bet · GT01UU15 · 2006-03-16 00:00:00 — har ratificerat samtliga dessa konventioner och stöder aktivt arbete för universell ratifikation av dessa grundläggande instrument såsom förutsattes i endeklaration om grundläggande principer och rättigheter i arbetslivetsom antogs av 1998. Av regeringsförklaringen framgår att regeringen i samverkan med arbetsmarknadens parter skall öka ansträngningarna för att fler länder skall ratificera konventioner. stadga och konventioner - och då främst nr 87 om föreningsfrihet och 98 om rätt att bilda kollektivavtal - innefattar inte explicit strejkrätten och inte heller rätten till sympatiåtgärder. I praxis har dock framför allt (som består av regerings-, arbetsgivar- och arbetstagarrepresentanter) fortlöpande erkänt strejkrätten och hävdat att den kollektiva strejkrätten indirekt utgår från artiklarna 3 och 20 i konvention nr 87. Kommittén har emellertid inte direkt specificerat att arbetstagare skall ha rätt att vidta sympatiåtgärder till förmån för andra arbetstagare. har kommittén gjort uttalanden som innebär att den anser att sympatiåtgärder skall kunna vidtas i medlemsstater. Något motsvarande ställningstagande har dock inte gjorts i högsta beslutande organ, arbetskonferensen. Det har inte heller aktualiserats något krav på ändring i konventionerna 87 och 98 i syfte att explicit erkänna strejkrätten eller rätten till sympatiåtgärder. Skälet är att om man öppnar konventionerna för omförhandling anses risken stor för att förhandlingarna blir utdragna och komplicerade och att slutresultatet skulle kunna bli att konventionerna försvagas eller äventyras. I detta sammanhang erinrar utskottet också om att förespråkat rätten till gränsöverskridande fackliga sympatiåtgärder. Detta skedde efter förslag från det sammansatta konstitutions- och utrikesutskottet i betänkande 2003/04:KUU1 Europeiska konventet om EU:s framtid. Utskottet ansåg att regeringen i regeringskonferensen om ett nytt konstitutionellt fördrag skulle söka vinna gehör för en reglering i fördraget av rätten till gränsöverskridande fackliga sympatiåtgärder. Alltsedan de första skapades har det funnits en uppföljningsmekanism som i korthet innebär att medlemsstater som ratificerat konventioner med jämna mellanrum skall rapportera om tillämpningen av dessa. Uppföljningsrapporterna granskas och ett särskilt förfarande följs vid konventionsbrott. Efter diskussioner om bristande effektivitet i uppföljningssystem och tillämpning antog 1998, som nämnts, en deklaration om grundläggande principer och rättigheter i arbetslivet. Där pekade organisationen ut åtta särskilt viktiga konventioner på fyra olika huvudområden: Konvention nr 87 angående föreningsfriheten och skydd för organisationsfriheten Konvention nr 98 angående tillämpningen av principerna för organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten Konvention nr 100 angående lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde Konvention nr 111 angående diskriminering i fråga om anställning och yrkesutövning Konvention nr 29 angående tvångs- eller obligatoriskt arbete Konvention nr 105 angående avskaffande av tvångsarbete Konvention nr 138 om minimiålder för tillträde till arbete Konvention nr 182 om förbud mot och omedelbara åtgärder för att avskaffa de värsta formerna av barnarbete deklaration om grundläggande principer och rättigheter i arbetslivet beslutade att även länder som inte ratificerat dessa konventioner skulle uppmanas att rapportera om tillämpningen. Ett särskilt uppföljningssystem knöts till detta. har publicerat globala rapporter på de fyra huvudområdena föreningsfrihet och förhandlingsrätt (2000 och 2004), icke-diskriminering i arbetslivet (2003), förbud mot tvångsarbete (2001 och 2005) och förbud mot barnarbete (2002). Barnarbete blir temat rapport.I rapporterna beskrivs den globala situationen på det aktuella huvudområdet och presenteras en rad förslag till åtgärder. Tillsammans med de enskilda staternas rapporter om konventionstillämpningen utgör globala rapporter underlag för behandling och ställningstaganden på organisationens årliga arbetskonferens. Också andra källor används vid granskning och uppföljning. Mänskliga rättigheter inom de områden som behandlas i kärnkonventioner är långt ifrån självklarheter på många håll i världen. Om detta vittnar senaste rapport om ett av de fyra nyssnämnda huvudområdena, barnarbete. I rapporten against Forced Labour följer man upp motsvarande studie som påvisade omfattande förekomst av tvångsarbete både i gamla former och i nya skepnader. Även om den internationella uppmärksamheten på dessa problem har ökat menar att varningssignalerna är ännu starkare . Tvångsarbete förekommer på alla kontinenter och i nästan alla länder och i alla sorters ekonomier. "Traditionella" former av tvångsarbete kvarstår. Dessa inkluderar djupt förankrad träldom (bonded labour systems) i delar av , skuldslaveri som främst drabbar ursprungsbefolkningar i och kvarvarande slavliknande företeelser i . Stater anordnar också av ekonomiska eller politiska skäl olika former av tvångsarbete. Nya och vitt spridda former av tvångsarbete är människohandel liksom arbete som utförs av migrerande arbetare som transporteras långt bort från sina hemländer eller hembygder. (Utskottet återkommer senare i betänkandet till åtgärder mot människohandel.) Också Fria fackföreningsinternationalen, (FFI; International Confederation of Free Trade Unions, )pekar på allvarliga brister i de mänskliga rättigheterna. Organisationen karakteriserar sin årsrapport som en förskräckande lista över förtryck av facklig verksamhet. Enligt rapporten dödades 145 personer på olika håll i världen på grund av att de var fackligt aktiva. Mer än 700 våldsattacker riktade mot fackliga funktionärer finns dokumenterade i rapporten som också tar upp nästan 500 dödshot. FFI slår fast att fackligt aktiva i många länder fortsätter att fängslas, avskedas och diskrimineras som legala hinder används för att hindra facklig organisering och kollektivavtalsförhandlingar, vilket berövar miljontals arbetare deras rättigheter. Statistiska uppgifter i årsrapporten visar på olika former av repression i skilda delar av världen. I Nord- och är mord och dödshot vanligast förekommande, i och finns det största antalet fängslade fackliga funktionärer och i är fackföreningar totalförbjudna i vissa länder. Situationen är generellt sett mindre dramatisk i , men i flera tidigare sovjetrepubliker försöker myndigheterna ta kontroll över fackliga organisationer. Än en gång, skriver FFI, var det land med flest mord på fackliga funktionärer: 99 personer mördades . Bland de mest repressiva länderna pekar FFI - förutom - ut , , , , , , , , , , och . De nordiska länderna är enligt FFI ett anmärkningsvärt undantag i undersökningen, med deras starka fackföreningar. Styrkan i dessa länders ekonomier på de globala marknaderna visar hur respekt för arbetstagares rättigheter kan utgöra en grund för ekonomisk framgång och en hörnsten i demokratin. Med anledning av motionsförslagen om agerande för att främja det iranska folkets rätt till facklig och politisk organisering och att agera mot de orättmätiga fängslanden som äger rum i landet konstaterar utskottet att ger en synnerligen mörk bild av förhållandena när det gäller mänskliga rättigheter i . I den bedömning som lades ut på departementets hemsida sägs att läget för de mänskliga rättigheterna i landet inger allt djupare oro. Kränkningarna av de mänskliga rättigheterna där är omfattande och har pågått . En fortgående försämring synes ha skett , inte minst beträffande yttrandefrihet och verkställande av dödsstraff. Avrättningar, inhumana straff och godtyckliga frihetsberövanden fortsätter i ökad utsträckning trots omvärldens, särskilt EU:s, försök att påverka den iranska administrationen. Självständiga fackföreningar tillåts i princip inte. Laglig strejkrätt saknas. Ett antal regeringsanknutna s.k. islamiska arbetarrådsorganisationer finns. I samband med strejker och demonstrationer på grund av uteblivna löner, bildande av "otillåtna" fackföreningar (lärare, bussförare, textil- och bageriarbetare) eller på grund av kontakter med internationella fackföreningsrörelser har det på olika håll i landet förekommit dödsskjutningar, arresteringar och trakasserier. demonstrerade anställda vid lokaltrafik varvid de attackerades av agenter ur de "islamska arbetarråden", av Ansar-e-Hizbollah och andra islamistiska friskaror. Diskriminering på arbetsplatsen förekommer av olika skäl och är beroende på arbetets karaktär. Om en chefspost utlyses och endast en kvinna uppfyller kraven, kan arbetsledningen tillsätta en mindre kvalificerad manlig person. Politiska kriterier tillämpas vid tillsättningar av positioner inom den offentliga sektorn liksom inom statsägda företag. Känslan av otrygghet är utbredd i . Tilltron till statens och myndigheternas såväl vilja som förmåga att upprätthålla lag och ordning är svag. lever inte upp till kraven på en rättsstat, sammanfattar i sin bedömning. vill mot bakgrund av vad som redovisats, och med som exempel på en stat som inte erbjuder sina medborgare grundläggande mänskliga rättigheter, understryka vikten av att fler länder ratificerar och genomför konventioner liksom andra konventioner om mänskliga rättigheter. måste enligt utskottet målmedvetet arbeta för att förbättra effektiviteten i de organ som behandlar frågor om mänskliga rättigheter. Utskottet betonar vikten av att uppföljningssystemen ses över och att de rapporter, ställningstaganden och rekommendationer som görs är relevanta så att de uppmärksammas av en vidare krets. Det är angeläget med åtgärder för att säkerställa att de ställningstaganden och rekommendationer som görs av och andra organ för mänskliga rättigheter verkligen får ett praktiskt och konkret genomslag. Det tekniska stödet till länder som behöver hjälp med genomförande av konventioner behöver förbättras. Politiska påtryckningar från och andra stater måste till. Regionala organisationer, som exempelvis EU, regeringar, arbetsgivarorganisationer, fackliga organisationer och andra frivilligorganisationer, har alla viktiga roller när det gäller att sätta press på länder som bryter mot grundläggande mänskliga rättigheter. Utskottet tar i detta sammanhang upp ytterligare en arbetslivsrelaterad motion där det föreslås att skall ratificera Europeiska au pair-avtalet (European Agreement on Au Pair Placement). Huvudskälet till att varken undertecknat eller ratificerat avtalet är att har en annan syn på den au pair-anställdas rättsliga status på arbetsmarknaden än vad som är fallet i konventionen. Ett antal villkor skall vara uppfyllda för att skall bevilja tillstånd för au pair-arbete (vistelse för ungdomar/personer ) i . Det får vara frågan om högst 25 timmars hushållsarbete/vecka, studier i svenska skall ingå, kost och logi erbjudas och lönen skall uppgå till /månad före skatt. Ett skriftligt arbetserbjudande från värdfamiljen, där villkoren garanteras, måste kunna uppvisas. Enligt betraktas en au pair varken som studerande eller arbetstagare utan som en särskild grupp. Enligt svenskt synsätt betraktas en au pair som arbetstagare och omfattas därmed av det arbetsrättsliga skyddsnät som gäller för arbetstagare. Au pair-anställdas arbetsmiljö regleras i lagen (1970:943) om arbetstid, m.m. i husligt arbete. Lagen innehåller även bestämmelser om arbetstidsreglering, överstidsersättning och skadestånd. Bestämmelserna är i huvudsak icke-dispositiva och kan således inte avtalas bort mellan arbetsgivare och arbetstagare. Enligt den nämnda lagen har arbetsgivaren och arbetstagare rätt till minst en månads uppsägningstid. Konventionen medger bara två veckors uppsägningstid för arbetsgivare och arbetstagare. En au pair får del av socialförsäkringsförmåner på samma villkor som andra personer som är bosatta och verksamma i . Konventionen i sig ger inte personer verksamma som au pair del av socialförsäkringar. vill i likhet med arbetsmarknadsutskottet i betänkande 2004/05:AU6 understryka vikten av lättillgänglig information till utländska arbetssökande respektive arbetstagare om rättigheterna i svenskt arbetsliv och vart de skall vända sig om missförhållanden uppkommer eller pågår. Med vad som anförts avstyrker utskottet motionerna 2004/05:U21 (fp) yrkande 1, 2004/05:U225 (fp) yrkandena 1, 6, 10, och 25, 2004/05:U226 (fp) yrkande 2, 2004/05:U268 (v) yrkandena 13 och 16, 2004/05:U283 (kd) yrkande 7, 2004/05:U315 (kd) yrkandena 1, 2, 4, 5, 13 och 14, 2004/05:U331 (kd) yrkandena 34 och 35, U205 (fp, c, kd, v, mp) yrkandena 1-6, U209 (fp) yrkandena 1, 3, 6-8 och 12, U228 (s), U248 (m) yrkandena 12-15, 19 och 24, U276 (mp, -) yrkande 1, U289 (m) yrkande 18, U311 (v) yrkandena 15, 18 och 21, U314 (fp) yrkandena 1 och 2, U336 (fp) yrkande 1, U356 (kd) yrkandena 1, 2, och 4, U357 (s) yrkandena 1-4, U371 (mp) yrkandena 11 och 14-16, U383 (kd) yrkandena 1, 6 och 9, U384 (kd) yrkandena 1 och 9 samt K430 (fp) yrkande 4. 2 Dödsstraff och tortyr begär i kommittémotion U255 yrkandena 14 och 17 att och EU verkar för att dödsstraffet i respektive avskaffas. förespråkar i kommittémotionerna 2004/05:U225 yrkande 15 och U209 yrkande 17 att aktivt skall verka för att dödsstraffet och användningen av tortyr avskaffas. I kommittémotionerna 2004/05:U239 yrkande 4 och U286 yrkande 4 föreslår partiet att och EU kraftfullt fördömer tillämpning och verkställande av dödsstraffet i . anser i kommittémotionerna 2004/05:U315 yrkande 12 och U383 yrkande 2 att regeringen bör återuppta kampen mot dödsstraffet som en svensk profilfråga. I kommittémotion U351 yrkande 8 förespråkas att , inom EU och FN, mer kraftfullt bör agera mot brott mot mänskliga rättigheter, övergrepp och tortyr och för förbud av kvinnlig könsstympning. begär i kommittémotion 2004/05:U273 yrkande 6 att i FN och andra internationella forum verkar för att dödsstraffet avskaffas i . I de enskilda motionerna 2004/05:U207 (m) yrkandena 2 och 3 samt U211 (m) yrkandena 2 och 3 föreslås att och EU verkar för att användningen av dödsstraffet och tortyr i upphör. Konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning antogs av 1984. Konventionen syftar till att förhindra tortyr eller liknande behandling och att skapa ett system av garantier för att den som utför eller har utfört sådana handlingar skall bestraffas. Till konventionen hör numera också ett fakultativt protokoll som syftar till att etablera ett nationellt och internationellt besöks- och inspektionssystem för att motverka förekomsten av tortyr eller liknande behandling på platser där personer hålls frihetsberövade. För att främja konventionens förverkligande finns en övervakningskommitté vars huvudsakliga verksamhet består i att övervaka staters efterlevnad av konventionen främst genom granskning av deras rapporter. Dödsstraffet är ett djupt omänskligt straff. Dess grymhet och oåterkalleliga natur gör det till ett straff som inte bör ha någon plats i en civiliserad rättsordning. agerar bilateralt, i EU-arbetet och i FN-sammanhang mot dödsstraffet och verkar aktivt på det internationella planet för att detta skall avskaffas. Detta sker genom att regeringen fortlöpande hävdar hållning i frågan om dödsstraff i samband med kontakter med de länder som ännu inte avskaffat dödsstraffet. I avvaktan på ett generellt förbud mot dödsstraffet försöker och EU förmå andra stater att ansluta sig till det internationella protokoll som reglerar ett successivt avskaffande av dödsstraffet. respektive EU stöder också flera av de organisationer som söker rikta omvärldens uppmärksamhetmot hur dödsstraffet tillämpas . Utskottet konstaterar att dödsstraffet är avskaffat i hela EU. Arbetet för att avskaffa detta utanför unionen samordnas nu i stor utsträckning genom EU i enlighet med riktlinjer för agerande mot dödsstraffet gentemot tredje land som antogs av ministerrådet - se länken - och som utskottet återkommer till nedan. På motsvarande sätt sker i fråga om tortyr m.m. samordning utifrån EU:s riktlinjer om tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, vilka finns att läsa på länken . Dessa kompletterar de nämnda riktlinjerna om dödsstraff. I riktlinjerna för EU:s politik i fråga om dödsstraff fastställs kriterier för framställningar och anges de miniminormer som skall följas i länder som fortfarande tillämpar dödsstraffet. Miniminormerna anger bl.a. att dödsstraff endast bör kunna utmätas för mycket allvarliga brott, att det endast får utmätas för ett brott som var dödsstraffbelagt när det begicks, att det inte får utmätas för personer som var gamla när brottet begicks, havande kvinnor eller nyförlösta mödrar och mentalt störda personer. I de länder som har kvar dödsstraffet eftersträvar EU en gradvis begränsning av dess omfattning och respekt för de villkor för dess tillämpning, som fastställs i ett flertal internationella instrument för mänskliga rättigheter. Genom s.k. allmänna framställningar tar EU upp frågan om dödsstraff i sin dialog med tredjeländer. Detta sker framför allt när det väntas skärpning i ett lands politik i fråga om dödsstraff, t.ex. när ett officiellt eller faktiskt moratorium för dödsstraff förväntas upphöra eller när dödsstraffet skall återinföras i lagstiftningen. På liknande sätt kan en framställning eller ett offentligt uttalande göras när länder vidtar åtgärder som syftar till dödsstraffets avskaffande. Ett aktuellt exempel på det sistnämnda är ett uttalande av ordförandeskapet på EU:s vägnar . Där välkomnar EU beslutet av president om att förlänga moratoriet för avrättningar till dess att dödsstraffet avskaffats fullständigt. EU välkomnar också presidentens uppdrag till regeringen att förbereda lagstiftning i detta syfte. Vidare förklarar sig EU berett att stödja i landets ansträngningar i sammanhanget. EU agerar också mot dödsstraffet genom s.k. enskilda framställningar. Dessa görs i särskilda fall när EU blir medveten om enskilda fall där domar om dödsstraff avkunnas i strid med miniminormerna. FN har bl.a. i de internationella konventionerna om medborgerliga och politiska rättigheter, barnens rättigheter och om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna fastställt strikta villkor för verkställighet av dödsstraff. I det andra fakultativa protokollet till konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter föreskrivs att staterna själva skall förbinda sig att permanent avskaffa dödsstraffet. Som framgått är dödsstraffet avskaffat inom hela EU. Unionen verkar nu för ett universellt avskaffande av dödsstraffet. Detta är en grundläggande politik som godkänts och stöds av alla medlemsstater i EU. I EU:s politik ingår också att uppmana de länder som fortfarande tillämpar dödsstraff att gradvis begränsa detta samt kräva att det verkställs i enlighet med unionens miniminormer. Som en följd av detta uppmuntrar EU länderna att tillträda det andra fakultativa protokollet till konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och liknande regionala instrument. Unionen uppmanar också stater att ratificera och respektera internationella instrument om mänskliga rättigheter, särskilt de som avser tillämpningen av dödsstraff. EU tar upp frågor om dödsstraff i multilaterala forum och verkar för moratorier om tillämpning av dödsstraff och avskaffande. Ytterligare exempel på åtgärder från EU:s sida är att man erbjuder bilateralt och multilateralt samarbete, bl.a. med det civila samhället och rättsliga myndigheter, för att få till stånd ett rättvist och opartiskt rättsligt förfarande i brottmål. Utskottet välkomnar att vid den 61:a sessionen i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna lade fram en resolution, med 81 länder som medförslagsställare och som antogs 2005, om ett världsomspännande moratorium för avrättningar. I resolutionen upprepades en tidigare uppmaning om ett sådant moratorium och stater uppmanades ansluta sig till det ovannämnda fakultativa protokollet om dödsstraffets avskaffande. Tortyr och misshandel utgör en av de mest motbjudande kränkningarna av de mänskliga rättigheterna och människans värdighet. Enligt den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna skall ingen utsättas för tortyr eller grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Inga undantag är tillåtna enligt internationell lag. Alla länder är skyldiga att följa det ovillkorliga förbudet mot alla former av tortyr och misshandel. Trots världssamfundets ansträngningar förekommer fortfarande tortyr och misshandel i alla delar av världen. Straffrihet för förövare av tortyr och misshandel fortsätter att råda i många länder. En prioriterad del av EU:s politik när det gäller de mänskliga rättigheterna är att verka för att alla former av tortyr och misshandel förhindras och avskaffas inom EU och i hela världen. Detta gör man på motsvarande sätt som i fråga om dödsstraffet genom bl.a. politisk dialog, offentliga uttalanden där det berörda tredje landet uppmanas att vidta effektiva åtgärder mot tortyr och misshandel och begäranden om information med anledning av påståenden om tortyr eller misshandel. EU uppmanar länder att i lag förbjuda tortyr och misshandel och att på högsta nivå fördöma alla former av tortyr och misshandel. Stater uppmanas också att vidta effektiva rättsliga, administrativa, juridiska och andra åtgärder för att förhindra förekomsten av tortyr och misshandel på ett territorium som lyder under dess jurisdiktion. EU anser också att stater skall förhindra användning av, framställning av och handel med utrustning som är avsedd att användas för tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning och förhindra missbruk av varje annan utrustning i dessa syften. I EU:s riktlinjer om tortyr ingår också att stater skall uppmanas ansluta sig till internationella normer och förfaranden, däribland FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Enligt har 76 länder kvar dödsstraff, men andelen länder som verkställer dödsdomar är betydligt mindre, och genomfördes av alla kända avrättningar i fyra länder: 159, 3 400, 59 och 64. Med anledning av motioner om dödsstraff och tortyr i noterar utskottet att Amnesty bedömer att skyddet i landet är svagt för de anklagade och att ett stort antal människor avrättas efter orättvisa rättegångar, ibland som resultat av politiska ingripanden. Myndigheterna fortsatte enligt Amnestys årsrapport att hemlighålla statistiken över dödsstraff och avrättningar. Amnesty beräknar, utifrån tillgängliga källor, att minst 3 400 personer avrättades och minst 6 000 dömdes till döden , men det verkliga antalet är enligt organisationen troligen betydligt högre. Enligt stod för av världens utdömda dödsdomar . slår i den rapport om mänskliga rättigheter i som publicerades fast att ett antal grundläggande fri- och rättigheter inte respekteras och att bruket av tortyr är utbrett, trots att det är förbjudet enligt lag. En undersökning av högsta åklagarmyndighet fann 4 000 fall av "maktmissbruk" i rättssystemet , inklusive tortyr och erkännanden framtvingade genom våld. meddelade åklagarmyndigheten i att 118 personer dödats i provinsen och 10 allvarligt skadats efter misshandel av polis och fängelsepersonal . Inhemska rapporter visar att tortyr är särskilt vanligt i landsortshäkten och i de fattigare provinserna. Metoderna inkluderar elchocker, att offren fjättras i obekväma positioner i timmar i sträck, isolering och misshandel, inte sällan utförd av medfångar. Kinesiska politiska ledare medger att tortyr och misshandel av frihetsberövade förekommer, trots att tortyr är förbjudet enligt lag. För att komma till rätta med bruket av tortyr under förhör har en lång rad initiativ lanserats . Utskottet konstaterar att EU fortlöpande tar upp frågor om mänskliga rättigheter med .