bet · GT01SoU17 · 2006-03-30 00:00:00 — Vi anser att en central uppgift för den offentligt drivna vårdens produktivitetsutveckling är att frigöra tid för vårdpersonalen att lägga på direkt patienttid. Vår utgångspunkt är att hälso- och sjukvården skall vara solidariskt finansierad via skatten, ges efter behov och vara tillgänglig för alla. Förtroendet för den gemensamt finansierade sjukvården är beroende av att vården lever upp till de krav som medborgarna har rätt att ställa. Människan måste vara utgångspunkten. Det förutsätter i sin tur att man kan erbjuda en vård som kännetecknas av såväl tillgänglighet och värdigt bemötande som möjlighet att välja vårdgivare. I samma stund som människor upplever att vården inte fungerar eller är att lita på uppstår problem för sjukvårdssystemets legitimitet. Att inte vara garanterad vård leder till otrygghet och i förlängningen misstro mot välfärdssystemet. Vi anser det vara en prioriterad uppgift att återupprätta förtroendet för svensk sjukvård. Det är vid en internationell jämförelse uppenbart att det är möjligt att klara vården utan betydande väntetider eller köer. Vi anser att man bör studera sådana framgångsrika sjukvårdssystem i andra länder och dra lärdom av dessa. Bristande tillgänglighet och vårdköer skapar mänskligt lidande och onödiga merkostnader för hela samhället. Köerna ger upphov till kostnader som inte syns i landstingens ekonomi. Det handlar också om det pris som enskilda människor tvingas betala i form av sjukskrivning, med försämrad privatekonomi och risk för att halka efter på arbetet. Vi anser att det bör finnas psykologisk kompetens på varje vårdcentral i det multiprofessionella vårdteamet. Vidare måste närvården ges större möjligheter att ta hand om de människor som har långvariga och återkommande möten med vården. De patienter som konsumerar mycket vård skall ägnas särskild uppmärksamhet så att deras vård planeras och utförs på bästa möjliga sätt. Vi anser att denna patientgrupp är i behov av extra stöd. Svår sjukdom medför ofta svårigheter att välja eller att hävda sina rättigheter. Därför kan det vara nödvändigt med särskilda "vårdvisare", som stöd för patienterna i deras möten med vården. Vi anser att man skall samordna resurserna för vård av patienter med kroniska sjukdomar så att vårdgivarna får möjlighet att bedriva evidensbaserad vård enligt etablerade vårdprogram. Vi föreslår ett åtgärdsprogram för att stärka och bygga ut närsjukvården. Dagens uppdelade finansieringsansvar mellan landsting och stat har visat sig vara ett bristfälligt instrument för att utforma en bra vård utifrån den enskilde patientens behov. För att lägga grund för en bättre sjukvård ter sig en övergång till en renodlad statlig finansiering som nödvändig, och vi föreslår att en statlig sjukvårdsskatt ersätter dagens landstingsskatt. Statlig finansiering är en grundförutsättning för att garantera jämlik vård i hela landet. Med en sådan finansiering följer också en rad andra fördelar: Riskspridningen blir bättre och gränsen mellan högspecialiserad vård och länssjukvård kan hanteras smidigare utan att onödiga barriärer sätts upp. En centralisering öppnar i detta fall även för en betydande decentralisering. Med en statligt finansierad hälso- och sjukvård kan landstingen läggas ned, patienterna ges större valfrihet och vårdpersonalen större möjlighet att själva utforma sitt dagliga arbete. En mångfald av vårdgivare med tydliga spelregler och transparanta ersättningssystem, där pengarna följer patienten, innebär att landstingen kan läggas ned. Förändringen av sjukvårdens finansieringssystem är en komplicerad process som måste bygga på en långsiktighet i det politiska arbetet. Vägen till statlig finansiering behöver utredas, planeras och genomföras så att medborgarnas tillgång till en fullgod vård inte påverkas negativt under förändringen. Avslutningsvis anser vi att hälso- och sjukvårdens ekonomiska drivkrafter att investera i hälsa behöver utredas ytterligare samt att regeringen skall förenkla regelverk och byråkrati i vården och redovisa resultatet inför . Vad vi nu anfört bör ges regeringen till känna. och finansiering m.m., punkt 1 (fp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Sk526 yrkande 3, 2005/06:So431 yrkandena 2, 8 och 14, 2005/06:So432 yrkande 3 och 2005/06:So470 yrkande 2 och avslår motionerna 2005/06:Sk457 yrkande 2, 2005/06:Sf336 yrkande 48, 2005/06:So249 yrkande 1, 2005/06:So266, 2005/06:So271 yrkandena 1-3 och 5, 2005/06:So277, 2005/06:So308, 2005/06:So357, 2005/06:So364 yrkande 12, 2005/06:So368 yrkandena 1-3, 2005/06:So369 yrkandena 2-4, 2005/06:So417 yrkande 1, 2005/06:So418, 2005/06:So423 yrkande 4, 2005/06:So424 yrkandena 1, 13, 14 och 16, 2005/06:So441, 2005/06:So517 yrkandena 1-3, 2005/06:So530 yrkande 2, 2005/06:So553 yrkandena 2-4, 6 och 11, 2005/06:So593, 2005/06:So609, 2005/06:So616, 2005/06:So620, 2005/06:So696 yrkande 3, 2005/06:So702 yrkandena 1, 8, 12 och 14, 2005/06:So703 yrkandena 4, 6-9, 11, 14, 15, 21 och 27, 2005/06:So709 yrkandena 2-7, 2005/06:Kr412 yrkande 13 och 2005/06:MJ351 yrkande 23. Om det utvecklingsarbete som sker på nationell nivå skall kunna omsättas i den praktiska verksamheten i primärvården är det enligt vår mening viktigt att det finns regionala funktioner som kan arbeta med dessa frågor. Vi anser det vara angeläget att det sker en snabb utveckling av sådana enheter och att det bör inrättas ett statligt stöd för att påskynda utvecklingen av regionala funktioner för vardagsnära kunskapsutveckling och fortbildning inom primärvården. Liksom i bör dessa vara anknutna till de allmänmedicinska institutionerna för grundutbildning av läkare samt till de högskolor m.m. som svarar för utbildning av andra grupper av vårdpersonal inom primärvården. Landstingen bör svara för huvuddelen av kostnaderna för dessa centrum, och det statliga stödet bör i första hand utgöra ett etableringsstöd. Vi anser att det är nödvändigt med ett fortsatt och utökat statligt stöd till primärvårdens utveckling. (Fammi) inrättades som ett stöd för genomförandet av den nationella handlingsplanen för hälso- och sjukvårdens utveckling, och vi anser att detta stöd måste få fortsätta och utvecklas. Hälso- och sjukvårdslagen innehåller krav på att vården skall ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Vi anser att det även behövs tydliga ställningstaganden i form av vårdetiska principer inom varje landsting eller region. En sådan vårdetisk plattform skall diskuteras och förankras bland vårdpersonalen, och den skall ha ett tydligt genusperspektiv. Vårdpersonalen liksom alla andra bär på attityder och värderingar som kan påverka bemötande och behandling negativt. Det är därför viktigt att den etiska plattformen för sjukvården i ett län förankras och tillämpas i det praktiska vårdarbetet. Hälsoutvecklingen påverkas framför allt av bestämningsfaktorer utanför vård- och omsorgssektorerna. Kontinuitet och trygghet med husläkare, vårdgaranti och ett samlat regionalt ansvar för sjukvård och sjukförsäkring är enligt vår bedömning de viktiga verktygen för en bättre folkhälsa. Sjukvårdens uppdrag i folkhälsoarbetet skall också vara att erbjuda kunskap, såväl till individer som till kommuner och andra samarbetsparter. Alla vårdgivare skall erbjuda upplysning och behandling som kan förebygga sjukdom, framför allt genom att motivera till livsstilsförbättringar. I detta har husläkaren och distriktssköterskorna en nyckelroll, liksom en återupprustad skolhälsovård. Om man samlar olika kvinnoinriktade hälso- och sjukvårdsinsatser med specialister under samma tak skulle det enligt vår mening ge ökad trygghet och tillgänglighet för patienten. Det skulle också möjliggöra en helhetssyn kring kvinnans hälsoproblem. Vi anser att det skall finnas sjuksköterskor och personal med psykiatrisk kompetens tillgängliga på härbärgena för hemlösa. Det behövs även särskilda mottagningar för hemlösa: vårdcentraler med mottagning för somatiska sjukdomar, beroende och psykiatriska problem, provtagning för hiv och hepatit samt medicinsk fotvård. Vad vi nu anfört bör ges regeringen till känna. och finansiering m.m., punkt 1 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Sk526 yrkande 3, 2005/06:So249 yrkande 1, 2005/06:So266, 2005/06:So277, 2005/06:So308, 2005/06:So418, 2005/06:So530 yrkande 2, 2005/06:So616, 2005/06:So703 yrkandena 4, 6-9, 11, 14, 15, 21 och 27, 2005/06:So709 yrkandena 2-7 och 2005/06:Kr412 yrkande 13 och avslår motionerna 2005/06:Sk457 yrkande 2, 2005/06:Sf336 yrkande 48, 2005/06:So271 yrkandena 1-3 och 5, 2005/06:So357, 2005/06:So364 yrkande 12, 2005/06:So368 yrkandena 1-3, 2005/06:So369 yrkandena 2-4, 2005/06:So417 yrkande 1, 2005/06:So423 yrkande 4, 2005/06:So424 yrkandena 1, 13, 14 och 16, 2005/06:So431 yrkandena 2, 8 och 14, 2005/06:So432 yrkande 3, 2005/06:So441, 2005/06:So470 yrkande 2, 2005/06:So517 yrkandena 1-3, 2005/06:So553 yrkandena 2-4, 6 och 11, 2005/06:So593, 2005/06:So609, 2005/06:So620, 2005/06:So696 yrkande 3, 2005/06:So702 yrkandena 1, 8, 12 och 14 samt 2005/06:MJ351 yrkande 23. Hälso- och sjukvårdspolitiken bör inriktas på att främja den enskildes intressen, ansvar och möjligheter att främja en god hälsa. Särskilt angeläget är det att främja ungas förmåga och möjligheter att forma ett hälsosamt liv. Jag anser att det behövs en mer genomtänkt strategi för att öka vårdens och omsorgens slagkraft i det förebyggande arbetet. Jag anser att hälso- och sjukvården skall utgå från att varje människa är unik och att alla personer har samma absoluta och okränkbara värde. Den solidariskt finansierade hälso- och sjukvården är välfärdens kärna och skall vara behovsstyrd och kännetecknas av värdighet, kvalitet samt tillgänglighet. Vården och omsorgen måste ha en helhetssyn på människan som tar hänsyn till kroppsliga, själsliga, sociala och andliga behov. För att skapa och upprätthålla hälsa och livskvalitet måste alla dessa behov tillgodoses. Större valfrihet för patienterna, bättre utnyttjande av de ekonomiska resurserna men också mer pengar krävs för att skapa en bättre vård och omsorg. Fram till dess att hälso- och sjukvården utvecklats till en lättorienterad organisation med hög tillgänglighet och avsevärt kortare väntetider anser att det behövs en "lots" att vända sig till för att hitta rätt i vården. Jag anser att en parlamentarisk kommitté med uppdrag att se över vårdbehoven m.fl. frågor bör tillsättas. Jag anser att hälso- och sjukvården måste bli bättre på att värna dem med störst behov och dem som inte kan tala för sig. Ett exempel på nya vårdmetoder som sätter patienten i centrum är i läns landsting. I projektet har man lyckats förbättra vården för de s.k. mångbesökarna bl.a. genom att mångprofessionella arbetsteam tar sig an dessa patienter. Jag anser att regeringen bör ta initiativ till att sprida denna framgångsrika modell till fler landsting och regioner. Jag anser att det i hälso- och sjukvårdslagen skall slås fast ett krav på att hälso- och sjukvård skall ges och att när en läkare bedömer att patienten behöver en operation eller behandling skall denne ha skyldighet att informera patienten om kösituationen vid olika sjukvårdsinrättningar. Jag anser att den svenska närsjukvården spelar en avgörande roll i det förebyggande folkhälsoarbetet. Det är uppenbart att andelen läkare i närsjukvården behöver öka. Men närsjukvården måste på ett bättre sätt utnyttja sin professionella kompetens, sin breda kontaktyta mot allmänheten och sin vardagliga närvaro i lokalsamhället. Närsjukvården behöver personal med professionell kunskap om sociala och psykologiska faktorer och deras inverkan på de vårdsökandes hälsotillstånd - en närsjukvård som har kapacitet att följa upp, stödja och motivera den enskilde till en förändrad livsstil när det behövs. Även antalet vårdplatser inom slutenvården måste utökas. Utbyggnaden av vårdplatser måste även gälla de särskilda boendeformerna, hemsjukvården, missbrukarvården, akutvården och många av landets BB-avdelningar. För dem som är sjuka är det av intresse att kunna ta del av det allra senaste inom medicinsk forskning. Det skulle vara av betydelse att ett lättillgängligt register över pågående medicinsk forskning skapas. Det är min uppfattning att regeringen via myndigheter och deras regleringsbrev bör initiera ett sådant register. Ersättningssystemen bör i större utsträckning än utformas för att ge vårdgivare ersättning för faktiskt utförda åtgärder inom vården liksom uppnådda resultat, så att bättre kvalitet, högre effektivitet och mer sammanhållna vårdkedjor kan åstadkommas. Med ett system med en nationell sjukvårdspeng blir medborgaren i stället för politikerna beställare av vård. Man säkrar också kvaliteten och får en garanti för ett effektivt resursutnyttjande. Vidare anser jag att det behövs en samlad nationell strategi för att stimulera och stötta volontärarbete i . Avslutningsvis anser jag att staten bör ta ansvar för att uppmuntra och stödja uppbyggnaden av pojkmottagningar i hela landet. När det gäller ungdomsmottagningar anser jag det vara viktigt att man arbetar med riktade insatser för att nå ut med information även till pojkar. Vad jag nu anfört bör ges regeringen till känna. och finansiering m.m., punkt 1 (v) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Sf336 yrkande 48, 2005/06:So357, 2005/06:So364 yrkande 12, 2005/06:So517 yrkandena 1-3, 2005/06:So553 yrkandena 2-4, 6 och 11 samt 2005/06:So609 och avslår motionerna 2005/06:Sk457 yrkande 2, 2005/06:Sk526 yrkande 3, 2005/06:So249 yrkande 1, 2005/06:So266, 2005/06:So271 yrkandena 1-3 och 5, 2005/06:So277, 2005/06:So308, 2005/06:So368 yrkandena 1-3, 2005/06:So369 yrkandena 2-4, 2005/06:So417 yrkande 1, 2005/06:So418, 2005/06:So423 yrkande 4, 2005/06:So424 yrkandena 1, 13, 14 och 16, 2005/06:So431 yrkandena 2, 8 och 14, 2005/06:So432 yrkande 3, 2005/06:So441, 2005/06:So470 yrkande 2, 2005/06:So530 yrkande 2, 2005/06:So593, 2005/06:So616, 2005/06:So620, 2005/06:So696 yrkande 3, 2005/06:So702 yrkandena 1, 8, 12 och 14, 2005/06:So703 yrkandena 4, 6-9, 11, 14, 15, 21 och 27, 2005/06:So709 yrkandena 2-7, 2005/06:Kr412 yrkande 13 och 2005/06:MJ351 yrkande 23. En grundläggande bestämmelse är att hälso- och sjukvård skall ges på lika villkor i hela landet. Detta innebär att ingen, oavsett kön, etnicitet, sexuell läggning och socioekonomisk ställning, skall särbehandlas utan ges hälso- och sjukvård utifrån behov. Vi anser det vara viktigt att behovet av primärvårdsenheter tillgodoses och då inte minst i s.k. utsatta områden. Vi anser att regeringen bör utforma åtgärder som stimulerar landstingen att öka antalet primärvårdsenheter i s.k. utsatta områden samt se över tecknande av vårdavtal med läkare som är verksamma i dessa områden. I vård och omsorg är språket en mycket viktig del då det ger information till den som skall vårda om vilka behov som finns respektive till den vårdade om vilka insatser som ges. Att i vårdsituationen få kommunicera på sitt eget språk anser vi ger trygghet i en situation som i övrigt kan vara otrygg på grund av ohälsa. Vi vidhåller att bör få i uppdrag att se över hur hälso- och sjukvården, äldreomsorgen och uppfyller sina åtaganden i relation till åtaganden gällande nationella minoriteter. Mot bakgrund av de satsningar som görs på ökad tillsyn både nationellt och lokalt anser vi att det bör tydliggöras vilka effekter man vill uppnå med tillsynen och om dessa mål uppfylls i praktiken. Vi anser därför att regeringen bör klargöra frågan om vilket mål man skall ha för den nationella tillsynen inom vård och omsorg samt följa upp om målen uppfyllts eller ej. Vi anser att medborgargrupper kan vara ett bra komplement till brukar- och anhörigråd, varför bör ges i uppdrag att utreda möjligheterna att initiera fler projekt med tillsyn kompletterade med medborgarråd samt utvärdera effekten av dessa försök. Vi föreslår också att regeringen i samband härmed ser över tillsynsverksamheten och användandet av brukar- och anhörigråd ställt i relation till sekretesslagens bestämmelser. Det är nödvändigt att landstingen gemensamt utarbetar ett hållbart system för rapportering och kunskap om väntetiderna i vården. Detta är viktigt inte minst mot bakgrund av införandet av den nationella vårdgarantin. Få kommuner och landsting har använt sig av möjligheten att skapa gemensamma nämnder. Detta anser vi vara ett bekymmer. bör därför ges i uppdrag att följa upp lagen om gemensamma nämnder och utreda orsakerna till att lagen fått så litet genomslag. Vår uppfattning är att primärvårdens och närsjukvårdens organisation måste bygga på teamet som modell. Den uteslutande fokuseringen på läkaren, som blivit tydligare genom den nationella handlingsplanen för hälso- och sjukvården, som vi inte ställt oss bakom, gynnar varken patient, läkare eller övrig personal. Patienterna ställer i mycket hög grad krav på en helhetssyn, och då krävs en bred och samlad kompetens. Det är viktigt med kontinuitet och en etablerad kontakt med läkaren, men det gäller även teamets övriga personal. Vid utarbetandet av kommande planer för primärvården och närsjukvården bör patientens behov vara utgångspunkten, och därmed skall vårdteamet i sin helhet sättas i centrum. Äldre kvinnor och män som vårdas inom akutsjukvården har sedan ädelreformens genomförande allt kortare vårdtider, trots att behoven av vård ofta är fortsatt stora. De äldre bedöms allt snabbare vara s.k. utskrivningsklara, varefter kommun och primärvård övertar ansvaret. Som en direkt följd av detta har kommunala korttidsboenden utvecklats till avdelningar med avancerad sjukvård. För många äldre blir den snabba utskrivningen orsaken till ett nytt akutbesök. I proposition 2002/03:20 om samverkan mellan kommuner och landsting inom vård- och omsorgsområdet föreslogs bl.a. att man skulle ersätta begreppet medicinskt färdigbehandlad samt stärka ansvarsfördelningen när det gäller äldre med behov av insatser från båda huvudmännen. Trots att syftet med förslagen var att förbättra kvaliteten i omhändertagandet och vårdplaneringen för äldre tycks det fortfarande råda stora brister i omhändertagandet av dessa i akutsjukvården. Detta är ett inte värdigt för den äldre och dennas närmaste. bör därför ges i uppdrag att särskilt analysera akutsjukvården och den nationella vårdgarantins påverkan i relation till patienter . Sjukvårdens svårigheter att få sina resurser att täcka behoven har öppnat möjligheter för företagssponsring. Vi anser att det finns risker förknippade med detta, i synnerhet som det saknas enhetliga regler och policyer kring sponsring i vården. Vi menar att sjukvårdsverksamheter riskerar att göra sig ekonomiskt beroende av sponsorer trots att det finns en bred politisk enighet om vikten av en i allt väsentligt offentlig finansiering och en prioritering där resurser ges efter behov. åsikt har varit att frågan om att skapa ett enhetligt regelsystem för sponsorer i vården är en fråga som i första hand skall lösas av sjukvårdshuvudmännen själva. Vi kan inte riktigt se hur det går ihop med hälso- och sjukvårdslagens skrivningar om en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vi anser att regeringen bör tillsätta en utredning för att fastställa nationella regler för sponsring i sjukvården. Vi anser att det är viktigt att människor som får sjukdomssymtom av elektromagnetisk strålning har samma rätt som andra människor till en god och adekvat vård, utan att riskera att råka ut för svåra komplikationer på grund av sin elöverkänslighet. Vi vill att skall fastställa att det skall finnas tillgång till elektromagnetiskt sanerade vårdlokaler i samtliga regioner och landsting. Vad vi nu anfört bör ges regeringen till känna. och finansiering m.m., punkt 1 (c) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Sk457 yrkande 2, 2005/06:Sk526 yrkande 3, 2005/06:So249 yrkande 1, 2005/06:So417 yrkande 1, 2005/06:So441 och 2005/06:So702 yrkandena 1, 8, 12 och 14 samt avslår motionerna 2005/06:Sf336 yrkande 48, 2005/06:So266, 2005/06:So271 yrkandena 1-3 och 5, 2005/06:So277, 2005/06:So308, 2005/06:So357, 2005/06:So364 yrkande 12, 2005/06:So368 yrkandena 1-3, 2005/06:So369 yrkandena 2-4, 2005/06:So418, 2005/06:So423 yrkande 4, 2005/06:So424 yrkandena 1, 13, 14 och 16, 2005/06:So431 yrkandena 2, 8 och 14, 2005/06:So432 yrkande 3, 2005/06:So470 yrkande 2, 2005/06:So517 yrkandena 1-3, 2005/06:So530 yrkande 2, 2005/06:So553 yrkandena 2-4, 6 och 11, 2005/06:So593, 2005/06:So609, 2005/06:So616, 2005/06:So620, 2005/06:So696 yrkande 3, 2005/06:So703 yrkandena 4, 6-9, 11, 14, 15, 21 och 27, 2005/06:So709 yrkandena 2-7, 2005/06:Kr412 yrkande 13 och 2005/06:MJ351 yrkande 23. Jag anser att hälso- och sjukvård bör ha en tydlig hälsoorientering som mobiliserar individens eget engagemang och egna hälsoresurser. Förebyggande och hälsofrämjande insatser skall utgöra grunden. Huvuddelen av vårdarbetet handlar om att möta människor med kroniska sjukdomstillstånd. Genom att vården bättre tillvaratar individens egen hälsopotential förbättras behandlingsresultaten. Patienten stärker därmed kontrollen över sitt eget liv. Den viktigaste vinsten med investeringar i hälsa är naturligtvis att man förebygger och minskar lidande. Jag anser att det behövs en strategi för det förebyggande hälso- och sjukvårdsarbetet. Ett samhälle som vill skapa hälsa måste bejaka detta och stödja individen att göra välgrundade val. Inriktningen bör vara att främja den enskildes intressen, ansvar och möjligheter att främja en god hälsa. Särskilt angeläget är det att främja ungas förmåga och möjligheter att forma ett hälsosamt liv. Åtskilliga insatser för att investera i hälsa eller förebygga ohälsa och olyckor kan redan på kort sikt bli lönsamma för landstingen eller för kommunerna. Det gäller exempelvis insatser för att förebygga fallskador för äldre. Men för att landstingen skall klara av att avsätta resurser för det förebyggande arbetet behövs ekonomiska drivkrafter och belöningssystem som gör att hälso- och sjukvården kan tillgodogöra sig en del av de samhällsekonomiska vinster som blir följden av kloka förebyggande insatser. Jag anser att regelverket för finansiell samordning skall vidgas. Men frågan om hur hälso- och sjukvårdens ekonomiska drivkrafter att investera i hälsa mer generellt kan stärkas behöver utredas ytterligare. En fungerande närvård är viktig också för att avlasta akutsjukvården och säkerställa att vårdens olika resurser används effektivt. En otrygg och dåligt fungerande närvård skapar en otrygghet bland patienter och allmänhet. En sådan närvård ökar också benägenheten hos dessa att söka vård direkt på akutsjukhusen. Svenska läkare ägnar en mindre del av sin arbetstid åt patientnära arbete än i de flesta andra länder. Självfallet finns det ett behov av att på ett systematiserat sätt dokumentera vårdinsatserna, bl.a. för att säkerställa patientsäkerheten, men uppenbarligen finns det ett stort utrymme för förenklingar. Jag anser att regeringen bör förenkla regelverk och byråkrati i vården och redovisa resultatet inför . För att göra det möjligt att öka läkarnas arbete med patienter behöver det finnas tillräckligt med personal för att avlasta läkaren arbete med rapportering, administration och informationsbehandling. Kvinnor och män skall behandlas lika i vården. Tillgängligheten skall förbättras genom fritt val av fast vårdkontakt, fritt vårdval och en nationell vårdgaranti.