bet · GT01JuU18 · 2006-03-21 00:00:00 — Vidare kan nämnas att i regleringsbrevet för har fått i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som har vidtagits för att bekämpa värdetransportrån samt resultatet av dessa åtgärder. Utskottet har ingen annan uppfattning än motionärerna om vikten av att den hjälp och det stöd som samhället ger brottsoffer även kommer brottsutsatta företagare till del. Något uttalande av om detta behövs dock inte. bör avslå motion Ju379 i nu behandlad del. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet ett antal motionsyrkanden som främst rör utbildning och kompetensutveckling i olika frågor för personal inom rättsväsendet. Utskottet föreslår, bl.a. med hänvisning till att dessa frågor löpande uppmärksammas inom rättsväsendets myndigheter, att avslår samtliga motionsyrkanden. Vidare behandlar utskottet yrkanden rörande forskning och utredning på brottsofferområdet. Utskottet anser att inte bör uttala sig om specifika forskningsprojekt. I övrigt hänvisar utskottet till det arbete som pågår på området. Utskottet föreslår att samtliga motionsyrkanden avslås. Jämför reservationerna 30 (m, c) och 31 (m, fp, kd, c) samt särskilt yttrande 3 (v, mp). I motion Ju377 (fp) anförs att frågor om bemötande av brottsoffer bör synliggöras i all vidareutbildning av poliser, åklagare, advokater och domare. I motion Ju532 (c) påtalas vikten av att brottsoffer känner trygghet i domstolens lokaler och att rättegången inte blir en kränkning av brottsoffret. I samma motion begärs att den psykosociala miljön för brottsoffer i rätten förbättras. Utskottet har tidigare behandlat liknande motionsyrkanden om bl.a. åtgärder för att öka kompetensen inom rättsväsendets myndigheter, (bet. 2005/06:JuU1 s. 28 f.). Utskottet instämde då i vad som anfördes i motionerna om betydelsen av att de anställda inom rättsväsendets olika myndigheter har hög kompetens. Utskottet såg det också som självklart att de som kommer i kontakt med myndigheterna, t.ex. brottsoffer och vittnen, skall få ett korrekt och professionellt bemötande från myndighetsföreträdare. I bemötandet ingår att dessa personer skall erhålla relevant och lättförståelig information. Dessa frågor är av central betydelse för möjligheten för rättsväsendets myndigheter att fullgöra sin uppgift att värna den enskildes rättstrygghet och rättssäkerhet samt för det övergripande målet för kriminalpolitiken, nämligen att minska brottsligheten och öka människors trygghet. Utskottet kunde konstatera att det inom rättsväsendets olika myndigheter kontinuerligt vidtas omfattande åtgärder för att öka kompetensen hos all personal inom de i motionerna berörda områdena, som också i stor utsträckning handlar om prioriterad brottslighet. Myndigheterna uppmärksammar också betydelsen av goda rutiner och ett bra bemötande av dem som kommer i kontakt med rättsväsendets myndigheter. Även om mycket alltså har gjorts och görs ute på rättsväsendets myndigheter för att tillgodose dessa behov är det angeläget att ansträngningarna intensifieras . Åtgärder för att höja kompetensen och uppfylla skyldigheter i detta avseende borde enligt utskottet prioriteras inom ramen för respektive myndighets anslag och vara ett självklart inslag i verksamheten. Arbetet skall bedrivas målmedvetet och vidtagna åtgärder redovisas. Utskottet fann mot denna bakgrund inte anledning för att göra något tillkännagivande i dessa frågor. Utskottet vidhåller sin tidigare inställning i dessa frågor. Det är alltså alltjämt utskottets uppfattning att det inte finns anledning för att göra något uttalande i dessa frågor. Utskottet föreslår att avslår motionerna Ju377 och Ju532 i nu behandlade delar. I motionerna Ju427 (s) och Ju532 (c) begärs mer forskning om män som slår kvinnor. I den senare motionen understryks också vikten av mer forskning om våldtäktsmän. I motion L292 (v) förespråkas att Riksåklagaren bör ges i uppdrag att undersöka förekomsten av missförhållanden vid utredningar om våld och övergrepp mot barn. Motionärerna menar att det är vanligt att förundersökningar om sexualbrott mot barn läggs ned på ett alltför tidigt stadium eller inte inleds alls. fick regeringens uppdrag att ta fram och genomföra ett forskningsprogram för viktimologisk forskning (dnr Ju2001/4718/). Programmet presenterades i en rapport . Regeringen framhöll i budgetpropositionen för (prop. 2005/06:1 utg.omr. 4 s. 52) att flera forskningsprojekt har inletts genom insatser i syfte att öka den viktimologiska forskningen i . finansierar också, via brottsofferfonden, ett stort antal konkret inriktade forskningsprojekt. (Brå) fick i uppdrag av regeringen att genomföra en nationell brottsoffer- och trygghetsundersökning, i form av en årligt återkommande frågeundersökning till ett stort slumpmässigt urval av befolkningen. En del av undersökningen rör bemötandefrågor m.m. under förundersökningen. Arbetet med undersökningen bedrivs i samarbete med övriga berörda myndigheter i rättsväsendet, med sikte på att inleda datainsamlingen och att kunna presentera de första resultaten . Det uttryckliga syftet med undersökningen är att den skall ge betydande kunskapstillskott till samtliga myndigheter i rättskedjan när det gäller främst brotts- och trygghetsutvecklingen samt utvecklingen i fråga om allmänhetens erfarenheter av och förtroende för rättsväsendet. I sammanhanget kan också nämnas att och har genomfört en gemensam inspektion av vissa brottsutredningar avseende våldtäkt och grov våldtäkt där offret är . Inspektionen ingår i en serie gemensamma inspektioner som Rikspolischefen och Riksåklagaren beslutat om och som skall avse olika prioriterade verksamhetsområden. Syftet med inspektionerna är att granska hur berörda myndigheter handlägger denna typ av utredningar och följa upp hur samarbetet mellan de båda organisationerna fungerar vad gäller handläggningen av enskilda ärenden. och konstaterar att iakttagelserna som görs i rapporten inspektion - Granskning av brottsutredningar avseende våldtäkt och grov våldtäkt där brottsoffret är (RPS/ÅM 1/05) kommer att ligga till grund för ett antal konkreta åtgärder inom och Polisen. Utskottet har vid tidigare behandling av motionsyrkanden med olika krav på forskningsinriktning uttalat att det inte bör ankomma på att uttala sig om vilka forskningsprojekt som bör prioriteras (se bl.a. bet. 2004/05:JuU13 s. 10 f. och bet. 2005/06:JuU11 s. 19 f.). Utskottet ser positivt på det arbete som bedrivs inom rättsväsendet i syfte att säkerställa en hög kvalitet på förundersökningar. Utskottet står dock alltjämt fast vid uppfattningen att inte bör uttala sig om vilka forskningsprojekt som bör prioriteras. bör således avslå motionerna Ju427, Ju532 och L292 i nu behandlade delar. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlas ett antal motionsyrkanden som främst rör frågor om rätt till rättsligt biträde för målsägande eller för efterlevande till den som dödats genom brott samt om rätt till stödperson för offer för människohandel. Utskottet föreslår, med hänvisning till pågående arbete, att samtliga motionsyrkanden avslås. Jämför reservationerna 32 (m, fp, kd, c) och 33 (kd, c) samt särskilt yttrande 4 (v, mp). I motion Ju386 (v) begärs en utredning av förutsättningarna för och användandet av målsägandebiträde. I motion Ju483 (kd) begärs införandet av en rätt till målsägandebiträde för efterlevande till den som dödats genom brott. För att målsägandebiträde skall kunna förordnas krävs först och främst att den som skall ha biträdet kan betraktas som målsägande. Av 20 kap. 8 § fjärde stycket följer att målsägande är den mot vilken brott har blivit begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada. För att målsägandebiträde skall kunna förordnas krävs vidare, såvitt nu är i fråga, att det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde. Utskottet har tidigare avstyrkt liknande yrkanden om målsägandebiträde för efterlevande, bl.a. i samband med behandlingen av den ovan nämnda proposition 2000/01:79 Stöd till brottsoffer (bet. 2000/01:JuU20 s. 13). Utskottet höll då med motionären om att efterlevande kan ha behov av stöd i samband med rättegången, och utskottet påpekade att det i den praktiska rättstillämpningen förekommer att efterlevande fått ett målsägandebiträde förordnat. Att införa en möjlighet att förordna målsägandebiträde för den som inte kan betraktas som målsägande framstod emellertid som principiellt tveksamt, en inställning som också regeringen intagit. Utskottet noterade att regeringen i den aktuella propositionen aviserade en översyn av målsägandebiträdesinstitutet och ansåg att denna borde avvaktas. Därefter föreslog i sitt betänkande - utredning om en utredning (SOU 2002:37) en utvidgning av möjligheterna att förordna målsägandebiträde för efterlevande. I betänkandet föreslogs en rätt till målsägandebiträde för efterlevande till någon som avlidit antingen under förvaring i polisarrest eller genom något som en anställd inom polisen gjort i tjänsten. Motsvarande föreslogs gälla om någon skadats allvarligt (s. 153 f.). I uppdrag ingår att se över behovet av rättsligt biträde - för efterlevande eller någon som allvarligt skadats - i situationer där någon skadats allvarligt eller avlidit vid polisingripanden utan att det finns misstanke om brott (dir. 2004:180 och dir. 2005:146). Utredningen skall redovisa sitt uppdrag . Regeringen har vidare uppdragit åt en särskild utredare att göra en samlad översyn av lagen (1988:609) om målsägandebiträde. Utredaren skall enligt sina direktiv (dir. 2005:19) bl.a. klarlägga hur lagen används i förhållande till dess intentioner, nämligen att ge målsägande med störst behov av juridisk hjälp och stöd rätt till biträde under rättsprocessen. Utredningen skall redovisa sitt uppdrag . Uppdraget innefattar emellertid inte att överväga frågan om efterlevandes rätt till målsägandebiträde. Utskottet har behandlat frågan om målsägandebiträde för efterlevande (bet. 2005/06:JuU11 s. 27 f.). Mot bakgrund av pågående utredningar på området ansåg utskottet det inte lämpligt att skulle vidta några åtgärder i dessa frågor. Utskottet har samma inställning i frågan som tidigare och avstyrker motionerna Ju386 och Ju483 i nu behandlade delar. I motion Ju377 (fp) påtalas behovet av stödpersoner för vittnen och målsägande i domstol. Utskottet har tidigare behandlat liknande frågor om stöd till vittnen och målsägande vid domstol, bl.a. i årets betänkande om processrättsliga frågor (bet. 2005/06:JuU11 s. 36 f.). Efter en redogörelse för olika åtgärder som har vidtagits på området och tidigare uttalanden föreslog utskottet sammanfattningsvis att borde avslå då aktuella motioner. Utskottet har inte ändrat sin uppfattning i frågan. bör således avslå motion Ju377 i nu behandlad del. Enligt motion Ju306 (kd) bör offer för människohandel ges rätt till stödperson som bl.a. skall hjälpa offret i kontakter med myndigheter. En målsägande som skall höras under rättegången med anledning av åklagarens talan får ha med sig en lämplig person som personligt stöd. En sådan stödperson skall om möjligt underrättas om rättegången (20 kap. 15 § ). Stödpersonen har rätt att närvara vid rättegången. En stödperson har också rätt att närvara vid förhör under förundersökningen, om inte närvaron är till men för utredningen (23 kap. 10 § tredje stycket ). En stödperson är till skillnad från målsägandebiträdet inte förordnad av rätten och har inte rätt till ersättning av allmänna medel. Av 13 a § förundersökningskungörelsen (1947:948) följer bl.a. att målsäganden, då det inte är uppenbart att det inte behövs eller då det inte är förenat med betydande svårighet, skall ges information om reglerna för stödperson och om vilka myndigheter, organisationer och andra som kan lämna stöd och hjälp. I sammanhanget kan också nämnas att har lämnat flera förslag i syfte att minska påfrestningarna på offer för sexualbrott, bl.a. att den som har utsatts för ett sexuellt övergrepp skall, redan innan polisanmälan har gjorts, ha rätt till kostnadsfri juridisk rådgivning av en advokat under maximalt . Utskottet har tidigare behandlat yrkanden motsvarande det nu aktuella, (bet. 2003/04:JuU17 s. 24). Utskottet hade inte någon annan uppfattning än motionärerna rörande betydelsen av att målsäganden får ett tillräckligt stöd under förundersökningen och i domstol. Enligt utskottet fyllde systemet med stödpersoner här en mycket viktig funktion. Mot vad som anfördes i de då aktuella motionerna anmärkte utskottet att det visserligen finns regler om stödpersoner i , men dessa förordnas emellertid inte av rätten. Det fanns alltså, till skillnad från vad som gäller för målsägandebiträde, inga begränsningar i fråga om rätten till stödperson under förundersökning och rättegång. Utskottet kunde inte se annat än att regleringen på området var ändamålsenligt utformad. De då behandlade motionsyrkandena var enligt utskottet tillgodosedda genom gällande regler. Utskottet är av samma uppfattning som . Den fortsatta beredningen av det ovan nämnda förslaget från bör inte föregripas. bör avslå motion Ju306 i nu behandlad del. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet ett flertal motionsyrkanden som främst rör straffet för överträdelse av besöksförbud och elektronisk övervakning av besöksförbud. Utskottet föreslår, med hänvisning till gällande lagstiftning och pågående arbete, att samtliga motionsyrkanden avslås. Jämför reservationerna 34 (m, fp, c) och 35 (m, fp, kd, c). I flera motioner anförs att reglerna om besöksförbud på olika sätt bör skärpas. I motionerna Ju380 (fp) och Sk496 (m) begärs att straffet för överträdelse av besöksförbud bör höjas. I motionerna Ju306 (kd), Ju380 (fp), Ju474 (s), Ju532 (c) och Sk496 (m) efterfrågas olika åtgärder som syftar till att besöksförbud i vissa situationer skall kunna kombineras med elektronisk övervakning (fotboja) av den som är ålagd besöksförbudet. Enligt motion Ju325 (m) bör vid våldsbrott i hemmet gärningsmannen flyttas och åläggas besöksförbud. I motion Ju428 (s) begärs införandet av en rätt för varje misshandlad kvinna att hämta personliga tillhörigheter i hemmet i skydd av en av samhället utsedd person. presenterade (Brå) en uppföljning av lagen (1988:688) om besöksförbud (2003:2). Utvärderingen visade att kvinnor uppfattar en beviljad ansökan mycket positivt. Besöksförbud kan ha en viss avskräckande effekt, särskilt för de män som inte är så brottsbelastade. Enligt Brå borde dock polisen, men även åklagarväsendet, förbättra rutinerna kring ärenden om besöksförbud. Som ett resultat av utvärderingen fick i uppdrag att i samråd med ytterligare utveckla hot- och riskbedömningarna i ärenden om våld i nära relationer samt utarbeta rutiner och riktlinjer för polisens arbete med ärenden om besöksförbud (dnr Ju2004/6051/). Uppdraget har slutförts och har framtagit riktlinjer och rutiner för polisens arbete med dessa ärenden (RPS Rapport 2005:1). trädde ändringar i lagen om besöksförbud i kraft, som bl.a. innebär att besöksförbud kan avse den gemensamma bostaden och större geografiska områden än tidigare (prop. 2002/03:70, bet. 2002/03:JuU17, rskr. 224, SFS 2003:484). Regeringen gav Brå i uppdrag att genomföra en ytterligare utvärdering av tillämpningen av lagstiftningen om besöksförbud. Brå:s uppdrag är att följa tillämpningen av de utvidgade bestämmelserna i lagen om besöksförbud och även se över hur man kan komma till rätta med överträdelser av besöksförbud. Brå skall även uppmärksamma frågan om huruvida de som bryter mot besöksförbud skall övervakas elektroniskt med s.k. fotboja. Inom ramen för uppdraget ingår även bl.a. att belysa hur barnens skydd och säkerhet beaktas vid tillämpningen och i vilken utsträckning besöksförbud utfärdas för att skydda barn från hot eller våld och att överväga åtgärder som kan minska antalet överträdelser. inkom en delredovisning av uppdraget - Nya regler i lagen om besöksförbud (dnr Ju2005/7529/). Av rapporten framgår bl.a. att antalet ansökningar om besöksförbud ökar och att andelen besöksförbud som överträds inte har ökat sedan den förra utvärderingen . Det är fortfarande omkring två tredjedelar av alla besöksförbud som beslutas av åklagare som följs. Avsikten är att en huvudrapport med anledning av uppdraget skall läggas fram . Brå har även haft i uppdrag att utifrån internationella erfarenheter ta fram ett underlag för bedömning av möjligheterna att elektroniskt övervaka besöksförbud. Uppdraget har redovisats i rapporten förstärka besöksförbud med elektronisk övervakning (dnr Ju2005/6150/). Rapporten visar att elektronisk övervakning i brottsförebyggande syfte i princip inte sker utomlands. Användningen av elektronisk övervakning sker i syfte att ge misstänkta eller dömda ett alternativ till frihetsberövande. Regeringen anförde i budgetpropositionen för (prop. 2005/06:1 utg.omr. 4 s. 53) att dess ambition är att försöka hitta en ordning där besöksförbud i vissa fall kan övervakas med hjälp av elektronisk teknik. Mot denna bakgrund har fått i uppdrag att undersöka och testa teknisk utrustning som kan användas vid övervakning av besöksförbud (dnr Ju2005/7159/). Uppdraget skall redovisas . Utskottet har tidigare avstyrkt liknande yrkanden om bl.a. straffskärpning vid överträdelse av besöksförbud och elektronisk övervakning av personer som ålagts besöksförbud. Det skedde bl.a. i samband med behandlingen av de ovan nämnda ändringarna i lagen om besöksförbud (bet. 2002/03:JuU17). Beträffande frågan om straffskärpning för överträdelse av besöksförbud delade utskottet regeringens uppfattning i den aktuella propositionen (prop. 2002/03:70 s. 53) där regeringen inte helt uteslöt att det kunde finnas skäl att införa en särskild straffskala för brott av normalgraden med enbart fängelse och en särskild straffskala för ringa brott som enbart innehåller böter. Regeringen avsåg att återkomma till frågan när reformen utvärderats. Utskottet tillade därutöver att vid så allvarliga överträdelser att straffskalan skulle anses otillräcklig torde gärningsmannen i regel även ha gjort sig skyldig till andra brottsliga handlingar med relativt högt straffvärde (bet. 2002/03:JuU17 s. 21 f.). När det gällde de då aktuella motionsyrkandena om elektronisk övervakning delade utskottet regeringens bedömning som gick ut på att tekniken på området - som visserligen har utvecklats - inte är så utvecklad att ett användande av den framstår som acceptabel vare sig utifrån ett proportionalitetsperspektiv eller med hänsyn till den utsattes trygghet. Utskottet förutsatte dock att regeringen noga följer den tekniska utvecklingen på området och löpande överväger sitt tidigare ställningstagande (bet. 2002/03:JuU17 s. 19 f.). Utskottet behandlade senast de nu aktuella frågeställningarna (bet. 2004/05:JuU18 s. 25 f.). Utskottet vidhöll då sin tidigare inställning beträffande straffskalan för överträdelse av besöksförbud och övervakning med elektronisk kontroll. Utskottet har samma uppfattning som tidigare i dessa frågor. Inte heller är utskottet berett att föregripa det ovan nämnda arbetet med lagstiftningen om besöksförbud. bör avslå motionerna Ju325, Ju428 och Ju474 samt motionerna Sk496, Ju306, Ju380 och Ju532 i nu behandlade delar. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlas ett antal motionsyrkanden om skadestånd vid brott och brottsskadeersättning. Utskottet föreslår, med hänvisning främst till att gällande lagstiftning på området är ändamålsenligt utformad och till pågående arbete, att samtliga motionsyrkanden avslås. Jämför reservationerna 36 (m, fp, kd, c), 37 (fp, kd, c), 38 (m, c) och 39 (kd, c). Prövningen av anspråk på brottsskadeersättning I motion Ju252 (m) begärs att vid bestämmande av brottsskadeersättning måste följa vad en domstol har beslutat i fråga om skadestånd. Nuvarande ordning innebär att den som skadats till följd av ett brott kan kräva skadestånd av gärningsmannen. En talan om sådant skadestånd kan handläggas tillsammans med själva åtalet. Vid sidan av möjligheten att kräva skadestånd från gärningsmannen finns möjligheter att av statsmedel få s.k. brottsskadeersättning. Förutsättningarna för det anges i brottsskadelagen (1978:413) och innebär sammanfattningsvis att ersättning kan betalas ut för personskada och kränkning som någon lidit till följd av brott. Ersättning för sakskada kan utgå endast i vissa fall, t.ex. om den skadevållande är intagen i kriminalvårdsanstalt eller häktad. Dessutom kan brottsskadeersättning utgå för sakskada eller ren förmögenhetsskada om den skadelidandes möjligheter att försörja sig allvarligt har äventyrats genom skadan eller ersättningen annars framstår som särskilt angelägen. Frågor om brottsskadeersättning prövas av . Vid bestämmande av brottsskadeersättning avräknas skadestånd som har betalats eller bedöms kunna bli betalt till den skadelidande på grund av skadan. Vid personskada, vid kränkning och vid sakskada eller ren förmögenhetsskada avräknas även ett självriskbelopp. Undantag görs för vissa fall, t.ex. vid skada till följd av brott som begåtts av någon som var intagen på kriminalvårdsanstalt. Undantag kan även göras om det i övrigt finns särskilda skäl att inte avräkna något självriskbelopp. Beloppet skall motsvara det lägsta självriskbelopp som tillämpas här i landet vid konsumentförsäkring som innefattar skydd mot skada till följd av brott. Om brottsskadeersättning betalas ut, inträder staten intill det utgivna beloppet i den skadelidandes rätt till skadestånd. Frågan om samspelet mellan bl.a. domstolarna och behandlades i regeringens proposition Ersättning för ideell skada (prop. 2000/01:68 s. 60 f.) Sammanfattningsvis gjordes bedömningen att samspelet fungerade bra. Brottsskadeersättning bestäms i princip efter allmänna skadeståndsrättsliga grunder. är inte bunden av ett domstolsavgörande rörande samma skadehändelse. Har domstolen sakprövat skadeståndet bestäms oftast brottsskadeersättningen till samma belopp, särskilt när det är fråga om ett hovrättsavgörande. Skäl att frångå domstolsavgörandet kan t.ex. vara att ersättningsnivån klart avvikit från rådande praxis eller att grundar sitt beslut på omständigheter som inte varit kända för domstolen. Utskottet har genomfört en uppföljning av skillnader mellan beslut om brottsskadeersättning för kränkning respektive sveda och värk och domstols sakprövade skadestånd beträffande samma skada. Uppföljningen har publicerats i en rapport (Rapporter från 2005/06:RFR1). Av rapporten framgår bl.a. att i ungefär vart femte ärende om brottsskadeersättning, där domstolen först prövat ett skadeståndsanspråk på grund av brottet, gör en annan bedömning än den domstolen har gjort. Det klart vanligaste är att ersättningen därvid sätts lägre än det av domstol utdömda skadeståndsbeloppet. Frågan om samspelet mellan domstolarna och har behandlats tidigare av utskottet, (bet. 2005/06:JuU1 s. 112 f.). Utskottet såg då inte någon anledning att förorda en ordning innebärande att skulle vara skyldig att strikt följa domstolens avgöranden. Utskottet är av samma uppfattning som tidigare och avstyrker motion Ju252 i nu behandlad del. Förskottering av skadestånd m.m. I motion Ju252 (m) understryks vikten av att utdömda skadestånd verkligen betalas av gärningsmannen och begärs åtgärder i syfte att, när har ersatt brottsoffret, ersättningen krävs åter av gärningsmannen. Vidare begärs en översyn av skadeståndsnivåerna vid våldsbrott. I motion Ju381 (fp) begärs ett system för förskottering av staten av skadestånd som dömts ut på grund av brott. Brottsskadeersättning betalas normalt ut först efter det att det klarlagts att gärningsmannen saknar betalningsförmåga och att det inte heller finns en försäkring som täcker skadan. Frågor om förskottering av brottsskadeersättning har behandlats tidigare av utskottet, (bet. 2005/06:JuU6 s. 7 f.). Utskottet påpekade då, i likhet med vad som tidigare uttalats i denna fråga, att det är gärningsmannen som i första rummet har ansvaret för att brottsoffret kompenseras.