bet · GT01KrU14 · 2006-05-16 00:00:00 — Det är nyfikenheten som är viktig här - det är en viktig drivkraft - och mötet mellan människor. Vi har två före detta statsråd här som själva har lång erfarenhet av folkbildning. Jag tror att väldigt många av oss som är verksamma inom politiken har erfarenhet av folkbildning, men det kommer nya generationer av politiker . Vi ser dem i kommuner och i landsting. Många av dem har faktiskt inte någon lång folkrörelseerfarenhet. Därför är det inte så självklart för dem att samarbeta med studieförbunden. Här bör man verkligen tänka till, både inom studieförbunden och inom politiken. Hur ska vi hitta varandra? Hur ska vi förstå vad det här handlar om? Hur ska vi kunna se bortom effektiviteten, se det andra värdet och förklara det för varandra? Det handlar om att mötas och att kunna prata. Jag har en särskild sak som står i Vem får vara med? som det är svårt att sätta fingret på var det hör hemma. Det hör inte hemma här. Det hör hemma i utbildningsutskottet, men jag litar på att de som är här går och pratar med sina partikamrater och andra människor om vad som står i utredningar och om de synpunkter som kommer fram. När vi besökte folkhögskolor, jag och min utredningssekreterare, var det många folkhögskolor som betonade att väldigt många unga mår väldigt dåligt. Det finns en stor överrepresentation av unga vuxna som har psykiska besvär. Det finns en liknelse med funktionshindrade, men det är inte alls det som det handlar om. Det handlar till exempel om anorexi, depression, ångest, sömnsvårigheter. Väldigt många av dem passar inte in i den vanliga skolan , i den vanliga utbildningsvärlden. Det verkar vara en ökande grupp. Jag har inte sett några siffror på det, men tendensen i de signaler man får är att det är en starkt ökande grupp. Vad det kan bero på är väldigt svårt att säga, varför den vanliga skolan inte fångar upp dem och varför de faktiskt känner sig mer hemma och mer välkomna på folkhögskolorna. Det är oerhört bra att det är så, men är det en varningssignal som vi alla ska ta på allvar. Många unga känner att de inte passar in i skolan och får inte det stöd de behöver i den vanliga skolan och utbildningsvärlden. Allra sist ska jag kort nämna funktionshindrade. Det står en liten rad om det, att det saknas lokalanpassning till exempel, men just den lilla raden är oerhört viktig. Alla ska ha möjlighet att vara med. Det handlar inte bara om unga och gamla, invandrare och svenskar. Det ska handla om tillgänglighet också, för alla. Ordföranden: , , så mycket för den inblicken från utredningen och om hur situationen är! Vi går vidare och kommer till paraplyorganisationen och dess ordförande . "Folkbildningens framsyn" är din rubrik. , : Presidium och ledamöter! Jag är stolt och glad över att vara här. Folkbildningens framsyn är ett dokument framtaget av de aktiva i den organiserade folkbildningen, i folkhögskolor och studieförbund, av anställda, elever och forskare. Tusentals och åter tusentals har deltagit i utarbetandet av detta dokument. Vi har överlämnat det till regeringen. Jag tror också att kulturutskottet har fått del av det. Om det är någon som saknar det ska vi se till att ni får det. Vi har lämnat över den samlade bild som ges i detta rådslag men också en sammanfattning som har tagits fram i regi. Det är sammanlagt 117 rådslag som har genomförts. Det är med en viss tillfredsställelse som vi har märkt att man på departementet har läst och tagit del av Folkbildningens framsyn. Det är vi naturligtvis väldigt glada över. Väldigt mycket av det som står i propositionen kan man säga har bäring på det som betonas i folkbildningens egen framsyn. Vad är det för roll vi vill ha för framtiden? Det är en entydig bild att verksamma inom folkbildningen , i folkhögskolor och studieförbund, vill möta framtiden med en idégrund som starkt betonar bildningens egenvärde, frihet, frivillighet och gemenskap mellan människor. Ett globalt och alltmer pluralistiskt samhälle gör att etablerade institutioner och traditionella synsätt kommer att utmanas och ifrågasättas. Det måste mötas i folkbildningen och kommer att kräva att folkbildningens organisationer är beredda att förändras och anpassas, med utgångspunkt från deltagarnas, elevernas, egen uppfattning men också med utgångspunkt från de förändringar som sker i samhället. Många hyllningstal hålls till folkbildningen för dess betydelse för demokratins genombrott. Det är lika viktigt att tala om folkbildningens enorma betydelse för att demokratin ska kunna överleva. Om vi ska kunna utveckla ett medborgarskap som har räckvidd också över statsgränserna i en alltmer globaliserad värld är det genom enorma folkbildningsinsatser som den saken kan lösas. Vi bejakar och välkomnar när man ser utveckling och förnyelse av demokratin som en överordnad uppgift för folkbildningen. Det gäller i all verksamhet, i folkhögskolorna oavsett kurser och i studiecirkelverksamheten oavsett ämne. För att anknyta till något som jag tror att har skrivit: Man ska inte underskatta demokrativärdet i vävcirklarna. Det handlar om förmågan att lyssna till varandra och lära av varandra, att hitta kompromisser och samförstånd men också veta när man bör ta konflikt. Folkbildningen har också en viktig uppgift att fortsätta att arbeta för förbättrad jämställdhet - naturligtvis mellan könen. Jag hoppas att alla tar till sig det som står om behovet av genderanalys i folkbildningens egna institutioner. Det gäller jämlikhetsfrågorna över huvud taget. Vi lever i ett samhälle där jämlikheten eller ojämlikheten har blivit alltmer individualiserad, där behovet av bildningsinsatser och en organisation för bildning för att eliminera klyftor inte är mindre än i det gamla klassamhället. Det är viktigt att folkbildningen också kan vara ett instrument för nya organisationer. Jag tror att ingen institution i samhället har betytt lika mycket för nya rörelser - musikrörelsen, miljörörelsen, kvinnorörelsen och så vidare - som folkbildningen. Det är viktigt att man kan ta på sig det också . Det är viktigt att folkbildningen kan vara en idésmedja. Vi måste skärpa insatserna för att nå utsatta människor och grupper. Vi måste vara ett instrument för alla människor när det gäller att skaffa sig bildning. Folkbildningen får inte förbehållas vissa grupper i samhället. Jag håller med som har sagt att den övre medelklassens obildning är ett växande problem i vårt samhälle. Det är också viktigt att människor med funktionshinder kan delta i folkbildningsverksamheten. Det finns åtskilligt att göra när det gäller tillgängligheten. Det som är viktigt är att själva idégrunden får bestå, att bildningen har ett egenvärde, att det finns ett utrymme för olika studieförbund och olika folkhögskolor med skilda ideologiska bakgrunder att själva sätta profil på sin egen verksamhet. Det är viktigt att vi verksamma i folkbildningen diskuterar kraven på folkbildningsmässighet. I propositionen efterlyses kriterier för kvalitet. Det är en urgammal diskussion inom folkbildningen vad som ska betraktas som folkbildningsmässig verksamhet. Den uppgiften är inte mindre viktig , men jag tror att det är oerhört viktigt att värna om att det är folkbildningens organisationer, studieförbund och folkhögskolor som själva ska föra denna diskussion. Om statsmakten börjar ge pekpinnar på den här punkten tror jag att det leder alldeles fel. Folkbildningen har enorma uppgifter för framtiden. Vi lever i ett samhälle där expertis av olika slag växer väldigt i omfattning. Det minskar inte bildningsbehovet. Jag brukar säga: Följ med mig in på en livsmedelsaffär och peka på ett livsmedel så ska jag snart hitta en expert som säger att det här ska du absolut äta och en annan expert som säger att det här bör du avstå från! Det gäller på många områden. Ju mer av expertkunskap vi får i vårt samhälle, desto mer utlämnad blir man som individ till sin egen bildning för att verkligen ta ställning till vad som är rätt och riktigt. Det växande utbildningssamhället kräver inte mindre bildningsinsatser. Det kräver ännu större bildningsinsatser om alla ska vara med på jämlika villkor. Ordföranden: , . går vi vidare till - studieförbundens intresseorganisation. är ordförande där, och han har tidigare haft ett av finaste uppdrag, nämligen en presidiepost i kulturutskottet. , : Herr ordförande! Jag höll på att säga "herr talman". Jag trodde att jag hade sagt mitt i riksdag, så det är roligt att återvända hit. Från Folkbildningsförbundets sida välkomnar vi folkbildningspropositionen. Den innehåller en ideologisk tydlighet och har en hög ambitionsnivå. Den är ett kvitto på att statsmakten, i det här fallet regeringen, ser folkbildningen som en resurs både för att stärka demokratin och för att stärka enskilda individers personliga utveckling. Studieförbunden är också en viktig resurs i det livslånga lärandet. Det är centralt att regeringen vill öka anslaget till folkbildningen. Det har vi arbetat för . Men det är mycket som ska rymmas inom den ökning som aviserats. Propositionen innehåller flera utmaningar för folkbildningen, utmaningar som vi är beredda att ta. Men anslaget ska också rymma en ökad satsning på folkbildningsforskning, kontinuerlig statlig utvärdering av folkbildningen och bidrag till amatörkulturens centralorganisationer. Dessutom får i uppdrag att inom ramen för folkbildningsanslaget genomföra en särskild satsning för att motverka den digitala klyftan och att utveckla folkbildningens engagemang på det internationella området. Alla dessa uppdrag är självfallet angelägna. Därför - det är ett centralt budskap från - förväntar vi oss en rejäl uppjustering av folkbildningsanslaget i samband med vårpropositionen. Annars blir regeringens ambitioner bara vackra ord. De flesta av oss är överens om att folkbildningen är ett gemensamt ansvar för staten, kommunerna, landstingen och huvudmännen. Från vår sida har vi tidigare föreslagit att regeringen bör ta initiativ till överläggningar mellan kommuner och landsting om deras anslag till folkbildningen. Därför noterar vi med tillfredsställelse att regeringen nu kommer att göra detta. Beskedet från Kommuner och Landsting, SKL, om att statsmakternas hållning är rimlig är både glädjande och inger förhoppningar om att överläggningarna ska bli framgångsrika. I propositionen står det att engagerade och kunskapssökande medborgare är en nödvändig förutsättning för lokal och regional tillväxt och att stödet till folkbildningen borde vara en första rangens angelägenhet för kommuner, landsting och regioner. Tyvärr är trenden, som också framgår av material som har tagit fram, att det sammanlagda kommunala anslaget har minskat. har anslaget minskat rejält, . Självklart rymmer detta tal mycket kraftiga variationer mellan kommunerna. Elva kommuner ger inget anslag, medan andra kommuner ger runt per medborgare. Snittet ligger på . Bland 290 kommuner finns just dessa elva nollkommuner som alltså inte ger något anslag till studieförbundens verksamhet. Dessa kommuner är: , , , , , , , , , och . Med skrivningarna i propositionen i ryggen kommer vi att fortsätta att arbeta för att alla berörda delar av samhället ska ta sin del av ansvaret. Skrivningarna om att folkbildningen även i fortsättningen ska sträva efter att nå dem med kort och ofullständig utbildning eller som på annat sätt är utsatta är i linje med folkbildningens strävan. Svaret är enkelt: Att ge mest till dem som fått minst är en viktig uppgift för att motverka utanförskap. Därför anlägger vi i stor utsträckning ett underifrånperspektiv när vi försöker diskutera deltagandet i vår verksamhet, inte minst när det gäller metoder för uppsökande verksamhet. Det är precis detta som till exempel studieförbunden i har gjort , i utvecklingsprojektet mobilisering i utsatta bostadsområden. I stället för att utgå från etnicitet har studieförbunden utgått från de boendes vardag och behov i bostadsområden, i detta fall Holma och Kroksbäck. Det har gett oss värdefulla erfarenheter om hur studieförbunden kan arbeta tillsammans utan att för den skull förlora den egna profilen. Vi har också fått erfarenheter för metodutveckling för den uppsökande verksamheten just genom att arbeta utifrån de boendes behov och önskemål. Dels har vi dokumenterat arbetet i en rapport som heter Javisst kan vi! Dels har projektet utvärderats av forskaren vid och dokumenterats i rapporten har gjort avtryck . Jag har varit inne på neddragningarna av de kommunala anslagen. Som har antytts tidigare av några här har detta satt en hårdare press på studieförbunden i den meningen att man känner press på att producera utvärderingsbara och snabba resultat. Exempelvis kräver uppsökande verksamhet, som en central del av arbetet, stora personella resurser, men det genererar inte redovisningsbar studiecirkelverksamhet förrän . Så har man känt i , som jag hade som exempel tidigare, och det är en erfarenhet som man delar med många kolleger runtom i landet. Självklart måste vår verksamhet i studieförbunden ha förtroende från allmänheten, medlemsorganisationerna och anslagsgivarna. En förutsättning för detta är att verksamheten håller en god kvalitet. Därför intensifierar nu , liksom studieförbunden, sitt kvalitetsarbete. har inrättat en särskild etikdelegation, vars syfte är att utarbeta gemensamma etiska riktlinjer för studieförbundens statsbidragsberättigade verksamhet. Dessutom kan delegationen bygga upp en kunskapsbank för att stärka de lokala anordnarnas förmåga att göra motiverade bedömningar. Jag välkomnar regeringens bedömning att kvalitativa kriterier behöver tillföras de modeller för fördelning av statsbidrag som tillämpas på olika nivåer inom folkbildningen. Jag förutsätter också att noga analyserar om dessa skrivningar, efter ett riksdagsbeslut, bör leda till några förändringar av den modell som beslutats för statsbidragens fördelning. Jag ska nämna ett område till. har tillsammans med Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation, Utbildningsradion och velat genomföra en treårig folkbildningssatsning för målet om ett e-samhälle, där alla ska kunna nås. står en tredjedel av medborgarna utanför en samhällsutveckling där alltmer av information och kommunikation mellan medborgare och det offentliga sker digitalt. Enligt regeringens egna bedömningar står vi på tröskeln till förändringar som i grunden påverkar förutsättningarna för vårt samhälls- och arbetsliv. Men trots alla goda förslag om hur tekniken kan användas tenderar vi att i diskussionen glömma bort dem som det egentligen handlar om - användarna, eller rättare sagt de som ännu inte är användare. Ett exempel var en debattartikel i av , och där de presenterade ett förslag om IT-användning i vården. De skriver att "informerade patienter kan vara mer delaktiga" och att patienterna ska kunna läsa sina journaler via nätet. Det är ett alldeles utmärkt förslag, men de sade ingenting om hur patienterna ska kunna använda sig av tjänsterna. Den digitala klyftan mellan dem som är och dem som inte är uppkopplade riskerar att fördjupas och permanentas. Därför är detta i grunden en demokratisk fråga. Därför vill vi genomföra ett brett medborgarrådslag för att få alla att bli delaktiga i den här verksamheten. Självklart är det, utöver att det är en demokratisk fråga, också ett kompetensproblem - det handlar om kunnande. Utmaningen är att motivera dem som inte ser någon nytta med Internet och få dem att utifrån sina egna behov och sin egen lust lära sig att använda de möjligheter som finns. Här har vi bred erfarenhet. Tillsammans vill vi med , Utbildningsradion och genomföra denna verksamhet. Det sista jag vill säga är att jag bara kan instämma i att folkbildningens roll i det livslånga lärandet är under omvandling. Det blir allt vanligare att studieförbunden arbetar i olika fält för vuxnas lärande. Detta är en utmaning att fortsatt utveckla det livslånga lärandet, med individen i centrum, utan att förlora folkbildningens särdrag och studieförbundens ideologiska profil. Den utmaningen, ärade riksdagsledamöter, tänker vi anta. Ordföranden: så mycket, . En annan gren på folkbildningsträdet är folkhögskolorna - det har talats mycket om dem - och de har två olika driftsformer, dels rörelsedrivna folkhögskolor, dels landstingsdrivna folkhögskolor. Vi har glädjen att ha här, som är kanslichef på , Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation. , : Tack för inbjudan på alla folkhögskolors vägnar! Det har sagts väldigt mycket. Det finns många olika infallsvinklar när man pratar om folkbildning och folkhögskolor. Det är folkhögskolor jag står för just . När det gäller folkbildning skulle jag vilja börja med att säga att om vi kunde ge ett till en idé och en process på att utveckla en idé, skulle jag ge till folkbildningen. Det finns ingen så smart, genial och finurlig lösning för att skapa en demokrati och det som kallas ett aktivt medborgarskap. Den är ibland lite sublim. kan vi inte förstå den för den är så finurlig. Vi letar efter saker i den för att förstå den, men den fungerar alldeles ypperligt. För det tycker jag att man kan ha ett . Det aktiva medborgarskapet möter en mängd olika behov i samhället. Det är det som är syftet. Det är en kärnpunkt att upprätthålla demokratin, och bara det är en tillräcklig legitimitet. Men det demokratin syftar till är en viktig frågeställning för oss själva också, att undra: Vad har vi demokratin till? Då kommer vi naturligtvis fram till att det är en mängd olika behov som ska tillfredsställas av människors gemensamma agerande och skapande av ett samhälle. Det är det vi kan göra i folkbildningen. Kruxet är bara att om vi ska lära oss demokrati måste vi göra demokrati. Vi går inte till en skolbänk och säger att nu ska jag lära mig demokrati, utan vi lär oss demokrati när vi gör något annat. Det är därför som folkbildningen har en så otrolig bredd, en så otroligt stor variation av verksamheter, möjligheter till olika förkovran just för att skapa de här situationerna, och möjligheterna, där vi lär oss demokrati. Naturligtvis har de här innehållen andra syften också, men den plattformen för demokrati får vi aldrig glömma bort. frågar man vad vi sysslar med, och sedan sätter man frågetecken för vissa saker. Då får vi inte glömma bort att det är när vi gör något annat som vi lär oss demokrati. Det är en kärnpunkt i vår verksamhet. Självklart ska en Nobelpristagare utvecklas vidare. Självklart ska ingen stanna i sin utveckling. Självklart behöver folkbildningen vidare utveckling. I den proposition som ligger finns det väldigt många utmaningar, som vi väldigt gärna antar. Den innehåller många nya, spännande skrivningar. En av dem som jag alldeles särskilt ska framhålla, när jag har delar av folkbildningen framför mig, är den mycket spännande skrivningen när det gäller jämställdhet, där man inte går på kvantitet utan på kvalitet. säger man att till exempel folkhögskolor har en ojämn könsfördelning bland sina deltagare. Så är inte fallet. Det är cirka 60-40. I andra sammanhang när det är det omvända förhållandet, det vill säga att det saknas kvinnor, brukar vi nöja oss . I folkbildningen har vi män, så det går säkert alldeles utmärkt i detta sammanhang också. Propositionen har, mycket riktigt, i stället för att räkna antalet tittat på kvaliteten i det här begreppet. Det är en mycket stor utmaning, tillsammans med många andra utmaningar. Vad är det då vi ska utveckla med demokratins syften? Vad är det som sker i ett samhälle? Om vi tänker på ett samhälle är det också viktigt att vi bestämmer oss för vilken ingång vi har till frågor. För mig är det individer som skapar ett samhälle, inte ett samhälle som består av individer. Det är individer som skapar samhället. Vi skapar det här samhället genom aktiviteter, kommunikation, i kollektiva processer, som skapar och förändrar. Om man har det som utgångspunkt blir väldigt mycket i folkbildningen och på folkhögskolor självklart, hur någonting ser ut. Den här utgångspunkten kräver också att varje individ reflekterar över sig själv, över sin omgivning och över sitt eget förhållningssätt till den omgivningen - hur jag förändrar mig och min omgivning. Men det är ett enskilt ansvar. Kommunikationen är folkbildningens metod, samtalet. Det är det vi gör och skapar, den möjligheten till kommunikation för att skapa det samhälle som vi syftar till. Jag ska inte fokusera så väldigt mycket på individer, självförtroende och egenväxt av det slaget, för det tror jag att det pratas ganska mycket om. Jag ska i stället säga något om aktiviteterna. Vilka aktiviteter är det vi har i ett samhälle, om vi tar det lite grovt, förenklat? Det är att skapa politik, att skapa värderingar, att göra val, att konsumera, att producera. I det här är vi konsumenter, arbetsgivare, arbetstagare, och vi utövare , uppfostrar barn, är utövare av konst, är väljare, politiker, aktivister och så vidare. Folkhögskolors anslag av just medborgarskap, som är grunden för hela vår verksamhet, skapar med automatik en förväntan på både samhället och mig själv. Det skapar en positiv förväntan när jag går in i en aktivitet, när jag går in med mentaliteten, medborgarskapet. Vi har vunnit halva resan bara genom det anslaget. Det anslaget är det viktiga. När man då pratar om aktiviteterna i folkbildningen handlar det också om att se vad det är som sker i kringeffekter. Dem pratas det inte alltid så mycket om. Vi ska komma ihåg att kringeffekterna finns, men att det är kringeffekter. Det är till exempel att när människor läser in gymnasiet blir de kulturdeltagare. Det är människor som studerar en ekonomikurs och upptäcker musikbranschen på folkhögskolan, och genast har de ökat sin anställningsbarhet. Det är hon som läser in en kontorsutbildning eller har en kontorsutbildning och läser in en ekologikurs, och hon blir också anställningsbar på ett annat sätt. Det är människor med en stor kreativitet som möter funktionshindrade och får nya idéer, skapar en produkt och kanske till och med ett företag utifrån detta folkhögskolemöte med en funktionshindrad. Fritidsintressen kan utvecklas till allt möjligt, alltifrån välbefinnande till andra arbetstillfällen. Vi lär oss samarbeta. Jag satt för inte så länge sedan på tunnelbanan här i och läste en liten artikel från om vad man skulle lära sig för att bli en bra arbetstagare. Jag kunde pricka av nästan hela listan enligt folkhögskolemetodiken. Det var intressant. Människor får konfrontera sina värderingar och möta det som de aldrig skulle möta någon annanstans i sin närmiljö. Därför är det också viktigt att behålla folkhögskolornas oerhörda variation av kursutbud. En skola får inte ha en typ av kurser, en typ av målgrupp, utan för att skapa ett samhälle måste vi möta det som är olikt oss själva och lära oss att kommunicera med de olikheterna. Det är en mängd olika saker som vi gör på det här sättet. Vi har alltid en stor utmaning framför oss - den har vi alltid tagit och kommer att fortsätta att ta. Det handlar också om att vi ibland säger att vi ska prioritera. Glöm inte att folkhögskolor är små enheter, självständiga små enheter. Det är inte alltid så lätt att prioritera i de enheterna. Det är inte alltid säkert att man ska behöva prioritera ens en gång på grund av till exempel urholkning av anslag. Frågan är hur relationen ser ut i ansvaret att bygga den här grunden för demokrati och synen på hur vi skapar ett demokratiskt samhälle med alla människors ingångar att förverkliga ett samhälle. Då kan vi fråga oss: Vad är värt? Är det värt mer än per medborgare i ? Är det värt kanske per medborgare för att bygga den infrastruktur som nämndes här? Jag tror inte att det är speciellt många kronor för att åstadkomma allt det vi har möjlighet att göra. Ordföranden: , . Vi närmar oss slutet på den exposé som vi har före kaffet. Vad vore då naturligare än att höra en studerande? Det är från i , som jag hoppas tar upp en del kring elevperspektivet i det här. , studerande: Jag står alltså här som representant för deltagarperspektivet.