bet · GT01UU18 · 2006-03-28 00:00:00 — I partimotion 2005/06:U289 (m) yrkande 33 anför att regeringen bör analysera och öppet redovisa vad ett svenskt medlemskap i innebär i förhållande till ett utanförskap i en säkerhetspolitisk miljö som präglas av nya typer av hot i form av internationell terrorism och spridning av massförstörelsevapen. I kommittémotion 2005/06:U384 (kd) yrkande 13 menar att ett svenskt medlemskap i inte är aktuellt men att ett öppet och nära samarbete är en naturlig del av svensk säkerhetspolitik. I kommittémotion 2005/06:U362 (m) yrkande 12 anför att ett ökat svenskt engagemang i inom ramen för det regionala säkerhetsteamet PRT (Provincial Reconstruction Team) bör välkomnas. Utskottet vill inledningsvis notera att det står varje land fritt att självt välja säkerhetspolitisk linje. Detta gäller såväl för de länder som valt medlemskap i och/eller Nato som för dem som valt en annan linje. Deras beslut skall respekteras. Det är utskottets mening att de vägval som flera av de tidigare ockuperade staterna i har gjort sedan - medlemskap i och i Nato - gynnar säkerheten i . Deltagande i internationella institutioner, regimer och organ, baserat på frivillighet och engagemang, motverkar det cyniska realpolitiska maktbalanstänkandet, vars tragiska resultat - intressesfärer, buffertzoner, säkerhetsvakuum och krig - så starkt har präglat det . Utskottet konstaterar att Natos medlemsstater 1999 upptog , och , tre tidigare Warszawapaktsländer, som medlemmar i alliansen. upptogs ytterligare sju länder i alliansen, såväl tidigare Warszawapaktsländer som f.d. delrepubliker i : , , , , och . Därutöver upptogs även den f.d. delrepubliken i den upplösta jugoslaviska federationen, . Utskottet välkomnar alliansens utvidgning och vill betona att särskilt de baltiska staternas medlemskap bidrar till ökad säkerhet och stabilitet i . Vad gäller den motionsvis framförda ståndpunkten att Nato bör kunna spela en mer aktiv roll i det säkerhetsfrämjande arbetet i , vill utskottet betona vikten av att internationella säkerhetsfrämjande institutioner, av såväl global som regional natur, upprättas och vidmakthålls. Utskottet menar att etablerandet av sådana institutioner kan anses vara särskilt påkallat i , men vill dock understryka att det inte ankommer på att lägga upp riktlinjer och prioriteringar för Natoalliansens arbete. säkerhetspolitik syftar till att bevara fred och självständighet för vårt land, bidra till stabilitet och säkerhet i vårt närområde samt stärka internationell fred och säkerhet. är militärt alliansfritt. Denna säkerhetspolitiska linje, med möjlighet till neutralitet vid konflikter i vårt närområde, har tjänat oss väl. För framtiden är det tydligare än någonsin att säkerhet är mer än avsaknad av militära konflikter. Hot mot freden och vår säkerhet kan bäst avvärjas i gemenskap och samverkan med andra länder. På det globala planet är det främsta uttrycket för detta vårt stöd till FN. Genom vårt medlemskap i deltar vi i en solidarisk gemenskap, vars främsta syfte är att förhindra krig på den europeiska kontinenten. Det strategiska partnerskapet mellan EU och Nato inom krishantering - främst manifesterat genom plus-överenskommelsen och Pragöverenskommelsen (Capability Commitment, PCC) - har medfört att relationen mellan EU och Nato har stärkts. Utskottet delar regeringens bedömning att relationer till Nato kommer att ha en nära koppling till EU:s relationer med alliansen. Det förtjänar härvid att understrykas att den svenska alliansfriheten på intet sätt hindrar det svenska arbetet för upprättandet av en fungerande alleuropeisk fredsordning. Genom sitt medlemskap i såväl EU som EAPR/PFF har möjlighet att verka för en europeisk säkerhetsordning grundad på en vital transatlantisk länk som dels garanterar fortsatt amerikanskt engagemang för europeiska säkerhetsfrågor, dels garanterar att EU inte bygger upp säkerhetspolitiska institutioner och strukturer som konkurrerar med Natos. Utskottet kan konstatera att det finns olika uppfattningar kring frågan om förhållande till Nato. Utskottet menar att tre huvudlinjer kan urskiljas. Dels förespråkas att - inom ramen för en fortsatt militär alliansfri linje - skall vara ett aktivt och bidragande land till såväl EU:s som Natos militära fredsfrämjande insatser, dels att skall inta en mycket restriktiv hållning när det gäller krishanteringsövningar tillsammans med Nato och dels att skall ansöka om medlemskap i alliansen. Det är utskottets uppfattning att , genom sitt medlemskap i internationella organisationer och samarbetsorgan som FN, EU och , redan aktivt bidrar till en global och euroatlantisk freds- och säkerhetsordning. Genom medlemskapet i EAPR/PFF kan vi utöva inflytande samt tillvarata svenska intressen i de operationer där vi väljer att delta. Utskottet menar också att det i finns en bred politisk uppslutning och ett starkt folkligt stöd kring vår militära alliansfrihet. Utskottet ser ingen anledning att ompröva denna ståndpunkt. Utskottet konstaterar att , i enlighet med beslut (bet. 2005/06:UFöU1 Utökat svenskt deltagande i den internationella säkerhetsstyrkan [ISAF] i ), bidrar till den med ca 225 personer. Därutöver bidrar även med personal till ett s.k. Provincial Reconstruction Team (PRT) i Mazar-i-Sharif i norra . Med vad som ovan anförts anser utskottet att motionerna 2005/06:U235, 2005/06:U251 yrkandena 5, 6, 8, 10 och 11, 2005/06:U275 yrkandena 4, 5 och 7, 2005/06:U289 yrkande 33, 2005/06:U322 yrkandena 1-3, 2005/06:U362 yrkandena 9 och 12 samt 2005/06:U384 yrkande 13 kan avstyrkas. Globala och regionala utmaningar Motionären bakom den enskilda motionen 2005/06:U247 (m) yrkande 2 anser att massförstörelsevapen är ett allvarligt hot i terroristers händer. Det finns en risk, menar motionären, om än svår att kvantifiera, för attacker med massförstörelsevapen från organisationer och skurkstater. Detta gäller även efter . I partimotion 2005/06:U289 (m) yrkande 24 anför motionärerna att bör vara pådrivande för att EU skall utarbeta en strategi för hur man inom ramen för FN skall agera när ett land som t.ex. eller bryter mot icke-spridningsavtalet. I kommittémotion 2005/06:U255 (m) yrkande 6 anför motionärerna att det internationella samfundet bör verka för att skall upphöra med sitt kärnvapenprogram. Vidare anförs (yrkande 7) att de s.k. sexpartssamtalen, vilka hålls mellan , , , samt Nord- och , och som syftar till att sätta stopp för , måste fortgå för att åtagandet om en koreansk halvö fri från kärnvapen skall kunna uppnås. I kommittémotion 2005/06:U251 (fp) yrkande 3 anför motionärerna att , i internationella forum som NPT-konferensen7[NPT ().] och FN, verkar för att icke-spridningsavtalet implementeras och efterföljs. Motionärerna bakom partimotion 2005/06:U386 (mp) yrkande 23 anser att bör verka för en tätare NPT-översynsprocess där sanktionsmöjligheter skapas för de länder som inte fullgör sina åtaganden. I kommittémotion 2005/06:U248 (m) yrkande 5 begär motionärerna att icke-spridning och nedrustning skall vara en prioriterad fråga för och FN. Motionärerna bakom den enskilda motionen 2005/06:U376 (s)anser att måste agera kraftfullt i alla internationella sammanhang så att nedrustningen av kärnvapen åter tar fart och att de 13 stegen som antogs 2000 genomförs. I den enskilda motionen 2005/06:U243 (c) yrkande 1 anför motionären att (, ), enligt sina stadgar bidrar till att sprida kärnkraft och underlättar därmed ofrivilligt kärnvapenproduktion. Motionären anser att mandatet för bör ändras till att enbart syssla med övervakning. I partimotion 2005/06:U311 (v) yrkande 12 anför motionärerna att som enda kärnvapenmakt i måste avveckla sina kärnvapen. I samma motion (yrkande 24) anför motionärerna att i EU och FN - i enlighet med vad i har fastslagit - bör verka för att kärnvapen förbjuds och avvecklas. I den enskilda motionen 2005/06:U317 (s) anser motionärerna att bör undersöka förutsättningarna för att i lämplig form väcka frågan om en kärnvapenfri zon i , helst tillsammans med några andra europeiska stater. I den enskilda motionen 2005/06:U247 (m) yrkande 4 anför motionären att har intresse av, och bör delta i samtal om, upprättandet av en gemensam missilförsvarsförmåga bland världens demokratier. Spridningen av konventionella vapen Motionärerna bakom partimotion 2005/06:U386 (mp) yrkande 18 begär att regeringen verkar för att det femte protokollet till konventionen om förbud mot, eller inskränkningar i, användningen av vissa konventionella vapen som kan anses vara ytterst skadebringande eller ha urskillningslösa verkningar, skall inkludera ett förbud mot klusterbomber. I samma motion (yrkande 19) anför motionärerna att regeringen i FN och andra internationella forum skall verka för ett moratorium till dess ett förbud mot klusterbomber finns. Motionärerna anser vidare (yrkande 20) att bör verka för att all användning av s.k. DU-vapen8[Depleted Uranium, DU (utarmat uran).] I samma motion (yrkande 24) anförs att regeringen i FN bör stödja framtagandet av en konvention i den riktning som anger. I yrkande 25 anförs att regeringen, i väntan på en global konvention, aktivt tar del i , Programme of Action, och strävar efter att uppfylla dess åtaganden. anför i kommittémotion 2005/06:U285 (fp) yrkande 16 att man ser med allvar på de iranska ambitionerna att fortgå med utvecklingen av ett kärnvapenprogram. Om inte tillmötesgår kraven från och ingen lösning kan nås menar att frågan måste tas upp för diskussion i . Motionärerna bakom den enskilda motionen 2005/06:U297 (kd) begär att skall verka för att frågan kring utvecklande av massförstörelsevapen tas upp i . Motionärerna bakom kommittémotion 2005/06:U354 (kd) yrkande 6 begär att den genom EU skall utöva politiska påtryckningar på att överge forskning och utveckling kring kärnteknologi som gränsar till eller kan utvecklas till kärnvapen och i stället aktivt arbeta för icke-spridningsavtalets principer. Motionärerna bakom kommittémotion 2005/06:U362 (m) yrkande 15 anser att den iranska regimen har tydliga kärnvapenambitioner. måste förmås att återuppta den suspendering av all anrikningsverksamhet som landet frångick . Omfattande förhandlingar har av EU förts med och med stöd från . Genom ett samlat internationellt agerande inom ramen för FN:s institutioner, menar motionärerna, kan press sättas på att ge upp sina kärnvapenambitioner. I den enskilda motionen 2005/06:U212 (m) yrkande 1 anför motionären att har ökat sin kärnvapenkapacitet betydligt. har, tillsammans med och , full nukleär förmåga och kan avlossa robotar från marken, luften och havet. Motionären anför vidare (yrkande 2) att kärnvapenrustningar har förändrat den strategiska balansen i regionen och att det finns en betydande oro hos många för att skall använda hot om kärnvapen för att höja priset för omvärldens - särskilt - försvar av . Då riskeras, menar motionären, en upptrappning av den potentiella faran i regionen, som är avsevärd. är en betydande ekonomi i vardande, anför motionären (yrkande 3). Detta får dock inte hindra kritik när sådan är befogad. Förhoppningar om en framtida marknad kan inte motivera att vi undviker att kritisera brister i mänskliga rättigheter och landets militära rustningar. måste mätas efter samma måttstock som alla andra länder vad gäller upprustning och utrikespolitiskt agerande (yrkande 4). I den enskilda motionen 2005/06:U229 (m) yrkande 1 menar motionären att den oerhörda upprustning bedrivit - både nukleärt och konventionellt - gör att taiwaneserna är rädda. kunde inte invadera ön - räknar man med en överlevnadstid . Detta är allvarligt, anför motionären, eftersom det ökar risken för strategiska överfall. Motionären pekar vidare (yrkande 4) på det allvarliga i att ånyo aviserade lagstiftning om automatiskt militärt angrepp mot , om förklarar sig självständigt. Motionären menar vidare (yrkande 8) att utplacering av hundratals kortdistansmissiler vid , liksom ambitionen att utöka landets strategiska nukleära förmåga, ger särskild anledning till oro. I kommittémotion 2005/06:U255 (m) yrkande 5 anför att relationerna mellan och måste hanteras på fredlig väg, och varje hot om användning av militärt våld måste avvisas. I samma motion anförs (yrkande 9) att EU ytterligare bör utveckla den strategiska dialogen med vad gäller . efterlyser även en utökad dialog mellan EU, och om den regionala stabiliteten i (yrkande 10). Det är en oroande utveckling, anför motionärerna, (yrkande 13) att och förstärker sina förbindelser sinsemellan, inte minst i och med ökande centralstyrning med inskränkningar på medie- och MR-området samt ökande försvarssatsningar. I partimotion 2005/06:U289 (m) yrkande 17 anför motionärerna att relationerna mellan och måste hanteras på fredlig väg, och varje hot om användning av militärt våld måste avvisas. Spridningen av massförstörelsevapen (kärnvapen, kemiska och biologiska vapen) utgör ett av de största hoten mot internationell fred och säkerhet. En synnerligen oroande tendens i denna process är att de stater som utvecklar dessa vapen, och därmed bryter mot internationella regimer och överenskommelser, ofta är politiskt instabila och i flera fall står på randen till att bli s.k. sönderfallande stater (failing states). Utskottet anser att utvecklingen i detta hänseende i bl.a. och och andra stater är mycket allvarlig. Fortsatt spridning av massförstörelsevapen till totalitära stater, vars politiska makt och legitimitet vilar på en repressiv och bräcklig grund, kan medföra att dessa vapen kommer i extremisters och terroristers händer. I ljuset av de stora terrorattentat som har genomförts i bl.a. , och framstår en sådan utveckling som ytterst skrämmande. Utskottet noterar att tog initiativ till att stärka EU:s gemensamma politik avseende massförstörelsevapen. Detta initiativ resulterade i att EU har en strategi och en konkret handlingsplan för att motverka spridningen av sådana vapen. har arbetet inom EU med uppföljning av denna strategi fortsatt. Detta har skett bl.a. genom flera konkreta gemensamma åtgärder, bl.a. avseende ekonomiskt stöd till Organisationen för förbud av kemiska vapen. har också tagit initiativ till en internationellt oberoende kommission om massförstörelsevapen (the Weapons of , WMDC), vars uppdrag är att ge förslag till åtgärder för nedrustning och icke-spridning. Kommissionen väntas presentera sin slutrapport . Utskottet konstaterar att icke-spridningsfördraget (, NPT 1970) innebär att de fem erkända kärnvapenstaterna (, , [, därefter ], och ) åtar sig att inte sprida kärnvapen till andra stater och inte heller sprida relaterad kunskap eller teknik annat än i fredliga syften. åtar de sig enligt fördragets artikel VI att nedrusta.9[Övriga parter till fördraget åtar sig att inte utveckla eller skaffa kärnvapen. Tre stater har ännu inte tillträtt fördraget: , och . provsprängde kärnvapen 1974 och 1998; provsprängde .] Icke-spridningsfördraget är det mest betydelsefulla avtalet på kärnvapenområdet. Utskottet noterar att kommer att fortsatt verka för att fördraget och hela ickespridningsregimen stärks och att alla världens stater tillträder fördraget. Målet är att förhindra att nya länder skaffar kärnvapen och att en effektiv och verifierbar kärnvapennedrustning genomförs. Utskottet konstaterar att är en aktivt bidragande part till det internationella samarbetet inom ramen för Initiative (PSI), vilket syftar till att motverka spridningen av massförstörelsevapen genom ingripanden mot misstänkta sjö-, luft- och landtransporter. Utskottet konstaterar vidare att aktivt deltar i den s.k. Koalitionen för en Ny Agenda (New Agenda Coalition, NAC), vilken bl.a. verkar för att den 13-stegshandlingsplan för kärnvapennedrustning som antogs vid översynskonferensen för skall genomföras. NAC har även med framgång lagt fram förslag till resolutioner i FN:s generalförsamlings första utskott (2000, 2002 och 2003), vilka bl.a. har syftat till att befästa överenskommelserna och handlingsplanen från samt få till stånd en generell kärnvapennedrustning och nedrustning av taktiska kärnvapen. NAC består utöver av , , , , och . Efterlevnaden av icke-spridningsavtalet kontrolleras av (). Utskottet anser, liksom regeringen, att mandat begränsas av att endast deklarerade anläggningar får inspekteras och att oanmälda inspektioner inte får göras. 1997 antogs det s.k. tilläggsprotokollet, vilket ger rätt till ökat tillträde för och ökad tillgång till information. 107 stater har undertecknat och 75 stater har ratificerat tilläggsprotokollet. ratificerade tilläggsprotokollet men fick vänta på övriga EU-länder och Euratom tills det kunde träda i kraft. Utskottet noterar att är medlem av för en period av . Vad gäller det motionsvis väckta förslaget om utarbetande av en gemensam EU-strategi för hur man inom ramen för FN skall agera när ett land bryter mot icke-spridningsavtalet, konstaterar utskottet att den EU-strategi och handlingsplan för att motverka spridningen av massförstörelsevapen som antogs bl.a. föreskriver följande: Politiska och diplomatiska förebyggande åtgärder (multilaterala avtal och exportkontrollregimer) och det arbete som utförs av relevanta internationella organisationer utgör den främsta försvarslinjen i kampen mot spridningen av massförstörelsevapen. Om dessa åtgärder (inklusive politisk dialog och diplomatiska påtryckningar) förblir verkningslösa, kan tvångsåtgärder komma i fråga, i enlighet med kap. VII i och internationell rätt. Dessa tvångsåtgärder kan tänkas bestå av sanktioner av begränsad eller global omfattning, ingripanden gentemot sjötransporter och, när så är påkallat, användande av våld. skall härvid spela en central roll (kap. II, art. 15, EU-strategy against the proliferation of Weapons of , 15656/03, , ).10[Den engelska ordalydelsen i (kap. II, art. 15) är följande: "Political and diplomatic preventative measures (multilateral treaties and export control regimes) and resort to the competent international organizations form the first line of defence against proliferation. When these measures (including political dialogue and diplomatic pressure) have failed, coercive measures under Chapter VII of the UN Charter and international law (sanctions, selective or global, interceptions of shipments and, as appropriate, the use of force) could be envisioned. should play a central role" (kap. II, art. 15, EU-strategy against the proliferation of weapons of , 15656/03, , ).] Utskottet vill sammanfattningsvis, liksom regeringen, understryka att kärnvapenstaterna måste uppmanas att påskynda nedrustningen som syftar till en total eliminering av såväl taktiska som strategiska kärnvapen, att förhandlingar om ett förbud mot framställning av klyvbart material avsett för kärnvapen (, FMCT) måste inledas utan ytterligare fördröjning, att alla stater som inte redan gjort så måste uppmanas att ratificera provstoppsavtalet, (, CTBT) och att kärnvapenstaterna förbinder sig att inte utveckla nya kärnvapen. Utskottet vill, med anledning av det motionsvis framförda förslaget om svenskt deltagande i en gemensam missilförsvarsförmåga bland världens demokratier, erinra om att vid ett flertal tillfällen har uttryckt oro över de amerikanska planerna på ett nationellt missilförsvar (National Missile Defence, NMD). Det finns även skäl till oro över det fortsatta utvecklandet av strategiska missiler som har aviserats av . Utskottet menar att stormakternas oförmåga att nå samförstånd i fråga om utveckling av massförstörelsevapen och militära "motmedel" av desamma är olycklig och riskerar att igångsätta nya rustningsspiraler. Det är angeläget, anser utskottet, att kärnvapenstaterna uppfyller redan ingångna överenskommelser och avtal. Spridningen av konventionella vapen Utskottet konstaterar inledningsvis att det inte finns någon allmänt accepterad definition av begreppet klusterbomber. Vad som i princip oftast avses är en bomb- eller raketkapsel som avfyras, släpps eller på annat sätt avlossas mot ett mål. Kapseln innehåller ett antal mindre stridsdelar, även kallade substridsdelar. När bomb- eller raketkapseln har avfyrats öppnar den sig på en förutbestämd höjd och sprider ut substridsdelarna som, beroende på faktorer som höjd och fart, kommer att spridas och därmed kunna verka över ett större område än vad en enskild "vanlig" bomb skulle kunna göra. Om inte substridsdelen sprängs vid mötet med marken är risken att den kan komma att verka som en mina för civila som kan komma i kontakt med substridsdelen. Av denna anledning har ett protokoll (det s.k. Femte protokollet) till vapenkonvention (Convention on Certain Conventional Weapons, CCW) som förbjuder explosiva lämningar av krig (Explosive Remnants of War, ERW) framarbetats. Detta protokoll som reglerar ERW godkändes vid konventionens partsmöte . Utskottet konstaterar att aktivt engagerat sig för att stärka vapenkonvention och för att reglera de vapen som anses vara särskilt skadebringande och ha urskillningslösa verkningar. godkände svensk anslutning till det femte protokollet till konventionen om förbud mot eller inskränkningar i användningen av vissa konventionella vapen som kan anses vara ytterst skadebringande eller ha urskillningslösa verkningar (se bet. 2003/04:UU16). I huvudsak avser protokollet framtida väpnade konflikter men innehåller i begränsad utsträckning även uppmaningar att bistå länder, drabbade av explosiva lämningar efter krig, med röjningsinsatser och med stöd för vård och rehabilitering av skadade. Till viss del behandlar också protokollet åtgärder för att i förebyggande syfte minska förekomsten av explosiva lämningar efter krig. och övriga EU var pådrivande i processen mot tillkomsten av protokollet. Utskottet ser positivt på att har förespråkat att protokollet även måste omfatta förebyggande regler. Ett led i dessa ansträngningar är att öka kvaliteten på och tillförlitligheten hos de vapen och ammunitionstyper, inklusive klusterbomber, som används så att dessa vapen inte riskerar att explodera i efterhand. Utskottet konstaterar vidare att klusterbomber i sig inte är förbjudna enligt folkrätten, men att de omfattas av humanitärrättsliga regler för hur vapen får användas under en väpnad konflikt. Endast militära mål får anfallas. Alla tänkbara försiktighetsåtgärder måste vidtas för att skydda civilbefolkningen, civila och civil egendom. Utskottets bedömning är att ett krav på ett förbud mot klusterbomber inte är en framkomlig väg i det fortsatta arbetet. I stället bör ansträngningarna bl.a. inriktas på förebyggande insatser för att förhindra att blindgångare, bl.a. från klusterbomber, över huvud taget uppstår. Utskottet har förståelse för den oro som uttrycks beträffande verkningarna på hälsa och miljö på grund av användning av utarmat uran i ammunition och missiler, men konstaterar att det enligt expertinformation inte finns några vetenskapliga bevis för att en sådan användning skulle innebära någon farlig strålningsrisk eller någon större toxisk risk än vad som är fallet med andra tungmetaller. Utskottet menar dock att den oro och medvetenhet som genererats av debatten om utarmat uran måste tas på stort allvar. Därför kan utskottet med tillfredsställelse konstatera att hälsoaspekter av krishantering diskuteras i ett bredare sammanhang av EU:s militära hälsomyndigheter. Utskottet vill framhålla att är drivande i det internationella arbetet med att reglera olika typer av vapen, ammunition och sprängmedel och följer noga händelseutvecklingen inom detta område. Skulle övertygande medicinska bevis visa att utarmat uran i ammunition ger hälso- och miljöskador, är utskottet berett att verka för att ett förbud mot denna typ av ammunition och dess användning kommer till stånd. Utskottet anser att hotet från en okontrollerad spridning av lätta vapen (small arms) måste tas på stort allvar. Enligt beräkningar från FN finns 639 miljoner lätta vapen (såsom pistoler, gevär, kulsprutepistoler etc.) tillgängliga i världen. Dessa vapen är tämligen enkla att tillverka och använda, och de har relativt lång livslängd.