bet · GT01JuU33 · 2006-05-11 00:00:00 — Nätverket genomför bl.a. en enkätundersökning bland kriminalvårdsmyndigheterna med frågor bl.a. om hur man hanterat den utbildning som initierades i samband med ett regeringsuppdrag rörande kvinnofrid och hur man samarbetar med andra myndigheter och organisationer i kvinnofridsfrågor. genomfördes en utbildningsdag om våld i nära relationer för alla chefer. är det tänkt att samma utbildning skall ges till mellanchefer och stabspersonal. Kriminalvården har i regleringsbrev för ålagts att redovisa vilka åtgärder som vidtagits för att fortsätta utvecklingen av program för klienter som dömts för våld i nära relationer. Utskottet behandlade ett liknande yrkande (bet. 2004/05:JuU17 s. 15 f.). Utskottet, som hänvisade till tidigare ställningstaganden, anförde att det var angeläget att män som dömts för misshandel mot kvinnor erbjuds adekvat behandling inom kriminalvården. Utskottet kunde också konstatera att kriminalvården bedrev vård i olika former för denna grupp av klienter och att ansträngningar gjordes för att införa nya nationella program för denna grupp. Kriminalvården strävade också efter att all programverksamhet skulle vara forskningsbaserad. Ett särskilt uttalande från om forskning på området ansågs inte påkallat. Utskottet har inte ändrat sin uppfattning i dessa frågor. Motionerna Ju306, Ju378, Ju380, Ju422 och Ju427 bör avslås i nu behandlade delar. Överförande av verkställighet av fängelsestraff I motionerna Ju28 (m), Ju207 (m), Ju410 (m), Ju486 (kd) och Ju550 (s) anförs att verkställighet av fängelsestraff för utvisningsdömda i större utsträckning bör överföras till den dömdes hemland. I motionerna Ju28 (m), Ju486 (kd) och Ju529 (fp) anförs att bör verka inom EU för att möjliggöra detta. Lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (IVL) - som till största delen bygger på de s.k. överförande- och brottmålsdomskonventionerna - och lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. (NVL) innebär att det är möjligt att låta personer som här i riket dömts till fängelse verkställa sina straff i hemlandet. Överförande av verkställighet till annan stat förutsätter, när varken brottmålsdomskonventionen eller överförandekonventionen är tillämplig, att det föreligger någon annan internationell överenskommelse. har ingått en sådan bilateral överenskommelse med bl.a. . Vidare kan regeringen enligt 3 § IVL, om det föreligger synnerliga skäl, för visst fall träffa överenskommelse med främmande stat om överförande av straffverkställighet. Utskottet behandlade ett regeringsförslag om att skulle godkänna ett tilläggsprotokoll till överförandekonventionen jämte vissa lagändringar (prop. 1999/2000:45, bet. JuU13, rskr. Förslagen innebar bl.a. att den dömdes samtycke inte längre krävs för överförande när den dömde i samband med domen utvisas på grund av brottet. I samma ärende behandlade utskottet ett motionsyrkande liknande det nu aktuella (bet. 1999/2000:JuU13 s. 10). Utskottet framhöll då att förslagen i det ärendet gick i den riktning motionärerna efterlyste. Sålunda framhölls i propositionen som en allmän utgångspunkt att en återanpassning torde bli mer effektiv om den dömde i ett tidigt skede överförs till sitt hemland. I förhållande till stater som är anslutna till brottmålsdomskonventionen eller överförandekonventionen med tilläggsprotokollet syntes motionsönskemålen väsentligen tillgodosedda genom propositionens förslag. Vad gällde stater som inte är anslutna till någon av de nämnda konventionerna utgick utskottet - i likhet med tidigare uttalanden - alltjämt från att regeringen, utan något särskilt riksdagsinitiativ, undersöker möjligheterna att ingå bilaterala avtal i den omfattning som är önskvärd. Utskottet har från sekretariat inhämtat att tilläggsprotokollet till överförandekonventionen per hade tillträtts av , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , och , , , , samt . Det kan noteras att ett överförande enligt överförandekonventionen i princip förutsätter att det vid tiden för ingivande av ansökan till centralmyndigheten återstår av tiden för frihetsberövande (34 a § och 25 a § första stycket 4 IVL). Från har utskottet inhämtat att departementet för en kontinuerlig dialog med andra stater om tillämpningen av överförandekonventionen och tilläggsprotokollet. Denna dialog - som sker främst mellan staternas s.k. centralmyndigheter - innefattar även frågor om hur handläggningen av ärenden om överförande av verkställighet skall kunna påskyndas. I för straffrättsligt samarbete (PC-OC) diskuteras bl.a. den praktiska tillämpningen av konventioner på det straffrättsliga området, däribland tillämpningen av överförandekonventionen och tilläggsprotokollet. I årsredovisningen för (s. 14) redovisar antalet överförda straffverkställigheter, en uppskattning av handläggningstiden i genomsnitt per land samt en redovisning av i vilken utsträckning möjligheten att överföra verkställigheten inte utnyttjas. Av redovisningen framgår bl.a. att antalet överförda fängelsedomar i nordiska länder har ökat från 2002 till 2004. Antalet överföranden till utomnordiska länder med tillämpning av överförandekonventionen och tilläggsprotokollet (dvs. mot den dömdes vilja) ökade från 2003 till 2004. Av dessa överfördes 27 till , 9 till , 5 till , 3 till samt 1 till . I regleringsbreven 2005 som har givits i uppdrag att ge en motsvarande redovisning avseende de nämnda åren. , och presenterade ett förslag till rambeslut om överförande av dömda personer mellan EU:s medlemsstater (se faktapromemoria 2004/05:FPM58). Förslaget syftar till att underlätta och effektivisera dagens samarbete när det gäller överförande av dömda personer enligt Europarådskonvention och tilläggsprotokollet till den konventionen. Avsikten är att rambeslutet helt skall ersätta konventionen och tilläggsprotokollet mellan EU:s medlemsstater. Rambeslutet bygger på principen om ömsesidigt erkännande och innebär att en dom med en frihetsberövande påföljd (för svensk del fängelse, rättspsykiatrisk vård och sluten ungdomsvård) skall erkännas och verkställas i den dömdes hemland (den verkställande staten). I förslaget anges tidsfrister för beslutet om verkställigheten och överförandet av den dömde. Den verkställande staten skall ha en skyldighet att ta emot den dömde, såvida det inte finns särskilda skäl till vägran. Den dömdes samtycke skall som huvudregel inte krävas. Den verkställande staten ges enligt förslaget endast en begränsad möjlighet att ändra det utdömda straffet till längd eller till art. Verkställigheten skall ske enlig den verkställande statens lagstiftning. Förhandlingarna om förslaget till rambeslut pågår och beräknas enligt vad utskottet erfarit från inte vara avslutade förrän tidigast . Därefter tar det innan medlemsstaterna har antagit rambeslutet och genomfört dess bestämmelser i sin lagstiftning. När utskottet senast behandlade frågan om överförande av verkställighet av fängelsestraff (bet. 2004/05:JuU17 s. 19 f.) vidhölls det ovan redovisade ställningstagandet . Utskottet konstaterade att ytterligare stater hade tillträtt tilläggsprotokollet till överförandekonventionen och att kriminalvården i alla möjliga fall verkar för att utvisningsdömdas verkställighet skall överföras till hemlandet. Utskottet gjorde bedömningen att det relativt låga antalet verkställighetsöverföranden i första hand torde kunna förklaras med en alltför långsam hantering av ärendena och noterade att det i dessa frågor förs en dialog bl.a. mellan konventionsländernas centralmyndigheter. Utskottet ansåg att det genom de redogörelser som lämnas i kriminalvårdens årsredovisning går att följa utvecklingen på området. Utskottet stod fast vid sitt tidigare ställningstagande i dessa frågor och kunde konstatera att ytterligare stater nu tillträtt tilläggsprotokollet till överförandekonventionen. Utskottet noterade då också att initiativ tagits rörande ömsesidigt erkännande och verkställighet av straffrättsliga påföljder inom den Europeiska unionen som enligt utskottet var ett steg i rätt riktning. Motionärernas önskemål var enligt utskottet i stor utsträckning tillgodosedda genom det arbete som bedrevs. Utskottet har ingen annan uppfattning . bör avslå motionerna Ju28, Ju207, Ju410, Ju486, Ju529 och Ju550 i nu behandlade delar. I motionerna Ju459 (kd) och Ju529 (fp) begärs bl.a. en översyn av arvodesnivåerna för lekmannaövervakare. I 5 kap. 17 § förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljder anges att övervakare som inte fullgör uppdraget i tjänsten har rätt till ersättning enligt de normer som fastställs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Ersättning till lekmannaövervakare uppgår enligt beslut av till , varav avser arvode och utgiftstäckning. Antalet lekmannaövervakare uppgick till 4 400, vilket utgör en minskning jämfört med samma datum föregående år. Antalet lekmannaövervakare är dock större än vad det var (4 316). Utskottet har behandlat liknande yrkanden, (bet. 2004/05:JuU17 s. 23 f.). Utskottet hänvisade då till ett tidigare ställningstagande i frågan, varvid utskottet hade uttryckt sin uppskattning för de insatser som lekmannaövervakarna gör för kriminalvården och framhållit värdet av deras arbete. Utskottet delade motionärernas uppfattning om vikten av att de personer som tar på sig uppdrag som lekmannaövervakare ges både en rimlig ersättning och stöd i sina uppdrag. Utskottet konstaterade att den tidigare negativa trenden vad gäller antalet lekmannaövervakare hade brutits och att antalet hade ökat. Utskottet var inte berett att förorda en höjning av ersättningsnivåerna. Utskottet har inte ändrat sin uppfattning i denna fråga. Motionerna Ju459 och Ju529 bör avslås av i nu behandlade delar. En ny europeisk fängelsekonvention I motion Ju529 (fp) anförs att bör verka inom det europeiska samarbetet för att en europeisk fängelsekonvention antas, innehållande gemensamma minimibestämmelser för behandling av de intagna på fängelser och häkten. Motionärerna anför att de regler som återfinns i konvention behöver moderniseras och uppgraderas. antog den europeiska konventionen till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (SÖ 1988:37). Syftet med konventionen är att stärka frihetsberövade personers skydd genom att motverka att sådan behandling eller bestraffning förekommer, dvs. att ha en preventiv funktion. I princip samtliga av medlemsstater har tillträtt konventionen. tillträdde konventionen (prop. 1987/88:133, bet. JuU41, rskr. 236, SÖ 1988:37). Med stöd av konventionen har för förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning () bildats. Som nämnts ovan får besöka de platser i konventionsstaterna där frihetsberövade personer är placerade och kan i sin rapport efter besöket påtala brister och föreslå hur skyddet för frihetsberövade personer i den granskade staten kan förbättras. Utskottet behandlade ett motionsyrkande motsvarande det nu aktuella (bet. 2004/05:JuU17 s. 24). Utskottet delade då motionärernas uppfattning att det är viktigt att frågor om behandling av personer intagna på häkten och fängelser uppmärksammas internationellt. Ett verkningsfullt verktyg i strävandena att säkerställa en god och human behandling av intagna runt om i finns genom den ovan nämnda konventionen, i vilken det uppställs relevanta och relativt långtgående krav på hur bl.a. inlåsta personer skall behandlas. Nästan samtliga europeiska länder har tillträtt konventionen och är därmed bl.a. underkastade inspektioner. Utskottet fann då inte anledning att förespråka att skall verka för att en ny särskild fängelsekonvention antas. Utskottet har inte ändrat uppfattning i frågan om en europeisk fängelsekonvention. bör avslå motion Ju529 i nu behandlad del. I motion Ju562 (mp) anförs att arbetet mot diskriminering bör förbättras inom kriminalvården och att mångfaldsplaner bör antas. Motionärerna pekar bl.a. på behovet av att inom kriminalvården motverka främlingsfientlighet och diskriminering av homo- och bisexuella samt transpersoner. I årsredovisningen för anges att kriminalvården bedriver ett aktivt arbete för att öka andelen anställda med utländsk bakgrund. uppgick andelen anställda med utomnordisk bakgrund till av samtliga anställda, vilket är en ökning med en procentenhet då det aktiva mångfaldsarbetet inleddes. De flesta lokala kriminalvårdsmyndigheter har antagit en mångfaldsplan (s. 32). Utskottet har tidigare avstyrkt motsvarande yrkande om arbete mot diskriminering inom kriminalvården (bet. 2004/05:JuU17 s. 25). Utskottet instämde då i vad motionärerna anförde om betydelsen av att diskriminering bekämpas och mångfalden ökar inom kriminalvården. Ett aktivt arbete bedrevs enligt utskottet också inom kriminalvården för att öka mångfalden bland personalen där. Utskottet utgick vidare från att all form av diskriminering bekämpas på olika sätt vid kriminalvårdens myndigheter. Utskottet fann inte skäl för ett tillkännagivande från i denna fråga. Utskottet gör ingen annan bedömning. bör avslå motion Ju562. I motion Ju529 (fp) yrkas att det skall inrättas ett nationellt underrättelsecenter och att kriminalvården skall ingå i detta. Vid centret skall ske en samordning av kriminalunderrättelseverksamheten i landet. Kriminalvården bör enligt motionärerna ingå i detta arbete för att bl.a. kunna arbeta effektivt mot de s.k. fängelsegängen. Kriminalunderrättelseverksamhet bedrivs inom polisväsendet såväl på central nivå - vid och Säkerhetspolisen - som ute på polismyndigheterna. Härutöver bedrivs kriminalunderrättelseverksamhet bl.a. inom och . har i regleringsbrevet för ålagts ett återrapporteringskrav att tillsammans med och redovisa vilka åtgärder som har vidtagits för att ytterligare utveckla samarbetet inom det brottsbekämpande området. Beredningen för rättsväsendets utveckling (BRU) överlämnade sitt slutbetänkande, Ett effektivare brottmålsförfarande - några ytterligare åtgärder (SOU 2005:117) till regeringen. I betänkandet föreslår beredningen bl.a. att sekretess till skydd för enskilda i den brottsbekämpande verksamheten aldrig skall hindra att en uppgift lämnas från en brottsbekämpande myndighet till en annan sådan myndighet. De myndigheter som har sådana brottsbekämpande uppgifter är de olika polismyndigheterna, , , , och . I utredningen anförs att sekretesslagen ger stort utrymme för uppgiftsutbyte mellan de brottsbekämpande myndigheterna, men det har visat sig att de bedömningar som måste göras skapar osäkerhet som innebär att myndigheterna avstår från viktigt uppgiftsutbyte. Den osäkerheten föreslås undanröjd genom ändringar i sekretesslagen. Betänkandet kommer att remissbehandlas . I sammanhanget kan nämnas att Kriminalvården i regleringsbrev för har ålagts ett återrapporteringskrav av hur underrättelseverksamheten har utvecklats. Utskottet har avstyrkt ett liknande motionsyrkande om inrättande av ett nationellt underrättelsecenter (bet. 2005/06:JuU14 s. 22 f.). Utskottet instämde då i mycket av vad motionärerna anförde om betydelsen av ett bra och fungerande samarbete mellan olika brottsbekämpande myndigheter och en samordning av bl.a. underrättelsematerial. Utskottet kunde konstatera att BRU lämnat förslag som går ut på att sekretessregler i mindre utsträckning än bör förhindra utbyte av information mellan brottsbekämpande myndigheter. Beredningsarbetet beträffande utredningens förslag borde inte föregripas. Vidare konstaterade utskottet att regeringen i regleringsbrev har ålagt ett återrapporteringskrav rörande utvecklingen av samarbetet inom det brottsbekämpande området mellan polisen, och . Utskottet ansåg mot bakgrund härav att det då inte fanns något behov av ett tillkännagivande i dessa frågor. Utskottet har inte ändrat uppfattning i frågan om ett nationellt underrättelsecenter. bör avslå motion Ju529 i nu behandlad del. I motion Ju384 (mp, -) yrkar motionärerna att häkten och andra inlåsningsformer skall avskaffas för andra än de som är misstänkta för brott eller avvaktar verkställighet av brott. Vidare anser motionärerna att det är diskriminerande att en utländsk medborgare i vissa fall häktas i en situation där en svensk medborgare bosatt i en annan del av landet inte skulle häktas. Reglerna om häktning finns i huvudsak i 24 kap. . Enligt 1 § får den som på sannolika skäl är misstänkt för brott för vilket är föreskrivet fängelse häktas om det finns risk för att han avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, att han genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning eller att han fortsätter sin brottsliga verksamhet. Häktning får dock endast ske om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Enligt 11 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716) skall utlänningar som hålls i förvar behandlas humant och deras värdighet skall respekteras. Den som hålls i förvar skall vistas i lokaler som har ordnats särskilt för dem (förvarslokaler), för vilka ansvarar. Under vissa förutsättningar får besluta att en utlänning som hålls i förvar skall placeras i häkte eller polisarrest, t.ex. om han eller hon utvisats på grund av brott eller hålls avskild på grund av säkerhetsskäl t.ex. i häkte. Ett barn får dock inte heller i dessa fall placeras i häkte (10 kap. 20 §). Utskottet kan dela motionärernas uppfattning att häkten i första hand bör vara avsedda för häktade. Det finns dock situationer i vilka även andra personer bör kunna placeras i häkten, t.ex. i enlighet med utlänningslagens bestämmelser. Det finns enligt utskottets mening inte anledning för att ta något initiativ i dessa frågor. bör avslå motion Ju384 i nu behandlad del. I motion Ju481 (kd) begär motionären att Häktet skall vara kvar och byggas ut. Utskottet avstyrkte ett motsvarande motionsyrkande (bet. 2004/05:JuU1 s. 90 f.). Utskottet anförde då att frågor som hur stor en enskild anstalt eller hur stor ett häkte bör vara eller var kriminalvårdsverksamhet bör lokaliseras utgör angelägenheter för kriminalvården att avgöra utifrån de krav som ställs på verksamheten. Det ankommer således inte på att uttala sig i sådana frågor. Utskottet har inte ändrat uppfattning i frågan. bör avslå motion Ju481 i nu behandlad del. Andlig vård inom kriminalvården I motion Ju249 (c) yrkas att präster på häkten och i fängelser skall finansieras i samma utsträckning som andra samfunds företrädare. I motion Kr334 (c) begär motionärerna att fängelsekyrkan skall tillföras ytterligare medel. avstyrkte liknande yrkanden om resurser till fängelsekyrkan (bet. 2005/06:KrU1 s. 80). anslöt sig till regeringens förslag till anslagsnivå samt hänvisade bl.a. till en aviserad översyn om formerna för stödet till trossamfunden. När det gällde stödet till fängelsekyrkan noterade kulturutskottet även att dessa medel fördelas via anslaget för Kriminalvården. Enligt uppgifter från Kristna Råd (SKR), som ansvarar för samordningen av resurser till den andliga vården i kriminalvården, finansieras de frikyrkliga samfundens verksamhet i kriminalvården av Kriminalvården. har Kriminalvården avsatt ca för detta ändamål. Summan motsvarar värdet av den insats som lägger ned på arbetet på anstalter och i häkten. Kostnaderna för de präster i som arbetar vid kriminalvårdsanstalter finansieras av kyrkan, men lokaler och liknande kostnader belastar Kriminalvården. Insatser från de katolska och ortodoxa kyrkorna finansieras av Kriminalvården genom det anslag som SKR får för sitt arbete med samordning. uppgår detta anslag till . Dessutom finansierar Kriminalvården muslimska råd för andlig vård genom imamer med ca . Den totala kostnaden för den andliga vården 2006 torde vara . Utskottet finner inte skäl för ett tillkännagivande från i denna fråga. bör avslå motionerna Ju249 och Kr334 i nu behandlade delar. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Avslag på propositionen, punkt 1 (m) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår proposition 2005/06:123 och tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 1. Därmed bifaller motion 2005/06:Ju28 yrkande 1 och bifaller delvis motion 2005/06:Ju31. Regeringens förslag om vistelse i halvvägshus samt utökad frigång öppnar i praktiken för en halvering av vissa strafftider som av många uppfattas som för korta. Vi motsätter oss detta. Vi anser att möjligheter till incitamentsstrukturer inom kriminalvården bör utökas. Gott uppförande skall premieras, och misskötsel skall få tydliga konsekvenser. Vår grundinställning är att utdömt fängelsestraff skall avtjänas. Villkorlig frigivning skall kunna bli möjlig först efter det att två tredjedelar av strafftiden har avtjänats. Vid bedömningen av om frigivning kan bli aktuell skall stor hänsyn tas till hur den enskilde skött sig . Förslagen om halvvägshus och utökad frigång syftar enligt regeringen till att förbättra utslussningen. Regeringen bortser emellertid från att tidigare frigivning och utökad frigång måste kopplas till uppförande på anstalterna, vilket flera tunga remissinstanser påpekat. Regeringens förslag innebär kortare vistelsetider på anstalt generellt, medan det centrala förmånssystemet återigen skall utredas. Vi motsätter oss detta. Propositionen bör avslås av . Det får ankomma på regeringen att återkomma till med ett sammanhållet förslag till ny lag om kriminalvård i anstalt som tillgodoser vad vi här anfört. Avslag på propositionen, punkt 1 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår proposition 2005/06:123 och tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservation 2. Därmed bifaller motion 2005/06:Ju31 och bifaller delvis motion 2005/06:Ju28 yrkande 1. Det är viktigt att påföljdssystemet är tydligt. Det skall vara förutsebart både vad gäller vilken påföljd som kan vänta efter ett visst brott och hur långt fängelsestraffet blir i realiteten. Med det nya förslaget om utslussning efter halva fängelsetiden kommer tiden i fängelse att avvika ytterligare från vad som står i domen jämfört med dagens system med villkorlig frigivning efter två tredjedelar av straffet. Regeringens förslag skulle leda till att den dömde kommer att komma ut i frihet, om än under kontrollerade former. Effektiviteten i dessa kontroller kan emellertid ifrågasättas. Det ligger enligt min mening en fara i systemet att den dömde tidigare än kommer att kunna komma tillbaka till sina tidigare umgängen och vanor. Jag menar att desto mindre kontakt med den asociala delen av det gamla livet den dömde har desto större chans har han att utvecklas till ett liv utan brott. Därför tror jag inte på ett system där interner släpps ut tidigare utan att de fått adekvat behandling och en socialt acceptabel plattform. Som en inte obetydlig del i påföljdssystemet ligger brottsoffrets rätt till trygghet och upprättelse. Att en gärningsman blir dömd och kan komma åt brottsoffret är en trygghet. Många brottsoffer ser med bävan fram emot den dagen som gärningsmannen släpps fri efter ett fängelsestraff. Det föreliggande förslaget innebär att tiden på anstalt kortas väsentligt utan att den dömde får behandling och möjlighet att förändra sitt liv. Detta kommer av många brottsoffer enbart att upplevas som ett hån mot dem. Endast de interner som allvarligt missköter sig i fängelse skall enligt regeringens förslag inte få gå vidare i utslussningsåtgärder. Den intagne bör enligt min mening i stället få mer och bättre behandling på anstalten. Behandlingen måste självklart inledas i början av ett fängelsestraff. i fängelse skall fokus ligga på en god utslussning och ett icke-kriminellt liv.