnit laga kraft beträffande såväl brottet som eventuellt skadestånd. Utskottet ville i sammanhanget erinra om att uppdraget som målsägandebiträde inte heller omfattar det nu föreslagna åliggandet. Utskottet ansåg sig emellertid inte berett att förorda en utvidgning av uppdraget som särskild företrädare för barn till att omfatta även sådant avslutande arbete som att hjälpa målsäganden att få ut ett av domstolen bestämt skadestånd (bet. 2004/05:JuU18 s. 31). Regeringen behandlar i den nu aktuella propositionen frågan om företrädare för barnet vid ansökan om brottsskadeersättning och framhåller att det i de fallen finns förutsättningar för överförmyndare att utse god man enligt 11 kap. 2 § tredje stycket . Överförmyndaren skall utse en sådan god man om det är lämpligt. Enligt Brottsoffermyndigheten tar i dessa fall myndigheten regelmässigt kontakt med behörig överförmyndare. Enligt rättshjälpslagen (1996:1619) kan rättshjälp beviljas i en rättslig angelägenhet om den rättssökande behöver rättsligt biträde och det är rimligt att staten bidrar till kostnaderna. Det torde enligt regeringen i och för sig inte vara uteslutet att rättshjälp kan beviljas för en ansökan om brottsskadeersättning. Normalt torde det dock inte anses finnas behov av biträde för upprättande av ansökan. Den hjälp som barnet behöver får det normalt av vårdnadshavare och god man. Utskottets ovan redovisade uppfattning i fråga om särskilda företrädares befogenheter kvarstår, och utskottet avstyrker motion 2004/05:Ju374 i berörd del. Särskild barn- och ungdomsdomstol Enligt motion 2004/05:Sf319 (fp) bör det införas en domstol som handlägger alla mål som rör barn och ungdomar. Också frågan om en särskild barndomstol har behandlats tidigare i utskottet. anförde utskottet att detta skulle innebära att det skapades ytterligare en specialdomstol, något som endast bör tillåtas om den kan anses besitta en särskild kompetens som leder till att målen behandlas skickligt, snabbt och ekonomiskt effektivt. Utskottet kunde inte se några sådana fördelar med en barndomstol (se bet. 2003/04:JuU14 s. 18 f.). Utskottet har inte ändrat uppfattning och anser att det inte finns något behov av några sådana nya specialdomstolar. Utskottet avstyrker motion 2004/05:Sf319 i berörd del. Utskottet har uppmärksammat att i propositionen avsnitt 2.2. Förslag till lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413) är hänvisningen till senaste lydelse felaktig. Den korrekta uppgiften skall vara att lagen är omtryckt genom SFS 2005:955. Dessutom har utskottet uppmärksammat att i redovisningen av nuvarande lydelse av 1 § samma lag är styckeindelningen felaktig. Paragrafens nuvarande lydelse omfattar endast tre stycken. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Ändring i socialtjänstlagen, punkt 1 (m, fp, kd, c) av (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår regeringens förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) och tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om att ordet "bör" genomgående ändras till "skall". Därmed bifaller motion 2005/06:Ju38 yrkande 2 och avslår proposition 2005/06:166 i denna del och motion 2005/06:Ju37 yrkande 2. Enligt 5 kap. 11 § socialtjänstlagen bör socialnämnden verka för att den som har utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp. bör särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp i hemmet kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation. Regeringen föreslår att regeln om stöd till brottsoffer, och särskilt kvinnor som utsatts för våld i nära relationer, kompletteras så att det tydliggörs att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är offer för brott och kan vara i behov av stöd och hjälp. Vi ställer oss i och för sig positiva till detta förslag, men vi anser att på samtliga ställen i 5 kap. 11 § socialtjänstlagen där ordet bör står, ordet skall i stället skall användas för att klargöra ansvar. Propositionen i denna del bör avslås och regeringen ges i uppdrag att återkomma med ett lagförslag som tillgodoser vad vi anfört ovan. och andra myndigheters samverkan, punkt 2 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om polisens rapportering till . Därmed bifaller motionerna 2004/05:Ju465 yrkande 12 och 2005/06:Ju354 yrkande 1 och avslår motion 2005/06:Ju547. har undersökt vilken hjälp barn fått sedan de tvingats uppleva att deras mamma misshandlats. Trots att polisen har skyldigheter att göra en anmälan till när barn far illa och trots att i sin tur har ansvar för att barnen får stöd och hjälp, uppmärksammas bara en tredjedel av dem. Jag anser detta vara oroväckande, eftersom barn som växer upp i ett hem där våld förekommer lever i ett förhöjt spänningstillstånd som kan hindra deras naturliga utveckling. Jag anser att det bör utvecklas riktlinjer för hur polisens rapportering till skall gå till. Polisen bör höra barnen om deras upplevelser och i alla polisanmälningar som avser hot och våld i familjen notera om det finns barn i familjen. Det får ankomma på regeringen att vidta åtgärder som tillgodoser vad jag här anfört. Ändring i brottsskadelagen, punkt 3 (m) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: avslår regeringens förslag till lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413) och tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om barnets rätt till skadestånd. Därmed bifaller motion 2005/06:Ju36 yrkande 2 och avslår proposition 2005/06:166 i denna del. Regeringen föreslår att barn som bevittnat våld skall tillerkännas ersättning av statliga medel i form av brottsskadeersättning. Denna föreslagna typ av ersättning skiljer sig från andra typer i och med att den inte motsvaras av någon rätt till skadestånd från gärningsmannen. Vi anser att det inte i första hand skall vara staten som skall betala då ett barn tvingats åse hur den ena föräldern misshandlar den andra. Detta är inte ändamålsenligt ur ett pedagogiskt perspektiv. Vi anser att ersättningen i första hand skall utgå från den misshandlande föräldern, för att han eller hon tydligt skall förstå att misshandeln inte bara skadat partnern utan även barnen. Propositionen i denna del bör avslås och regeringen ges i uppdrag att återkomma med ett lagförslag som tillgodoser vad vi anfört ovan. Målsägandebegreppet m.m., punkt 5 (fp, kd, c) av (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om kriminalisering av våld i barns närhet. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Ju330 yrkande 4, 2005/06:Ju37 yrkande 1, 2005/06:Ju38 yrkande 1, 2005/06:Ju354 yrkande 2, 2005/06:Ju380 yrkande 11, 2005/06:Ju483 yrkande 5, 2005/06:Ju532 yrkande 24 och 2005/06:So647 yrkande 13, bifaller delvis motionerna 2004/05:Fi9 yrkande 9, 2004/05:Ju293 yrkande 14, 2004/05:Sf319 yrkande 8 och 2005/06:So699 yrkande 39 och avslår motion 2005/06:Ju36 yrkande 1. Kommittén mot barnmisshandel ansåg i sitt betänkande att situationen att ett barn tvingas att bevittna våld i sin närmiljö eller leva i en miljö där våld eller hot om våld förekommer kan vara att bedöma som psykisk misshandel. Denna typ av misshandel kan vara minst lika traumatisk som fysisk misshandel, och de sår som psykisk misshandel ger kan vara ännu svårare för barnet att hantera och i bästa fall läka. Vi anser att det bör införas en ny bestämmelse i som kriminaliserar psykisk misshandel av barn i de fall barnet bevittnat våld inom familjen. En sådan bestämmelse skulle möjliggöra för det utsatta barnet att bli målsägande i en rättegång samt ha skadeståndsrättslig rätt till ersättning på grund av brottslig handling. Regeringen bör återkomma med ett lagförslag som tillgodoser det vi anfört ovan. Målsägandebegreppet m.m., punkt 5 (m) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om målsägandebegreppet. Därmed bifaller motion 2005/06:Ju36 yrkande 1 och avslår motionerna 2004/05:Fi9 yrkande 9, 2004/05:Ju293 yrkande 14, 2004/05:Ju330 yrkande 4, 2004/05:Sf319 yrkande 8, 2005/06:Ju37 yrkande 1, 2005/06:Ju38 yrkande 1, 2005/06:Ju354 yrkande 2, 2005/06:Ju380 yrkande 11, 2005/06:Ju483 yrkande 5, 2005/06:Ju532 yrkande 24, 2005/06:So647 yrkande 13 och 2005/06:So699 yrkande 39. Vi anser att barn som blivit åsyna vittne till hur en nära anhörig, exempelvis en förälder, misshandlar den andra juridiskt sett skall anses som målsägande i rättsprocessen. En sådan ordning skulle leda till att flera olika samhälleliga insatser kan komma barnen till del. Barnens situation torde därmed bli prioriterad på ett helt annat sätt än . Att barnen som är kränkta genom brottet tillerkänns ställning som målsägande är en del av upprättelsen. Vi vill sålunda se ett förtydligande av 20 kap. 8 § fjärde stycket som även omfamnar barn som bevittnar våld som målsägande. Regeringen bör återkomma med ett lagförslag som tillgodoser vad vi här anfört. Misshandel av barn m.m., punkt 6 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om minimistraffet för grov misshandel av barn. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Ju482 yrkande 6 och 2005/06:So647 yrkande 7 och avslår motion 2004/05:Ju330 yrkande 3. Jag anser att straffminimum för grov misshandel av minderåriga barn bör höjas från ett till fängelse. Ett höjt minimistraff skulle inskärpa att samhället aldrig accepterar att barn misshandlas. Dessutom skulle en höjning av straffminimum för dem som misshandlar barn enligt min uppfattning bättre överensstämma med det allmänna rättsmedvetandet. Regeringen bör återkomma med ett lagförslag som tillgodoser det ovan anförda. Misshandel av barn m.m., punkt 6 (c) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om att misshandel av minderåriga bör särregleras. Därmed bifaller motion 2004/05:Ju330 yrkande 3 och avslår motionerna 2004/05:Ju482 yrkande 6 och 2005/06:So647 yrkande 7. Barn har särskilt svårt att värja sig mot fysiskt våld. Om offret vid en misshandel är barn måste detta bedömas som en särskilt försvårande omständighet, vilket också skall sätta avtryck i brottsrubriceringen och i straffet. Att våld riktas mot barn betraktas som en försvårande omständighet, men jag anser att lagstiftaren för att garantera skärpta straffsatser bör införa regler om att våldsbrott mot minderåriga med vuxen förövare utgör ett särskilt brott. Våldsbrott förövade mot minderåriga bör således särregleras i . Regeringen bör återkomma med ett lagförslag som tillgodoser det ovan anförda. Befogenhet för särskilda företrädare, punkt 7 (m, c) av (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om befogenhet för särskilda företrädare. Därmed bifaller motion 2004/05:Ju374 yrkande 8. Vid en rättsprocess gentemot en vårdnadshavare som åtalas för övergrepp mot barn tilldelas barnet en särskild företrädare. Den särskilde företrädaren saknar vid en fällande dom möjlighet att företräda barnet vid indrivning av skadestånd. I stället är det vårdnadshavaren, i vissa fall förövaren, som skall företräda barnets intresse och hos kronofogdemyndigheten kräva att den egna skulden betalas. Orimligheten med en sådan ordning är uppenbar. Barnets särskilde företrädare bör ges i uppdrag att vid utdömt skadestånd för barnets räkning utkräva skadeståndet från dömd vårdnadshavare. Regeringen bör återkomma med ett lagförslag som tillgodoser det anförda. Målsägandebegreppet m.m., punkt 5 (mp) () anför: Barn som blir vittne till våld i hemmet har en svag ställning i rättsprocessen. Ett barn som sett sin mamma eller pappa blir slagen omfattas inte av straffbestämmelsen för misshandel. Barnet anses inte ha blivit utsatt för någon brottslig handling och kan därför inte vara målsägande och föra skadeståndstalan i brottmålsprocessen. Det kan finnas skäl att anse ett barn som tvingats se en närstående misshandlas som ett brottsoffer också i processuellt hänseende, dvs. som målsägande i brottmålsprocessen. Om barnet är målsägande skulle polisen behöva ta med barnets upplevelser, och inte bara de vuxnas, i utredningen. Som målsägande får barnet dessutom rätt till ett juridiskt biträde som för hans eller hennes talan i rättsprocessen. Barnet skulle också få möjlighet att yrka skadestånd för det lidande som våldet medfört. Jag anser att de förslag som läggs fram i propositionen är ett viktigt steg för att synliggöra dessa barn och avstår därför från att reservera mig mot majoritetens ställningstagande i denna fråga. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2005/06:166 Barn som bevittnat våld: Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (2006:000) om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, 2. lag om ändring i brottsskadelagen (1978:413), 3. lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, 4. lag om ändring i lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård, 5. lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453). 2005/06:Ju36 av m.fl. (m): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att barn som bevittnat våld i nära relationer skall ges ställning som målsägande. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att ersättning till barn som bevittnat våld i nära relationer skall utgå från gärningsmannen i första hand. 2005/06:Ju37 av m.fl. (c): tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionen anförs om att barn som tvingas leva med våld inom familjen även i lagens mening skall anses utsättas för psykisk misshandel. beslutar att 5 kap. 11 § socialtjänstlagen skall ges följande lydelse: "bör verka för att den som utsatts för brott och dennes anhöriga får stöd och hjälp.