bet · GT01FiU23 · 2006-04-25 00:00:00 — Men hur är det: Borde inte de andra delarna av det som påverkar den ekonomiska politiken ha motsvarande regelverk, motsvarande utfrågningar, motsvarande systemkritik? Hur ser du på det? Borde vi ha dem som är ansvariga för de här andra delarna på samma sätt och ställa deras prognoser under luppen? Skulle det vara bra för dig som riksbankschef? Riksbankschefen : Det är ju ni som måste avgöra det, för ni kan ställa frågor till vem som helst. Jag sköter penningpolitiken. (): Det var ju ett väldigt bra svar. Vi får ta hem det här och fundera på det. Jag lovar att jag ska väcka frågan i finansutskottet att vi ska ha motsvarande utfrågning av dem som är ansvariga för arbetsmarknadspolitiken. Vi kan bestämma ett datum då vi ses i Skandiasalen med dem som är ansvariga för finanspolitiken och ställa deras prognoser och så vidare under luppen. Det känns bra - då kanske vi får en bättre balans. Intresset för de frågorna kan faktiskt öka på samma sätt och nå samma höga nivå som vi har på intresset för penningpolitiken. Dock vill jag fråga, med anledning av det här nya sättet att väga in marknadens förväntningar: Om du inte får med dig riksbanksdirektionen på din nya modell utan vi ska hålla kvar vid det här, är det då inte en risk att blir mer reaktiv än proaktiv, om ni ska fortsätta med modellen att det är marknadens förväntningar och om de inte stämmer går ni in och gör korrigeringar? Är inte detta en risk om man håller fast vid den nuvarande modellen? Riksbankschefen : Som jag sade, finns det fördelar och nackdelar med allt, och det finns risker i alla de här metoderna. Jag har sagt vad jag tycker i den här frågan och vad min åsikt är. vill jag betona att vi ligger rätt nära vad jag pratade om, eftersom vi ändå kommenterar den räntebana som finns där ute, måhända, som jag ser det, kanske på ett något krångligare sätt än annars. Det ser man också om man läser det pressmeddelande som skickades ut . Det finns en paragraf där som pratar just om de här kurvorna och marknadens förväntningar. Det är det tekniska sättet att kommunicera som vi har valt just . Men vi ska föra den diskussionen vidare inom direktionen, och så får vi se längre fram vad vi kommer fram till. Jag tycker - och det är återigen min alldeles personliga åsikt i den här frågan - att det inte bara är en teknisk fråga hur vi väljer att kommunicera med marknadsdeltagare, och svenska folket, eftersom de flesta påverkas av penningpolitiken på ett eller annat sätt. Det handlar också om vad ni förväntar er att vi ska kunna berätta. Det är i det skenet som jag för min del har landat på slutsatsen att det vore bra om vi kunde ta den här diskussionen lite längre. Men, som sagt, det är ju jag som sitter här och säger så. Man får inte glömma att med den konstruktion som vi har är vi sex stycken i direktionen som ytterst bestämmer penningpolitiken och hur den utövas, så vi måste först gå igenom vår interna diskussion, och sedan återkommer vi. (): Det är nämligen så att har att säkerställa inte enbart ett stabilt penningvärde utan också ett säkert betalningssystem. Vi vet att ligger i topp vad gäller antalet värdetransportrån, och har dragit ned på sina depåer. Finns det något samband mellan detta? Vad har gjort för att minska den risken? Riksbankschefen : Frågan handlar om hur distribuerar sedlar och mynt, hur kontorsnätet ser ut och de frågeställningarna. Jag har jobbat på tidigare. är det jag började resa runt och besökte alla kontor när jag var i förra gången, utom det i vilket jag beklagar. Jag hann aldrig dit innan jag flyttade till Valutafonden. Det var redan då uppenbart, och för många i branschen var det uppenbart innan jag började med det här, som hade 22 kontor, att det krävdes en strukturomvandling för att driva den här verksamheten på ett effektivt sätt. Det är en strukturomvandlingsprocess som har pågått under ett stort antal år, och vi är nu på väg in i en ny kontakthanteringsstruktur. Det tycker jag är bra. Om man tittar på vad som har skett i andra länder så är det här ingalunda en fråga som är främmande i andra centralbanker. Det här är något som i stort sett alla centralbanker i världen har slitit med över tiden. Hur ska man gå till väga för att distribuera sedlar och mynt på ett bra sätt i samhällsekonomin? Och hur ska man göra det på ett samhällsekonomiskt effektivt sätt? Vad som har skett är att bankerna ersätter kontor med egna sedeldepåer. De får ha hur många sådana depåer som de själva vill. Vi betalar ränta på de sedlar de har i depåerna, och de står för kostnaden för att driva depån. Det innebär att det framgent kommer att ligga i bankernas intresse att driva det på ett effektivt sätt. Så var det inte tidigare. Då var incitamentstrukturen sådan att allt så att säga drevs in mot . Vi tog inte betalt för de tjänsterna på ett sätt som skapade goda incitament för ett effektivt handhavande av sedlar och mynt. Det här innebär också att när bankerna nu ska välja själva hur de gör får de möjligheten att undvika onödiga transporter till och från . Det möjliggör en effektivisering av hanteringen av sedlar och mynt inom hela den privata sektorn. Ett samarbetsprojekt har funnits tillbaka, , och man har börjat med pilotdepåer för att få i gång den processen. Kontanthanteringsfrågan har väckt en hel del debatt, en hel del diskussion, och för att kanalisera det - det är ofta ganska starka synpunkter i olika delar av samhället om hur det ska gå till - har vi kommit fram till att det nog är bra om vi etablerar vad vi har valt att kalla ett kontanthanteringsråd . Där kommer vi att bjuda in alla de parter som finns i det här. Då pratar jag om ett mycket bredare spektrum än bankerna enbart. Vi sätter oss runt ett bord och diskuterar hur verksamheten ska bedrivas , vart det ska ta vägen, så att vi i sköter alltihop på ett effektivt sätt. Grundbulten är egentligen att precis som i mycket annan statlig verksamhet kan man inte slå sig till ro och bibehålla en given struktur i det oändliga. Man måste fundera på hur världen ser ut och hur man bedriver verksamheten på ett effektivt sätt. Då har det varit skyldighet, som jag ser det, att ta sig an de här frågorna. Det har naturligtvis väckt ganska starka känslor. Det har diskuterats mycket, men det vore fel att bara sitta och inte göra någonting. Så det är den struktur som vi nu är på väg in i. Det tror jag blir bra. Låt mig komma till frågan om värdetransportrånen, hur det hänger ihop och var dyker upp eller snarare inte dyker upp i detta. Värdetransportrånen ökar kraftigt om man tittar på statistiken, medan bankrånen minskar. har dessvärre rånen legat kvar på en hög nivå. Man har haft lite mer än 60 stycken . När det gäller rån har bara tre rån utförts mot värdedepåer - då är det inte kontor det handlar om - vilket innebär att det här är något som varit mycket ovanligt. Dessvärre har rånen blivit grövre med mer automatvapen, sprängmedel och sådant. Men kring av de här rånen avser transporter till bankomater, och det är många värdetransportrån där man ägnar sig åt vad man kallar väskryckningar, det vill säga man har ryckt åt sig de väskor som folk bär på när de går till och från bankomaten. Om man något reflekterar kring detta och tänker på verksamhet, hur den har sett ut, fanns det 1998 elva kontor och åtta sedeldepåer. finns tre kontor och en sedeldepå. Under hela den här perioden har värdetransportrånen legat ganska och tyvärr på en hög nivå. Så om man tittar på det här förefaller det inte alls hänga ihop med verksamhet. Det är också ett fåtal rån som har skett av transporter till . Det har då inte gällt rån som har rört särskilt långa transporter, utan det har varit korta transporter i storstadsregionerna som det har handlat om. Slutsatsen blir då att dessvärre är det ett bekymmer i det svenska samhället, men det synes inte hänga ihop med den strukturomvandling som har genomförts när det gäller regionkontor och hur vi hanterar sedlar och mynt. Vi har framför oss ett arbete tillsammans med bankerna som alldeles har bildat ett bolag för att sköta depåerna, värdetransportbolagen och andra där vi ska se till att vi är på väg in i en ny effektiv struktur när det gäller att hantera detta. Där måste naturligtvis alla de här frågeställningarna vägas in tillsammans med alla intressenter. (): Herr ordförande! Jag hälsar också välkommen till finansutskottet. Jag ska göra det med några ord jag hittade års bankkommittés betänkande: I trots av alla de förluster och lidande den vållat - det syftar på - omfattad från med den kärlek som århundradens gemensamliv endast gjort starkare. Jag tycker att begreppet lidande är lite starkt. Förluster kanske gäller sysselsättningen. Vi tillhör dem som vill stärka och täta banden. Vi för från en diskussion om målen. Vi vill ha vidare mål. har varit i . Vi tycker närmast att målet för US Fed är ett bättre mål. Men det är som det är . finns det endast ett mål, och har satt ned det till . Då kan vi konstatera att 2004-2005 har vi haft för låg inflation. Det har riksbankschefen sagt. Det kan bero på mycket, men om det på något vis beror på - vi pratar om styrränta och reporänta - har det alltså varit för låg ränta. När var räntan för låg? 2004-2005, men vi hörde riksbankschefen säga med horisont. Räntan var alltså för hög 2002. Den var då. höjer riksbanksdirektionen reporäntan, styrräntan. Det kan jag förstå om det fanns ett annat mål, till exempel kronan, fastighetspriserna, risken för fastighetsbubblor, risken för kriser på de marknader som kan försämra långsiktiga tillväxt. Jag har däremot svårare att förstå det med de prognoser som redovisas . Målet som vi ser på bild 2 nås ju 2009. Det borde egentligen nås 2008 om det är . Just med begreppet "med facit i hand", varför inte vänta med denna höjning? Punkt 2: På bild 5 har det lagts in en ny modell, den som riksbankschefen kallade modell två som mer bygger på marknadstron. Man lägger då in reporäntorna ungefär enligt marknadsförväntningarna. Det finns en risk att det blir självuppfyllande profetior. Det finns också en risk att det blir drivande, att marknaden ser styrräntor och lägger sig en bit över. Varför inte då ha färre ökningar i de framtida prognoserna för att snabbare nå målet? Det ska ju egentligen nås 2008. Så varför försöker inte riksbanksdirektionen använda reporäntan som ett styrinstrument för att nå målet ? Och varför inte vänta med den nu beslutade höjningen? Varför väntade ni inte? Riksbankschefen : Varför inte vänta? I inflationsrapporten i det avsnitt som handlar om risker diskuteras det som kallas för nedåtrisker. Sedan diskuterar vi det som kallas för uppåtrisker. Man kan något förenklat säga ungefär så här: Det som vi beskriver som nedåtrisker har att göra med de strukturella förändringarna i världsekonomin och i som jag har resonerat om, det vill säga produktivitetsutveckling, importpriser och konkurrens. Vi diskuterar också vad som sker i den reala ekonomin. Där har jag konstaterat att utvecklingen är väldigt god. Det är hög tillväxt. Vi förväntar oss också en hög tillväxt i konsumtionsefterfrågan. Det innebär att det ser bra ut på den reala sidan. Om man går ytterligare ett steg och inkluderar en tredje faktor i det här och tittar på vad som sker när det gäller de finansiella förhållandena, vad som sker på den monetära sidan, så ser vi att vi har ett utbud av krediter i den svenska ekonomin som i reala termer ligger mycket högt. Det gäller både hushåll och företag. Om man väljer att ta begreppet penningmängd i sin mun, vilket en och annan gör, i alla fall utomlands, ligger penningmängdsökningen på en hög nivå, särskilt om man beaktar den låga inflationstakten. Det finns också risker på uppåtsidan. Vad händer om det här skulle gå för snabbt? Då måste man bestämma sig, och då måste man göra en avvägning. Vad är nyttan med att göra någonting jämfört med att lägga sig i vänteläge? Vi har också ett antal gånger , före min tid, pratat om vad som sker på fastighetsmarknaden och hur det ser ut när det gäller hushållens ökade skuldsättning. Jag tror att man måste vara på sin vakt här. Det finns risker, precis som de beskrivs i inflationsrapporten, både på uppåtsidan och på nedåtsidan. Då tror jag att det är bättre att agera jämfört med att inte göra någonting. Om man lägger sig i vänteläge finns alltid risken att det drar iväg i oönskad riktning, och då måste man ta i desto mer längre fram. Det vore inte bra för samhällsekonomin. Därför är det motiverat att göra som vi gör. Man måste också komma ihåg att med den här metodiken att göra prognoser finns i prognosen redan inbakat räntehöjningar. Det får man inte glömma. Annars skulle man hamna alldeles fel. Den prognos som vi har lagt innefattar det här. Men som jag också betonade när jag pratade om det är det naturligtvis så att vi alltid får väga in den nya information som kommer, fundera kring det, fundera kring vad som sker på marknaden och i ekonomin i stort. Ett sätt att fånga det, hoppas jag, är det sätt som finns med i pressmeddelandet som beskriver detta. Det handlar då om marknadens förväntningar. Det påståendet blev så krångligt så jag ska upprepa det på ett lite enklare sätt och hoppas att det då något fångar hur man kan se det. Ett sätt att beskriva det är att säga att det nog är rätt att höja räntan givet den riskbedömning som vi har gjort och givet att en gradvis stigande ränta redan finns inbakad i den prognos som vi gör. ser man i inflationsrapporten att inflationstrycket är ganska lågt, vilket betyder att reporäntan kanske skulle kunna höjas i något långsammare takt jämfört med den räntebana som finns i inflationsrapporten. Då är det varvet runt i förhållande till tidigare frågor om den här banan och hur vi kan förhålla oss till den. (): Men just med facit i hand: 2004-2005 för låg inflation, alltså för hög ränta troligtvis 2002. har vi också för låg inflation. Målet nås inte . Varför har inte direktion tagit ett beslut som gör att vi kan visa en bild att vi når målet i ? Hur hade det sett ut om inte hade tagit detta beslut och lagt in färre räntehöjningar ? Hade det då lett till att vi hade nått målet snabbare? Och om inte, varför inte? Just med facit i hand. Riksbankschefen : Jag var inte här så den frågan ska kanske ställas till de andra som var med och fattade de besluten. Men jag tycker att det är viktigt att komma ihåg, precis som jag sade i mitt anförande tidigare här , att man ska vara försiktig också när det gäller hur expansiv penningpolitiken bör vara. Som jag har visat har vi och har haft en extremt låg realränta med allt vad det kan tänkas föra med sig på risksidan när det gäller att utöva penningpolitiken. När det gäller frågeställningen om att nå mål på det ena eller det andra sättet vill jag betona att det inte är så att metodiken att diskutera räntebanor över huvud taget innebär att vi har bundit oss vid någon särskild bana. Det här återger hur världen såg ut när inflationsrapporten skrevs. Det är viktigt att komma ihåg att det här inte är, som jag säger i mitt anförande, hugget i sten. Jag vill betona att jag inte här över huvud taget sitter och diskuterar tidpunkter för hur penningpolitiken ska bedrivas på det ena eller det andra sättet. Den diskussionen tar vi då, den dagen de besluten kommer. Det här beskriver hur vi ser på utvecklingen , inget mer. Sedan är det ny information och nya puckar längre fram. (): Herr ordförande! Tack, , för en intressant och pedagogisk presentation! Jag skulle vilja fokusera min fråga på tillbakablicken om inflationen 2005. Där pekar på orsaker som en hög produktivitetsutveckling och en svag importprisutveckling. I den höga produktivitetsutvecklingen för ni resonemang om att man kan förklara produktiviteten delvis med att arbetsmoment flyttats ut till låglöneländer. Ni för också ett resonemang om att arbetsmarknaden utvecklas svagare än man kunnat förvänta sig historiskt mot bakgrund av att vi har en hög tillväxt. Då är min fråga: I hur stor grad påverkar det faktum att det är ett väldigt dåligt tryck på arbetsmarknaden den låga inflationen ? Om skulle föra en väldigt tydlig strukturpolitik med reformer som tydligt skulle sänka den strukturella arbetslösheten, hur skulle det påverka era prognoser och därmed penningpolitiken? Om jag läser era tabeller så räknar ni med en högre enhetsarbetskostnad framåt 2008, vilket borde bidra till de inflationsförväntningar ni förväntar er. Riksbankschefen : Jag har ingen aning om vilken slags strukturpolitik har för avsikt att föra, så det är svårt för mig att svara på den frågan. Det viktiga från mina utgångspunkter är den penningpolitik som vi håller på med. Det är viktigt att ha i minne, och det tyckte jag fångades väldigt väl när , som jag sade, diskuterade det här tidigare att det finns en gräns för hur långt räntan räcker. Det gäller att hålla sig till inflationsmålet och penningpolitiken. Det är så långt den ränta vi har räcker. I annat fall skulle man vara tvungen att ha många olika räntor för än det ena än det andra. (): Jag vet inte om jag riktigt håller med riksbankschefen där. Den strukturpolitik man för nu måste ju vara den som påverkar produktiviteten och inflationsförväntningar framåt. Vi ser att de produktivitetsökningar vi har haft och orsakades av strukturreformer som genomfördes i början och mitten av . Min fråga är hur det skulle påverka förväntningarna om man skulle se en klart annan politik . Jag skulle vilja lägga till en internationell jämförelse. I har vi ju låg inflation. Om man tittar på så har de en extrem situation med deflation under ett långt antal år. Hur jämför och tittar och drar erfarenheter från andra länders situation och just situation? Riksbankschefen : Vad jag försökte fånga här var de svårigheter som vi och många andra har haft när det gäller att göra prognoser när det sker saker och ting i ekonomin. Då hamnar man i avvägandet om det är en varaktig förändring eller något mer temporärt. Det som vi och alla andra prognosmakare har att leva med är att en ekonomi inte är som en väl intrimmad symaskin eller en flygmaskin när man exakt vid var tid vet precis vad som händer när man drar i spaken. Här finns det stor osäkerhet. Då får vi göra våra bedömningar vad som händer framöver, och de har vi bakat in i den inflationsprognos som vi har gjort. Det är så långt som vi kan komma . Det är väldigt svårt för mig att över huvud taget i hypotetiska exempel ta ställning till förväntad framtida politik. Vi måste nog exakt veta vad det är fråga om innan vi har någonting att kommentera. När det gäller frågan om vad som händer i andra länder och i så tittar vi på en massa olika länder. I centralbanksvärlden träffas vi i ett stort antal olika sammanhang under loppet av och diskuterar vad som sker, hur man driver penningpolitik och hur saker och ting utvecklas i största allmänhet. Då konfronteras man med en rad olika frågeställningar. Den som du väckte är hur det blir i en värld där man har en rad olika problem av japansk typ och hur man hanterar det. En annan frågeställning som går åt andra hållet och som har sysselsatt oss mycket är inte minst vad som sker på fastighetsmarknaden i ett stort antal länder. Det är inte så att det som sker i på något sätt är unikt, utan det är många som har att kämpa med samma typ av frågeställningar men befunnit sig i lite olika konjunkturfaser. En av de fascinerande delarna av det här tycker jag är att följa med så gott man kan när det gäller vad som sker i vår omvärld. Med tilltagande internationalisering skulle jag vilja påstå att det är helt omöjligt och vore fel att inte göra det. Då tar vi inte till oss de intryck och lärdomar som man har gjort på annat håll. (): Jag vill också hälsa välkommen och önska lycka till i ert viktiga arbete. Jag vill fortsätta på de frågor som handlar om prognoserna. Jag blir lite förvånad över att man tar det här räntebeslutet. Som riksbankschefen sade här är frågan om det är en varaktig förändring eller något temporärt som ligger bakom att inflationen har varit lägre, det vill säga de låga importpriserna och den höga produktivitetsutvecklingen. Den bedömning ni har gjort är ändå att vi tar det säkra för det osäkra och säger att det är temporärt. Det är den bedömning som jag gör. Jag skulle vilja få lite mer analys bakom varför man gör den bedömningen när man också har en lägre inflation än man hade räknat med. Jag kan inte se logiken i det beslut man har tagit. Det känns som ett väldigt försiktigt beslut. Man hade kunnat avvakta ett litet tag till och se vad som händer och så vidare. När det gäller de strukturella förändringarna, om det är en varaktig förändring eller något temporärt, undrar jag hur ni analyserar det vidare. Det är ju väldigt viktiga frågor att titta på. Jag undrar också om ni tittar lite närmare på varför det höjda oljepriset inte har slagit igenom mer. Vad är det i ekonomin som gör att inte oljepriset har fått större effekt på penningpolitiken, varken i eller, som jag kan se det, i åtminstone andra västländer? Det är en väldigt intressant analys som man behöver göra. Jag undrar om ni har gjort någon sådan. Riksbankschefen : Varför höja nu? Det är den bedömning vi gör. Det är rätt att göra det här . Det finns alltid risker, både med det ena och det andra, men jag hävdar att det vore fel att lägga sig i vänteläge. Det kan skapa väldiga problem längre fram. Vi har redogjort för riskbilden såsom vi ser den i inflationsrapporten, där det finns mera strukturella frågor på nedåtsidan. På uppåtsidan finns det en väldigt stark utveckling när det gäller den reala ekonomiska utvecklingen men också utvecklingen om man ser den från ett mer monetärt håll. Det leder till att vid en samlad bedömning av de här riskerna är det rätt att höja räntan . När det gäller strukturella förändringar är det något som vi självfallet följer så gott vi kan med alla bekymmer som det för med sig, som jag sade tidigare, när det gäller att göra avvägningen vad som är varaktigt och vad som inte är varaktigt. Oljepriset är en faktor som vi väger in i den analys som vi gör när vi gör våra prognoser. har jag inte alla tekniska detaljer i huvudet när det gäller hur oljepriset påverkar, men det är alldeles klart att vi lever i en annan värld jämfört med om man går när oljeberoendet var mycket större. Då slog oljeprisförändringar igenom i hela ekonomin mycket kraftigare än vad de gör . I den meningen har utvecklingen varit mycket gynnsam såtillvida att när nu den här variabeln finns som hoppar upp och ned - har den framför allt hoppat upp - har vi haft den goda utvecklingen i som har varit sådan att det här inte har slagit igenom särskilt mycket i inflationstakt. Det ska vi vara väldigt glada för. (): Jag vill fortsätta med oljepriset som också riskerar att öka. Vissa länder är fortfarande väldigt oljeberoende, men inte ens de har påverkats av någon höjd inflation, som jag har förstått det, på grund av de höjda oljepriserna. Det är ändå någonting som måste vara annorlunda. Jag försöker bara som lekman fundera över det. En fundering som jag har är att hushållen ändå har större ekonomier än de hade eller också att andra varor har haft en prisutveckling som ligger mycket lägre, till och med på minus. De blir billigare. Det är bara att som konsument gå in i en butik så ser man att vissa kläder och vissa tekniska prylar verkligen har blivit mycket billigare med tiden, vilket gör att det blir en balans. Frågan är vad som hade hänt om man inte hade haft det höjda oljepriset. Var hade inflationen legat då? Hade den legat ännu lägre? Hade det till och med varit deflation i vissa länder i västvärlden? Jag tycker ändå att det är viktigt att se på de frågeställningarna framåt. Jag måste säga att jag tror att har gjort en bedömning av att de strukturella förändringarna är temporära. Annars kan inte jag förstå det beslut som man har fattat. Jag tror själv, och det är bara en tro, precis som har en tro, att det finns en varaktig förändring som kanske kommer att göra att vi kommer att ha en fortsatt väldigt låg inflation om man fortsatt höjer räntan.