bet · GT01LU20 · 2006-03-23 00:00:00 — Härigenom ges säljaren möjlighet att undvika mer ingripande påföljder, dock inte skadestånd. Däremot medger reglerna inte att säljaren på eget initiativ och oberoende av köparens medgivande avvärjer ett krav på avhjälpande med erbjudande om omleverans eller ett krav på omleverans med erbjudande om avhjälpande. För att så skall få ske fordras att säljaren först visar att fullgörandet av den av de båda primära påföljderna som köparen krävt skulle medföra oskälig kostnad för säljaren. I förarbetena sägs att om köparen måste vara utan varan , bör det i regel kunna krävas att säljaren ställer en ersättningsvara till köparens förfogande . Vidare sägs att om det inte är fråga om några särskilda förhållanden, såsom att varan måste sändas till t.ex. en serviceverkstad på annan ort, så bör en köpare normalt räkna med att avhjälpandet skall av på från det säljaren fick varan i sin hand (se prop. 1989/90:90 s. 122). Enligt förslaget i motion L355 av och (båda s) bör reglerna i 27 § konsumentköplagen ändras. Motionärerna uppmärksammar hur begreppet "skälig tid" definieras i konsumentköplagens paragrafer och anser bl.a. att för produkter som är särskilt ägnade att användas av en konsument måste högre krav ställas på snabbheten i näringsidkarens avhjälpande. () anser i motion L329 det vara en rimlig ordning om konsumenten kompenseras med en ersättningsvara i de fall det finns risk för dröjsmål som överstiger mer än . Han vill att detta skall framgå av lagstiftningen. Utskottet kan inte komma till någon annan slutsats än att gällande rätt i huvudsak ligger i linje med vad motionärerna förespråkar. Såvitt utskottet har sig bekant torde inte heller bestämmelsernas tillämpning vara förenad med några särskilda konsumentproblem, varför någon åtgärd inte kan anses vara påkallad. Utskottet förutsätter dock att regeringen följer utvecklingen på området. Om det därvid skulle visa sig att det finns skäl att överväga lagstiftningsåtgärder, har utskottet givetvis inget emot att frågan utreds. Utskottet föreslår med sagda att avslår motionerna L329 och L355. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om svårtillgängliga avtal. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande från sida. Motion L396 av m.fl. (mp) innehåller tre förslag till tillkännagivanden. Enligt det första förslaget bör regeringen lägga fram lagförslag om att samtliga avtal med tillhörande villkor, längre än en viss textmassa eller med en teckenstorlek under en viss storlek, skall ha ett versionsnummer eller datum för senaste ändring för att vara giltiga (yrkande 1). Gränsen för avtalets omfattning, för att tillämpa kravet på versionsnotering av avtal, skall vara strängare för avtal som tecknas med hjälp av dator e.d. än för avtal som godkänns för hand på papper (yrkande 2). Slutligen bör när avtal större än en viss textmassa ändras det anges i det ändringsbesked som konsumenten erhåller vilka avtalsparagrafer som ändringen berör (yrkande 3). Likalydande motionsförslag avstyrktes i betänkande 2004/05:LU8. Liksom kan utskottet konstatera att den föreslagna ogiltighetsregeln (yrkandena 1-2) utgör ett väsentligt avsteg från gällande ordning. Det ter sig också främmande att låta avtal bli ogiltiga enbart av det skälet att ena parten inte har informerat motparten om dennes rättigheter. I frågan om information vid ändring av avtalsvillkor (yrkande 3) har utskottet inte heller någon annan uppfattning än motionärerna vad gäller vikten av tydlig information då villkor ändras under pågående avtalstid och anser även nu att brister härvidlag normalt torde kunna angripas med stöd av marknadsföringslagen (1995:440) och i tvist kunna leda till att ett ändringsvillkor inte kan göras gällande mot den enskilde konsumenten. Liksom tar motionärerna även särskilt sikte på frågan om information angående försäkringsvillkor. Med anledning härav vill utskottet hänvisa till den av antagna försäkringsavtalslagen (se prop. 2003/04:150, bet. 2004/05:LU4, rskr. Lagen innehåller regler avseende information om särskilt viktiga villkor. Villkoren kan bli ogiltiga vid brister i informationen. Det gäller såväl vid nytecknande som vid villkorsändring. Något behov av generella regler som skulle vara tillämpliga på alla avtal kan dock enligt utskottets mening inte anses föreligga, och lämpligheten i en sådan generell lagstiftning för alla slags avtal kan också ifrågasättas. Med det anförda avstyrker utskottet förslagen i motion L396. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om fakturaskojeri. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida och pågående arbete inom . I motion L282 av och () finns tre förslag till tillkännagivanden. Det ena avser att en begränsning av antalet konkurser bör införas i köplagen (yrkande 1). Enligt det andra bör ges möjlighet att förordna om näringsförbud vid grova åsidosättanden på det marknadsmässiga området (yrkande 2). I det tredje förslaget förespråkas en utredning av reglerna i köplagen i syfte att undersöka om det behövs fler lagändringar för att förhindra fakturaskojeri (yrkande 3). I frågan om kraven på införande av automatiskt näringsförbud vid ett visst antal konkurser och en möjlighet för att förordna om näringsförbud vill utskottet erinra om att vid ett flertal tidigare tillfällen motsvarande förslag har varit föremål för behandling och avstyrkts av utskottet (se bl.a. de av godkända betänkandena /01:LU21, 2001/02:LU19, 2002/03:LU8, 2003/04:LU13 och 2004/05:LU19). fann utskottet vidare att ogrundade ansökningar om betalningsförelägganden borde, i likhet med vad som gäller för konkursansökningar, vara skadeståndsgrundande och att regeringen borde lägga fram lagförslag med denna inriktning samt föreslog ett tillkännagivande om detta. Förslaget får anses ligga i linje med vad som efterlyses i motionen. Utskottet har erfarit att tillkännagivandet kommer att behandlas i ett kommande lagstiftningsärende som gäller lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. En departementspromemoria kommer att upprättas och remitteras . Mot denna bakgrund finner utskottet inte tillräckliga skäl för att nu gå motionärerna till mötes och avstyrker därför förslagen i motion L282. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kortavgifter. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför särskilt yttrande 2 (v). Motion L345 av () innehåller förslag till tillkännagivande om att det bör vara möjligt att bötfälla butiker som tar ut en extra avgift för de kunder som väljer att betala med kort. Enligt motionären är det vanligt att butiker kan kräva allt av den som betalar mindre summor med kortet. Per och (båda s) lämnar i motion L360 två förslag till tillkännagivanden som bl.a. syftar till att minska användningen av kontanter. Motionärerna ser ett behov av en översyn av bankernas avgiftsuttag vid transaktioner i utländsk valuta (yrkande 1). Motionärerna vill vidare att de som idkar handel i så stor utsträckning som möjligt skall kunna erbjuda betalkortslösningar och att avgift inte skall påföras kunden (yrkande 2). Enligt vad utskottet har erfarit pågår inom ett arbete som syftar till att öka användningen av kort i samband med betalningar. Bland annat har kommun- och finansmarknadsministern diskuterat frågan med företrädare för och . Värdetransportrånen har medfört att ytterligare branscher tagits med i diskussionen. Därutöver har kommun- och finansmarknadsministern gett i uppdrag att undersöka bankernas uttag av avgifter av näringsidkare när deras kunder använder sig av betalkort. Uppdraget skall redovisas . Frågan bevakas vidare inom för att utröna om det finns ytterligare behov av åtgärder som behöver vidtas. I sammanhanget bör nämnas att det i viss utsträckning förekommer avtalsvisa regleringar som innebär att butiker inte har rätt att ta ut en avgift och att det pågår överläggningar i samma fråga mellan företrädare för olika aktörer på marknaden. Som framgår av vad som redovisats ovan pågår ett arbete för att uppmuntra till användning av kort i samband med betalning vilket ligger helt i linje med motionsönskemålen. Resultatet av detta arbete bör nu avvaktas. Någon åtgärd med anledning av motionerna L345 och L360 är därför inte påkallad, och utskottet föreslår att avslår motionerna. Dödande av förkommen bankbok Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om dödande av förkommen bankbok. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Motion L233 av och (båda s) innehåller förslag till tillkännagivande angående översyn av reglerna om dödande av bankböcker. Motionärerna vill bl.a. att den s.k. spärrtiden, , skall förkortas . Lagen (1927:85) om dödande av förkomna handlingar gör det möjligt att under vissa förutsättningar döda handlingar som förstörts eller kommit bort. Efter det att handlingen dödats kan den som förlorat handlingen åter göra sin rätt gällande, utan att behöva förete handlingen. Själva dödnings-förfarandet bygger på tanken att den som känner till något om en förkommen handling genom ett offentligt förfarande skall få en möjlighet att höra av sig. Dödning kan även komma i fråga i vissa andra sammanhang, nämligen i konkurs eller utmätning. I 12 § finns bestämmelser som innebär att förkomna bankböcker genom efterlysning kan dödas på ett snabbare sätt än enligt lagens allmänna regler. Sådan efterlysning skall kungöras i Post- och genom bankens försorg. Om motboken inte återfinns och förekommer inte skälig anledning anta att den finns i behåll, är sökanden berättigad att få ut det insatta beloppet. Ett motionsyrkande med krav på förenklade regler vid dödande av bankböcker som väckts med anledning av regeringens proposition 2003/04:99 Följdändringar med anledning av nya regler för bank- och finansieringsrörelse samt inlåningsverksamhet avstyrktes av finansutskottet i det av godkända betänkandet 2003/04:FiU15. hänvisade därvid till att bestämmelser om motböcker finns i flera lagar, bl.a. skuldebrevslagen, och att en översyn av lagstiftningen på området borde avvaktas. hade vid sin behandling av motsvarande förslag (bet. 2004/05:LU8) inte någon annan uppfattning än den finansutskottet gav uttryck och förutsatte att regeringen, om behov därav föreligger, tar initiativ till den av motionären efterfrågade översynen. Utskot-tet föreslog att skulle avslå motionen. Utskottet gör samma bedömning nu och avstyrker därför motion L233. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om resegarantisystemet. Utskottet hänvisar till pågående beredning inom . Jämför särskilt yttrande 1 (c). Två motioner tar upp frågor om resegarantisystemet. I motion L369 av () föreslås ett tillkännagivande angående resegarantin för bussresearrangörer. Motionären anser att en översyn av Kommerskollegiets praxis på området måste göras och att Kommerskollegiet i sin bedömning måste börja ta hänsyn till risktagandet i de olika delbranscherna. Han anser också att lagstiftningen bör ändras så att det bli möjligt att ställa resegarantier genom andra lösningar än bank- eller försäkringsgaranti, t.ex. genom fondlösningar. Slutligen vill han att det införs en möjlighet för reseföretagen att sköta sin administration gentemot Kammarkollegiet kring resegarantin elektroniskt. I motion L379 av och (båda s) föreslås ett tillkännagivande om ändring i resegarantilagen så att lagen blir konkurrensneutral. Motionärerna anser bl.a. att stugförmedlare på inte skall behöva ställa garanti för logi och transport när resan företas med ordinarie färjetrafik. De pekar på att förmedlare i övriga inte behöver ställa garantier för sitt logi när resa kan företas med egen bil. I betänkande 2004/05:LU8 behandlade utskottet ett antal motionsyrkanden angående resegarantisystemet. Bland annat framfördes synpunkter om lagens konkurrensneutralitet och pekades det på att den var mycket betungande, särskilt för små reseföretag. Utskottet fann att tiden kunde vara mogen för en översyn av resegarantisystemet och förutsatte att en sådan översyn skulle komma till stånd utan något formellt tillkännagivande från sida. I en reservation förslogs ett tillkännagivande i frågan. Tillkännagivandet avsåg att en alternativ modell för ställande av resegaranti måste utredas i syfte att bättre tillgodose de små reseföretagens intressen och konsumenternas behov av skydd. Vid omröstningen i kammaren vann reservationen (se rskr. 2004/05:155). Med anledning av beslut har inom inletts ett arbete med att studera olika möjliga system för hur researrangörer kan ställa säkerheter (svar på fråga 2005/06:1099). Utskottet vidhåller sin uppfattning att tiden är mogen för en översyn av det nuvarande resegarantisystemet och ser med tillfredsställelse på att ett sådant arbete nu initierats inom . Någon åtgärd med anledning av motionerna L369 och L379 är, i avvaktan på de kommande övervägandena, inte nödvändig, och utskottet föreslår att avslår motionerna. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om godtrosförvärv. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstagande från sida. Enligt förslaget till tillkännagivande i motion Kr305 av () bör den s.k. vindikationsprincipen också omfatta egendom som åtkommits genom fornminnesbrott och förskingring (yrkande 4). Motionären vill att egendom som har åtkommits genom förskingring eller fornminnesbrott skall kunna gå åter till ägaren utan lösen. genomfördes efter förslag från regeringen i proposition 2002/03:17 Förvärv av stöldgods i god tro ändringar i lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre som innebär att det är möjligt att göra godtrosförvärv av stöldgods och egendom som frånhänts ägaren genom rån, tillgrepp av fortskaffningsmedel och egenmäktigt förfarande. I sådana fall får den ursprunglige ägaren rätt att få tillbaka egendomen utan att betala lösen. Däremot skall godtrosförvärv kunna ske även i fortsättningen när egendomen frånhänts ägaren på annat sätt än genom stöld eller annat olovligt tillgrepp, exempelvis genom förskingring eller bedrägeri. Förslaget hade tillstyrkts av lagutskottet, och följde utskottet (se bet. 2002/03:LU11, rskr. 2002/03:112). Utskottet är inte berett att på de skäl som anförs i motionen frångå de bedömningar som gjordes lagstiftningsärende. Utskottet avstyrker motion Kr305 yrkande 4. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om införande av konsumentbalk. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservation 9 (v). Motion L393 av () innehåller förslag om att samla all konsumentlagstiftning i en gemensam konsumentbalk. Frågan om införande av en konsumentbalk är inte ny. Spörsmålet övervägdes av som i sitt betänkande (SOU 1994:14) Konsumentpolitik i en ny tid pekade på en rad omständigheter som talade emot införandet av såväl en konsumentbalk som en mindre omfattande konsumentskyddslag, bl.a. att konsumenträtten är ett förhållandevis oenhetligt rättsområde, att reglerna är av mycket blandat slag och att det skulle bli svårt att samordna dem utan att besvärande systematiska brister uppkommer. Strävan efter enhetlig och konsekvent lagstiftning på nationell nivå försvårades även, enligt kommittén, av internationella åtaganden, företrädesvis . Därtill kom att införandet av en konsumentbalk skulle kräva stora resurser. angivna nackdelar var, enligt kommittén, så stora att man inte kunde ställa sig bakom tanken på att samla den konsumenträttsliga lagstiftningen i en balk. Flertalet remissinstanser delade kommitténs bedömning, och i den sedermera återkallade proposition 1994:/95:16 Den framtida konsumentpolitiken anslöt sig även regeringen till kommitténs uppfattning i frågan. I proposition 1994/95:140 Konsumentpolitik i ny tid, som överlämnades till , berördes frågan inte. Utskottet ansåg att de skäl som anförts emot införandet av en konsumentbalk alltjämt hade bärkraft och att vad gäller de gemenskapsrättsliga aspekterna skälen emot en sådan balk torde ha accentuerats än mer. Utskottet såg inte skäl att på nytt utreda frågan (se betänkandena /04:LU8 och 2004/05:LU8). Utskottet vidhåller ovan redovisade uppfattningar och avstyrker därför motion L393. Information om genmodifierade produkter, punkt 2 (v) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:L387. Många människor känner osäkerhet och oro inför förekomsten av genmanipulerad mat. Denna oro får inte viftas bort utan bör tas på allvar. Regeringen bör därför ta initiativ till att utarbeta en nationell strategi för att hantera och konsumentpolitiskt upplysa om genmodifierad mat. Vad som sålunda anförts i reservationen bör , med bifall till motion L387, som sin mening ge regeringen till känna. Miljöinformation, punkt 3 (v) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:L270 yrkandena 1-3. Motionärerna bakom motion L270 har ifrågasatt om inte information om att vissa bildäck innehåller cancerframkallande högaromatiska oljor (HA-oljor) är sådan information av "särskild betydelse" som avses i 4 § marknadsföringslagen (1995:450). Saken är inte prövad i . Enligt min mening är det viktigt att regeringen följer tillämpningen av ifrågavarande bestämmelse och vid behov tar initiativ till lagändringar. Den svenska konsumentpolitiken har en lång tradition av frivilliga branschöverenskommelser. Sådana överenskommelser är dock tidskrävande, och det går inte att ha någon formell tillsyn av hur reglerna följs. Det är också en vanlig uppfattning att uppföljningen av de många frivilliga uppgörelserna är bristfällig och att de därför ofta inte fungerar i praktiken. Regeringen bör därför initiera en översyn av de frivilliga uppgörelser som finns på området och redovisa hur väl de följs i praktiken. Vad som sålunda anförts i reservationen bör , med bifall till motion L270 yrkandena 1-3, som sin mening ge regeringen till känna. Information om bilars bränsleförbrukning, punkt 4 (v) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:L383. Berörda myndigheter bör kraftfullt verka för att den nuvarande EU-körcykeln görs om så att den bättre motsvarar verkliga förhållanden. och biltillverkarna bör dessutom informera om bristerna i mätmetoden. För flexifuel-bilar bör tydligt anges förbrukning både vid körning med enbart bensin och med enbart etanol. Det får ankomma på regeringen att ta erforderliga initiativ i frågan. Vad som sålunda anförts i reservationen bör , med bifall till motion L383, som sin mening ge regeringen till känna. Märkning av skinn och päls från djur, punkt 5 (v) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:MJ521 yrkande 1 och 2005/06:MJ534 yrkande 3. Utifrån ett konsumentperspektiv är det mycket viktigt att det finns märkning på de produkter som finns att köpa på marknaden. Utan ett fungerande system för märkning blir det ju omöjligt för konsumenter att kunna avgöra vad man köper. finns uppenbara brister i märkningssystemen. Dels finns det ingen uttrycklig skyldighet för producenter och handlare att upplysa om vilken typ av skinn som används, dels är det uppenbart att en del producenter medvetet väljer att inte märka sina produkter så att det t.ex. framgår att det är hundskinn eftersom de vet att det inte skulle kunna gå att sälja produkterna med en sådan märkning. Producenterna väljer då troligen att saluföra sina skinnprodukter med falsk märkning eller med något intetsägande som att det är "äkta skinn". Utifrån detta är det oerhört viktigt att regeringen inför ett regelverk kring märkning av skinn så att alla konsumenter enkelt och lätt kan se vilka djur skinnprodukter kommer ifrån. bör tillkännage för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna MJ521 yrkande 1 och MJ534 yrkande 3. Vilseledande produktbeteckningar, punkt 6 (fp, kd, v, c) av (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:L290 yrkande 7. I den fria marknadsekonomin är det ofta genom reklam och marknadsföring som konsumenten får information om nya eller förändrade produkter, förändringar i prissättning eller nya säljkanaler. För att konsumenten i praktiken skall kunna bedöma informationen och bevaka sina intressen på marknaden behövs en marknadsföringslagstiftning som drar en tydlig gräns mot vilseledande eller direkt bedräglig reklam. Ett problem som förefaller ha blivit större är att produkter marknadsförs under beteckningar som skapar en uppenbar risk för förväxlingar med andra varor som konsumenter är benägna att betala ett högre pris för. Inte sällan handlar det om livsmedel, men fenomenet förekommer också på andra håll. Denna marknadsföring försvårar för den enskilde individen att utöva sin konsumentmakt genom aktiva val mellan olika produkter. Problemet hanteras delvis på EU-nivå genom gemensamma minimikrav för olika former av produktbeteckningar. Det är viktigt att är pådrivande för att detta arbete fortsätter inom EU. Likaså bör en översyn göras av den svenska marknadsföringslagen för att utröna om det finns behov av lagskärpningar. Det får ankomma på regeringen att vidta erforderliga åtgärder. bör tillkännage för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion L290 yrkande 7. Könsdiskriminerande reklam, punkt 7 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Ju306 yrkande 12, 2005/06:L224 och 2005/06:A370 yrkande 37 och avslår motionerna 2005/06:L238 och 2005/06:L381. Ett samhälle som erkänner alla människors lika och okränkbara värde måste reagera när kvinnor systematiskt kränks och utnyttjas. De sexklubbar som finns i utgör i det sammanhanget ett mycket allvarligt, konkret problem. Bilar, försedda med stora reklamskyltar med lättklädda kvinnor, gör reklam för klubbarna. Den bild av kvinnor som sprids är kränkande. Vi har en lag som förbjuder sexköp som reaktioner och åtgärder uteblir helt vid reklam som bjuder ut kvinnor till försäljning. Alltfler medborgare har reagerat på sexualiseringen av det offentliga rummet och på den objektifiering av kvinnan och hennes kropp det medfört. Det är dags att se över regleringen för könsdiskriminerande reklam. Regeringen har sagt sig vilja avvakta resultatet av det arbete den påbörjat när det gäller sexualiseringen av det offentliga rummet och vill satsa på riktlinjer, självreglerande organ och påverkanskanaler utanför lagstiftningen. Problemet är bara att de som ligger bakom sexklubbarnas verksamhet inte är mottagliga för opinionsbildning eller för att medverka till självreglering. Anmälningarna till näringslivets etiska råd har mer än fördubblats . Men det är inte till någon nytta för rådet att behandla dem eftersom sexklubbarna, i motsats till de flesta seriösa företag, inte bryr sig om rådets uttalanden. Jag anser att det gått för långt när kvinnor systematiskt kränks och förnedras i reklam, och jag begär därför att regeringen skall tillsätta en utredning som får i uppgift att utarbeta förslag på förbud mot reklam som kränker människovärdet på det vis som exempelvis porrbilarna gör och mot reklam för sexuella tjänster. bör tillkännage för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna Ju306 yrkande 12, L224 och A370 yrkande 37 och avslår motionerna L238 och L381. Könsdiskriminerande reklam, punkt 7 (v) av ().