bet · GT01JuU22 · 2006-03-23 00:00:00 — Uppdraget skall redovisas . anser att pågående utredning inte bör föregripas och avstyrker bifall till motionerna 2004/05:Ju377, Ju318, Ju380 och So429 i här behandlade delar. I motionerna Ju484 och Ju564 (båda kd) begär motionärerna att åtgärder vidtas för att motverka uppbyggandet av rasistiska och nazistiska organisationer samt terroristorganisationer, främst att enskilds stöd till och deltagande i sådana organisationer skall kriminaliseras. Utskottet har behandlat motionsyrkanden liknande de nu aktuella, (bet. 2002/03:JuU10 s. 17 f. och JuU12 s. 13). För en utförlig beskrivning av gällande lagstiftning och frågans tidigare behandling m.m. hänvisas till det förstnämna betänkandet. I betänkandet Organiserad brottslighet, hets mot folkgrupp, hets mot homosexuella, m.m. - Straffansvarets räckvidd (SOU 2000:88) presenterades en konkret modell för straffansvar för aktivt deltagande i en sammanslutning som har brottslighet som ett väsentligt inslag i sin verksamhet. Denna modell innebar att det skulle bli möjligt att straffa dels den som, i ledande ställning inom en sammanslutning där allvarlig brottslig verksamhet förekommer, underlåter att göra vad som skäligen kan begäras för att verksamheten skall upphöra, dels den som lämnar ekonomiskt bidrag, upplåter hus, del av hus eller mark eller lämnar annat liknande stöd till en sammanslutning av sådant slag. För ansvar i det sistnämnda fallet skulle dock fordras att stödet inte var obetydligt. Det var kommitténs bedömning att modellen utgjorde den lämpligaste lösningen, om man ville åstadkomma en kriminalisering som träffar de förfaranden som kommittén i och för sig ansåg vara straffvärda. Flera skäl - bl.a. risken för en otillbörlig inskränkning av möjligheterna till politisk opinionsbildning och svårigheter att precisera det straffbara området - kunde emellertid anföras mot införandet av en bestämmelse av det diskuterade slaget, och kommitténs majoritet ansåg att dessa skäl var så starka att någon utvidgning inte borde ske av det kriminaliserade området såvitt gäller deltagande i eller stöd till sammanslutningar där allvarlig brottslighet förekommer. En minoritet förordade dock att en utvidgning av det kriminaliserade området skulle ske i enlighet med den utarbetade modellen. När utskottet , i ett betänkande rörande olika straffrättsliga frågor, behandlade ett motionsyrkande liknande de nu aktuella ansåg utskottet att de skäl mot att införa ett förbud mot deltagande i rasistiska och kriminella organisationer som lades fram i ovan nämnda betänkande fortfarande var giltiga (bet. 2002/03:JuU10 s. 17 f.). Utskottet var därför inte berett att förorda införandet av ett sådant förbud i svensk rätt och avstyrkte bifall till motionsyrkandet. Frågan om medlemskap i terroristorganisation berörs i propositionen om straffansvar för terroristbrott (prop. 2002/03:38). I propositionen föreslogs vissa lagändringar, bl.a. en ny lag om straff för terroristbrott, som syftar till att genomföra det inom EU antagna rambeslutet om bekämpande av terrorism. Enligt rambeslutet skall medlemsländerna kriminalisera vissa handlingar som begås inom ramen för särskilt planlagd och organiserad terroristbrottslighet. Det skall vara straffbart att leda en terroristgrupp. Det skall även vara straffbart att delta i gruppens verksamhet, vari inbegrips att förse den med information, materiellt stöd eller alla former av finansiering, om den som deltar i gruppens verksamhet har vetskap om att detta deltagande bidrar till gruppens brottsliga verksamhet, dvs. att begå terroristbrott. Att vara medlem i en viss organisation eller allmänt sympatisera med de mål en organisation har faller utanför det straffbara området. Det är således endast aktiva handlingar som kan visas bidra till gruppens terroristbrottslighet som är straffbara. För straffbarhet förutsätts dessutom att den som deltar har vetskap om att just detta deltagande kommer att bidra till gruppens terroristbrottslighet. Enligt regeringen torde de handlingar som enligt rambeslutet skall vara straffbara i svensk rätt i huvudsak täckas av gällande bestämmelser om ansvar för medverkan, försök, förberedelse och stämpling till brott (prop. s. 40 f.). Utskottet delade regeringens uppfattning att det då inte fanns underlag för att ta ställning till en eventuell ytterligare kriminalisering av ledande av och deltagande i kriminella organisationer (bet. 2002/03:JuU12 s. 13). I sammanhanget kan nämnas att regeringen i budgetpropositionen för anfört att polismyndigheternas förebyggande åtgärder mot brott med rasistiska, främlingsfientliga, antisemitiska, islamofobiska eller homofobiska inslag fortsätter att utvecklas (se ovan i avsnittet rörande rättstrygghet för homosexuella m.fl.). Samarbete med minoritetsgrupper sker nu regelmässigt i allt fler myndigheter. Utvecklingen av underrättelsearbetet har fortsatt för att kartläggningen skall bli så komplett som möjligt. Flera myndigheter har nära kontakt med Säkerhetspolisens regionala enheter. Vidare pågår inom arbete som syftar till att skapa bättre förutsättningar att kartlägga hatbrott (prop. 2005/06:1 utg. omr. 4 s. 63). Utskottet noterar med tillfredsställelse att det inom rättsväsendet pågår ett omfattande arbete med att förebygga brott med bl.a. rasistiska inslag. När det gäller frågan om deltagande i rasistiska och kriminella organisationer har utskottet inte ändrat uppfattning, och utskottet föreslår att avslår motionerna Ju484 och Ju564 i här behandlade delar. I motion Kr337 (kd) begärs en översyn av lagstiftningen mot hatbrott. I motion A258 (mp, -) begärs förändrade bevisregler inom diskrimineringslagstiftningen samt att räckvidden för brottet hets mot folkgrupp utökas och att straffet för detta brott skärps. I 16 kap. 8 § föreskrivs straff för hets mot folkgrupp. Den som i uttalande eller i annat meddelande som sprids hotar eller uttrycker missaktning för folkgrupp eller annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning, skall enligt bestämmelsen dömas för hets mot folkgrupp till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Är brottet grovt döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om meddelandet haft ett särskilt hotfullt eller kränkande innehåll och spritts till ett stort antal personer på ett sätt som varit ägnat att väcka betydande uppmärksamhet. Hets mot folkgrupp är straffbart även när sådana yttranden sprids i tryckta skrifter, filmer, radio och TV och andra medier som omfattas av tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) - se 7 kap. 4 § 11 TF och 5 kap. 1 § YGL. Tillämpningsområdet för bestämmelserna om hets mot folkgrupp utvidgades så att också hets med anspelning på sexuell läggning omfattas. Därutöver infördes bl.a. en särskild straffskala för grova fall av hets mot folkgrupp (prop. 2001/02:59, bet. KU23, yttr. JuU4y, rskr. 234, bet. 2002/03:KU7, rskr. I sammanhanget kan nämnas att regeringen i budgetpropositionen för angett att hatbrott skall uppmärksammas särskilt av polisen och åklagarväsendet (prop. 2005/06:1 utg.omr. 4 s. 39). Som anförts tidigare, bl.a. i avsnittet om ökad rättstrygghet för homosexuella m.fl. har överlämnat sitt slutbetänkande till regeringen (SOU 2006:22). I betänkandet föreslås bl.a. en ny lag mot diskriminering samt en bevisregel som innebär en bevislättnad för den som påstår att diskriminering inträffat. Om det finns anledning att anta att någon har missgynnats på sätt som framgår av lagens förbud mot diskriminering eller repressalier, är det svaranden som skall visa att diskriminering eller repressalier inte har förekommit (s. 38). Betänkandet bereds inom . Utskottet noterar att tillämpningsområdet för bestämmelsen om hets mot folkgrupp utvidgats samt att en särskild straffskala för grova brott då infördes. Utskottet har inte underlag för annat ställningstagande än att såväl gällande bestämmelsers utformning som tillämpningen av desamma är väl avvägda. När det gäller frågan om förändrade bevisregler inom diskrimineringslagstiftningen anser utskottet att inte bör föregripa det beredningsarbete som pågår. bör avslå motionerna Kr337 och A258 i här behandlade delar. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet ett motionsyrkande om kriminalisering av våld mot . Utskottet avstyrker bifall till motionsyrkandet med hänvisning till att gällande regelverk ger domstolarna tillräckligt utrymme för att vid bedömningen av en gärnings straffvärde beakta den omständigheten att gärningen riktat sig mot en gravid kvinna. I motion 2004/05:Ju354 (m) begär motionärerna att våld mot skall kriminaliseras. I de fall en gravid kvinna misshandlas så att fostret tar skada anser motionärerna att gärningsmannen skall kunna dömas för misshandel av såväl kvinnan som fostret. Enligt 3 kap. 5 § döms den som tillfogat annan person kroppsskada, sjukdom eller smärta för misshandel till fängelse i högst . Är brottet grovt skall för grov misshandel dömas till fängelse, lägst ett och högst (6 §). Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningen var livsfarlig eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller eljest visat särskild hänsynslöshet eller råhet. I samband med att bestämmelsen tillkom uttalade departementschefen bl.a. att med uttrycket synnerlig hänsynslöshet eller råhet åsyftas bl.a. våldshandlingar som riktar sig mot ett försvarslöst offer som t.ex. en gravid kvinna (prop. B 90). Rekvisitet att gärningsmannen skall ha visat synnerlig hänsynslöshet eller råhet har därefter ändrats till att han skall ha visat särskild hänsynslöshet eller råhet, i syfte att fler gärningar skall bedömas som grov misshandel (prop. 1987/88:14, JuU16, rskr. 84, SFS 1988:2). Vidare skall som försvårande omständigheter vid bedömningen av en gärnings straffvärde särskilt beaktas bl.a. om den tilltalade visat särskild hänsynslöshet (29 kap. 2 § 2 ). Utskottet anser att gällande bestämmelser om bl.a. grov misshandel ger domstolarna tillräckligt utrymme för att vid bedömningen av en gärnings straffvärde beakta den omständigheten att gärningen riktat sig mot en gravid kvinna. bör avslå motion 2004/05:Ju354. Brott mot frihet och frid Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet motionsyrkanden om att kriminalisera otillbörlig påverkan av en person i syfte att värva denne till ett religiöst samfund, att kriminalisera s.k. stalkning samt att kriminalisera smygfilmning. Utskottet avstyrker motionsyrkandena med hänvisning främst till gällande bestämmelser samt pågående utrednings- och beredningsarbete. Jämför reservationerna 8 (fp, c, mp) och 9-10 (m, fp, kd, c). I motionerna Ju242 (fp) och So433 (mp) begär motionärerna att det skall vara straffbart att otillbörligt påverka en person i syfte att värva denne till ett religiöst samfund. Vid /91 hade utskottet att ta ställning till ett motionsyrkande om att åtgärder för att förmå någon att inträda eller kvarstanna i en religiös sekt i vissa extrema fall skulle kunna bestraffas som otillbörlig psykisk påverkan. Utskottet uttalade att en sådan lagstiftning lätt skulle kunna komma i konflikt med regeringsformens bestämmelser om religionsfrihet. Sådana lagstiftningsåtgärder lät sig inte genomföras utan en grundlig beredning. Utskottet var då inte berett att aktualisera frågan i vidare omfattning än vad som följde av dess uttalande om psykiskt våld. Motionen avstyrktes (bet. 1990/91:JuU3 s. 10 f.). Med anledning av ett tillkännagivande av (bet. 1995/96:SoU17, rskr. 263) beslöt regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppgift att undersöka hur samhället, med bevarad respekt för de grundläggande fri- och rättigheterna, på ett bättre sätt än kan stödja människor som utträtt ur nyandliga rörelser och som därvid hamnat i psykiska kristillstånd (dir. 1996:121). Utredningen överlämnade sitt betänkande I God Tro - Samhället och nyandligheten (SOU 1998:113). Utredningen övervägde bl.a. frågan om huruvida svensk lagstiftning gav ett tillräckligt integritetsskydd åt personer som tillhörde eller hade utträtt ur religiösa samfund. Utredningens slutsats var att gällande lagstiftning gav ett tillräckligt skydd åt individen i de flesta fall. Emellertid ansåg utredningen att det kunde förekomma förfaranden som utredningen betecknade som otillbörlig påverkan eller manipulation. Ett införande i lagstiftningen av ett begrepp "otillbörlig påverkan" skulle gagna såväl seriösa religionsutövare som den personliga integriteten. Om en person mot sin vilja påverkades att ta avstånd från sin tro, kunde detta enligt den av utredningen förordade lagen anses som otillbörlig påverkan, på samma sätt som manipulationer av en individ i en religiös rörelse kunde betraktas som en otillbörlig påverkan. Utredningen föreslog därför en ny straffbestämmelse i , vilken skulle straffbelägga otillbörlig påverkan. Detta borde utredas i särskild ordning (jfr bet. s. 318 f.). Senast utskottet behandlade ett liknande motionsyrkande, , såg utskottet ingen anledning att föregripa beredningen av betänkandet. Utskottet avstyrkte den då aktuella motionen (bet. 1999/2000:JuU7 s. 14 f.). Förslaget om införande av en ny straffbestämmelse om otillbörlig påverkan avvisades av flera remissinstanser, som bl.a. anförde att en sådan bestämmelse skulle innebära svåra avvägningar mellan grundlagsfästa friheter och den föreslagna bestämmelsens skyddsändamål. Hänsyn till yttrandefriheten och andra intressen ansågs medföra att ett straffstadgande om otillbörlig påverkan skulle behöva avgränsas så snävt att det sällan eller aldrig kan tillämpas. Vidare anfördes att utredningen inte gav något underlag för att skyddet för den personliga integriteten kräver en ny bestämmelse i . Regeringen delade remissinstansernas bedömning och förklarade att den inte kommer att vidta några åtgärder med anledning av förslaget (prop. 2000/01:1 utg.omr. 9 s. 31 f.). Utskottet har inte underlag för någon annan bedömning vad gäller införandet av en straffbestämmelse om otillbörlig påverkan än den som regeringen gjort. bör avslå motionerna Ju242 och So433 i nu behandlade delar. I motionerna Ju381 (fp), Ju462 (kd), Ju496 (fp) och Ju543 (fp) begärs att systematisk förföljelse, s.k. stalkning, skall kriminaliseras. Utskottet beslutade under föregående riksdagsår, med anledning av ett motsvarande motionsyrkande, att inhämta synpunkter från ett antal myndigheter och institutioner. De frågor som ställdes till remissinstanserna gällde vilken kännedom de har om fenomenet systematisk förföljelse, om de har någon strategi för att motverka detta och om de anser att det föreligger ett lagstiftningsbehov. Sammanfattningsvis ansåg den övervägande delen av remissinstanserna att det föreligger behov av lagstiftning med direkt inriktning på systematisk förföljelse. För en utförlig beskrivning av innebörden av s.k. stalkning, myndigheternas och institutionernas synpunkter samt utländsk lagstiftning på området hänvisas till föregående års betänkande (bet. 2004/05:JuU20). Utskottet framhöll att det är angeläget att de som utsatts för systematisk förföljelse ges samhällets fulla stöd, såväl när det gäller straffrättsligt skydd som i fråga om stödinsatser från myndigheter. Utskottet kunde konstatera att remissvaren tyder på att det finns brister i dessa avseenden, som det var glädjande att det pågick arbete på olika håll som var ägnat att förbättra situationen. Vidare konstaterade utskottet att remissvaren inte ger något säkert underlag för att bedöma omfattningen av systematisk förföljelse. Utskottet välkomnade därför det uppdrag till att ta fram ett kunskapsunderlag vad avser vissa typer av förföljelsebrott (s.k. stalkning) som, enligt vad utskottet hade inhämtat, förbereddes inom . Uppdraget utgjorde enligt utskottet ett viktigt led i strävan efter en närmare definition och en kartläggning av fenomenet och dess omfattning. Ett sådant underlag behövs för kommande ställningstaganden om eventuell lagstiftning. Arbetet har hög prioritet. Med det uppdrag som aviserats fick motionsönskemålet anses vara tillgodosett, och utskottet avstyrkte det aktuella motionsyrkandet (s. 33 f.). Regeringen har därefter lämnat i uppdrag åt Brå att ta fram ett kunskapsunderlag vad avser stalkning. Uppdraget redovisades i rapporten i , Omfattning och åtgärder (Brå 2006:3). Brottsförebyggande rådets studie visar bl.a. att många människor i har varit utsatta för upprepade trakasserier i sitt liv och att sådana trakasserier kan vara mycket skrämmande och obehagliga för dem som utsätts. Studien visar också att den hjälp utsatta får från rättsväsendet och andra samhällsinstanser för att förebygga fortsatta trakasserier och lindra beteendenas skadeverkningar behöver förbättras. avstår dock från att lägga precisa förslag till ändrad lagstiftning och andra åtgärder. När det gäller eventuella ändringar i lagen beror det främst på att tiden varit alltför kort för att tillräckligt väl kunna belysa både den nuvarande juridiska situationen och möjliga lagändringar. Därtill kommer att frågan om behovet av ändrad lag på detta område även berörs av Kommittén om hot och våld mot förtroendevalda (dir. 2004:102). bedömer i samråd med kommittén att de lagstiftningsfrågor som aktualiseras i de två utredningarna vinner på att bedömas i ett sammanhang. Kommittén skall lämna sitt betänkande . Även när det gäller andra möjliga åtgärder har den korta utredningstiden inneburit att Brå fått inskränka sig till att peka ut "åtgärdsområden" som kan behöva förstärkas. Den exakta utformningen av åtgärderna och hur de skall realiseras måste utredas närmare. De områden som utpekas är bl.a. utbildning om problemområdet till polis, åklagare och domare, anmälningsblanketter som inrymmer frågor om tidigare trakasserier av gärningspersonen och speciella resurspersoner inom polisen som andra inom polisen kan vända sig till med frågor inom detta område. Utskottet har inhämtat att arbete pågår inom med innehållet i och formerna för nödvändiga kompletteringar i syfte att skapa ett starkare skydd för dem som utsätts för stalkning. Utskottet anser att Brå:s rapport utgör ett utmärkt kunskapsunderlag för det fortsatta arbetet med frågan. Det arbete som pågår inom bör enligt utskottets mening inte föregripas. Därtill kommer att Kommittén om hot och våld mot förtroendevalda, som också behandlar frågan, skall lämna sitt betänkande . Enligt utskottet bör även betänkandet samt beredningen av detta avvaktas. Utskottet avstyrker motionerna Ju381, Ju462, Ju496 och Ju543 i nu behandlade delar. I motionerna Ju501 (fp) och Ju532 (c) yrkas att filmning av personer utan deras vetskap skall kriminaliseras. I den sistnämnda motionen begränsar sig kravet till att gälla de fall i vilka filmningen upplevs som en kränkning av den filmades sexuella integritet. De bestämmelser som främst aktualiseras vid s.k. smygfilmning är bestämmelserna om ofredande och sexuellt ofredande (4 kap. 7 § resp. 6 kap. 10 § ). Vad gäller smygfilmning har i rättsfallet NJA 1996 s. 418 uttalat att det inte finns något generellt förbud att utan samtycke fotografera en enskild person. Den parlamentariskt sammansatta (dir. 2004:51) har i uppdrag att bl.a. kartlägga och analysera sådan lagstiftning som berör den personliga integriteten samt överväga om det, vid sidan av befintlig lagstiftning, behövs generellt tillämpliga bestämmelser till skydd för den personliga integriteten och i så fall lämna förslag på en sådan reglering. Det kan röra sig om straffbestämmelser eller skadeståndssanktionerade regler. I direktiven anges olika exempel på vad som kan utgöra kränkningar av den personliga integriteten, bl.a. nämns olovlig ljudupptagning, fotografering och filmupptagning. Kommittén får, om den anser det lämpligt, lämna ett eller flera delbetänkanden. Kommittén skall slutredovisa sitt arbete . I sammanhanget kan nämnas att i betänkandet Sexuell exploatering av barn i (SOU 2004:71) redovisas bl.a. att det enligt utredningen krävs att offret varit medvetet om handlingen för att den skall kunna utgöra ett sexuellt ofredande. Små barn som fotograferas pornografiskt är inte medvetna om att de utsätts för brott, varför åtal inte kan väckas för sexuellt ofredande. Utredningen anför att regeringen bör överväga om bl.a. detta förhållande bör föranleda någon ytterligare översyn av 6 kap. (s. 193). I sammanhanget kan nämnas att regeringen har aviserat en utvärdering av 6 kap. (prop. 2004/05:45 s. 24 f.). Utskottet har tidigare behandlat liknande yrkanden, senast (bet. 2004/05:JuU16 s. 27 f.). Utskottet ville inte föregripa det pågående berednings- och utredningsarbetet och avstyrkte det aktuella motionsyrkandet. Utskottet anser inte att frågan har kommit i något annat läge jämfört med då utskottet senast behandlade frågan. arbete bör inte föregripas, och utskottet avstyrker bifall till motionerna Ju501 och Ju532 i nu behandlade delar. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet motionsyrkanden som rör människohandel och prostitution. Motionärerna yrkar bl.a. att brottsrekvisiten för människohandel bör ses över, att straffskalan för människohandel bör skärpas, att en översyn av sexköpslagen bör genomföras samt att straffen för köp av sexuella tjänster bör skärpas. Utskottet föreslår bl.a. med hänvisning till en pågående utredning att regeringen avstyrker samtliga motionsyrkanden. Jämför reservationerna 11 (m, fp, kd, c, mp), 12 (m, c), 13 (mp), 14 (kd), 15 (c), 16 (m, fp, kd, c, mp), 17 (fp, c), 18 (mp), 19 (m, fp) och 20 (kd). infördes ett nytt brott i 4 kap. 1 a § rubricerat människohandel för sexuella ändamål (prop. 2001/02:124, bet. JuU27, rskr. Brottet tog sikte på sådan gränsöverskridande handel med människor som syftade till att dessa skulle utsättas för vissa sexualbrott eller utnyttjas för tillfälliga sexuella förbindelser eller på annat sätt utnyttjas för sexuella ändamål. En förutsättning för straffansvar var att olaga tvång, vilseledande eller något annat sådant otillbörligt medel använts för att genomföra handeln. Detta gällde dock inte om brottet riktade sig mot en person . Straffet var fängelse i lägst två och högst . Dessutom straffbelades försök, förberedelse och stämpling till liksom underlåtenhet att avslöja sådant brott. utvidgades straffansvaret och brottet benämndes människohandel (prop. 2003/04:111, bet. JuU20, rskr. Straffbestämmelsen i 4 kap. 1 a § omfattar även människohandel som inte är gränsöverskridande samt människohandel som syftar till andra former av utnyttjande än sexuellt utnyttjande, t.ex. tvångsarbete. Vidare utvidgades straffansvaret till att avse ytterligare handelsåtgärder och omfattar numera den som rekryterar, transporterar, inhyser, tar emot eller vidtar någon annan sådan åtgärd med en person, och därigenom tar kontroll över personen. Kravet på användande av otillbörliga medel finns kvar men har i ett visst hänseende förtydligats. Till rekvisitet har också lagts "med utnyttjande av någons utsatta belägenhet" för att tydliggöra vad som tidigare avsetts kunna vara ett "annat sådant otillbörligt medel". Avsikten var dock inte att i sak förändra vad som skall betraktas som otillbörliga medel. En annan förändring var att det för straffansvaret uppställdes ett krav på att gärningsmannen tar kontroll över offret. Kontrollen skall ha uppnåtts av gärningsmannen genom att denne, med användande av något otillbörligt medel, har vidtagit vissa s.k. handelsåtgärder, exempelvis rekrytering, transport, inhysande och mottagande. Liksom tidigare krävs det inte att något otillbörligt medel använts, om brottet riktats mot en person . Offrets eventuella samtycke till det åsyftade utnyttjandet saknar betydelse för straffansvar för människohandel. Straffskalan liksom kriminaliseringen av de osjälvständiga brottsformerna och underlåtenhet att avslöja brott är oförändrade (4 kap. 10 § och 23 kap. 1, 2 och 6 §§ ).