bet · GT01UU15 · 2006-03-16 00:00:00 — Likaså har utskottet konstaterat att ett bättre fungerande säkerhetsråd skulle kunna hantera situationer där enskilda eller grupper av stater använder våld utan dess medgivande. Ett mer beslutsfähigt säkerhetsråd skulle kunna ingripa tidigare och kraftfullare vid humanitära kriser. Utskottet återkommer i ett senare avsnitt i betänkandet till frågor om reformering av säkerhetsrådet. slog i sitt FN-betänkande fast att ingen annan av världsorganisationens uppgifter är viktigare än att förebygga och lösa svåra konflikter. Därför måste preventiva åtgärder stå i centrum för den verksamhet som bedrivs av världsorganisationen. Detta är en uppfattning som understryker och som har starkt gehör även inom EU. Som exempel på svenska insatser kan nämnas att var drivande i förhandlingar som ledde fram till att 2003 enhälligt antog en resolution om att förebygga väpnade konflikter (A/RES/57/337). I resolutionen slås fast att det är medlemsstaternas primära ansvar att förebygga konflikter men att FN-systemet (inklusive och ), regionala organisationer, näringsliv och civilsamhälle kan bidra till att stödja och utveckla fredliga strukturer för konfliktlösning. agerar aktivt i de förändringsprocesser som syftar till att stärka FN-systemets gemensamma kapacitet att förebygga väpnade konflikter. Utskottet vill i detta sammanhang understryka FN:s förebyggande roll inom ett brett spektrum av områden enligt en vidgad syn på kollektiv säkerhet. I en sådan innefattas mellanstatliga krig och konflikter, terrorism, massförstörelsevapen, organiserad brottslighet och civilt våld men också fattigdom, dödliga infektionssjukdomar och miljöförstöring. Vad gäller motionsförslaget om att i FN bör verka för en tydligare tolkning av vad som avses med självförsvar i internationella konflikter vill utskottet anföra följande. I rapporten larger freedom: Towards development, security and human rights av FN:s generalsekreterare, vilken utgjorde ett viktigt underlag för , behandlades kriterier för beslut om våldsanvändning. Generalsekreteraren rekommenderade att beslut om våldsanvändning skulle utgå från bestämmelser, inklusive artikel 51 om självförsvar. Utskottet välkomnade i betänkande 2004/05:UU9 generalsekreterarens förslag om en resolution från säkerhetsrådet där principerna klargörs för när våldsanvändning är motiverad liksom att resolutionen tydliggör att principerna kommer att tillämpas när beslut skall fattas om våldsanvändning. Utskottet menade att ett klarläggande av denna karaktär kunde minska den oenighet som rått exempelvis i fråga om staters rätt att i förebyggande syfte använda våld och att skydda sig mot omedelbar fara. Generalsekreterarens rekommendationer byggde på förslag från högnivåpanelen, en grupp som tagit fram underlag för rapporten larger freedom. Högnivåpanelen ansåg i rapporten more secure world: Our shared responsibility att säkerhetsrådet, inför beslut eller godkännande av användning av militärt våld, alltid skall bedöma åtminstone följande fem grundkriterier för legitimitet (här återgivna i förkortad form och fri översättning): a) Hotets allvar (seriousness of the threat): Är hotet mot stat eller mänsklig säkerhet av sådan karaktär, och tillräckligt uppenbart och allvarligt, att detta skall motivera användning av militärt våld? Om internt hot föreligger, innefattar det i så fall folkmord, etnisk rensning eller allvarliga brott mot internationell humanitär rätt? b) Korrekt syfte (proper purpose): Är det uppenbart att det primära syftet med den föreslagna militära åtgärden är att stoppa eller avvärja hotet i fråga? c) Sista utväg (last resort): Har alla icke-militära möjligheter att möta det aktuella hotet blivit uttömda och finns rimlig anledning att anta att sådana åtgärder inte kommer att nå framgång? d) Åtgärdernas proportionalitet (proportional means):Är storleken, varaktigheten och intensiteten i den föreslagna militära åtgärden nödvändiga för att möta det aktuella hotet? e) Avvägda konsekvenser (balance of consequences): Är möjligheterna rimliga att den militära åtgärden skall bli framgångsrik när det gäller att möta det aktuella hotet och att konsekvenserna av åtgärderna inte blir värre än om inget agerande ägde rum? Även vidhåller utskottet sin uppfattning att det vore önskvärt att nå internationell konsensus kring principer för när våldsanvändning är motiverad. De internationella diskussioner som förts före och under har emellertid visat att åsiktsskillnaderna är alltför stora för att detta skulle vara möjligt. Utskottet vill dock framhålla att det är viktigt att den internationella debatten kring dessa angelägna frågor förs vidare. Erfarenheten visar att det i många andra folkrättsliga frågor har förts en lång och intensiv debatt innan ett nytt eller mer preciserat förhållningssätt etablerats. I fråga om motionsförslag om svenskt stöd till civila och militära fredsinsatser på olika håll i världen respektive utveckling av civila fredsstyrkor vill utskottet anföra följande. Antalet konflikter och kriser som kräver engagemang från omvärlden kommer med största sannolikhet även fortsättningsvis att vara stort. Den bedömningen gjorde Försvarsberedningen i sin - osäker värld (Ds 2003:8). Detta ställer enligt beredningen höga krav på den gemensamma internationella viljan och förmågan att förebygga och hantera kriser. Försvarsberedningen menade i rapporten militära försvar - vilja och vägval (Ds 2003:34) att den europeiska förmågan bör stärkas och att det, i anslutning till en sådan utveckling, behövs ökad svensk medverkan i fredsfrämjande insatser, i och dess närhet men även globalt, över hela skalan från civila förebyggande åtgärder till militära fredsframtvingande insatser. De aktuella frågorna har behandlats av det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet i betänkande 2004/05:UFöU2 säkerhetspolitik. Där avstyrktes en motion om utvecklandet av civila fredsstyrkor med samma innebörd som en i detta sammanhang aktuell motion. ställde sig bakom utskottets förslag. Genom att bidra med kunskapsutveckling kan enligt utskottet på ett verkningsfullt sätt stödja internationella fredsinsatser. Ett sådant exempel är rapporten the Challenges of Peace Operations: Cooperation and Coordination som utrikesminister överlämnade till FN:s generalsekreterare . Rapporten innehåller ett stort antal förslag om hur det internationella samfundets fredsfrämjande arbete kan stärkas. I rapporten sägs bl.a. att stöd till rättsväsendet i konfliktländer måste bli en integrerad del av FN:s fredsoperationer. Det behövs praktiska instrument för samarbetet mellan FN och olika regionala organisationer, exempelvis i . Detta ställer i sin tur krav på utbildning, som i än högre grad måste omfatta både militära och civila experter. Utskottet välkomnar att en rapport av detta slag med konkreta rekommendationer tagits fram och har förhoppningen att den och andra liknande rapporter skall bidra till att utveckla FN:s fredsfrämjande arbete. Rapporten och dess rekommendationer har tagits fram i samarbete mellan myndigheter, organisationer och regeringar i 14 länder över hela världen. Arbetet med rapporten har enligt bidragit till större samsyn kring hur FN:s fredsoperationer bör utvecklas och hur medlemsländerna kan stödja detta arbete. underströk vikten av att regionala organisationer utvecklar kapacitet för att förhindra väpnade konflikter eller för fredsbevarande insatser och uppmanade medlemsstaterna att överväga att ställa sådana resurser till FN:s förfogande. Därefter har generalförsamlingen i resolution (2005) understrukit vikten av samarbete mellan FN och regionala organisationer när det gäller bibehållande av fred och säkerhet. Utskottet konstaterar att detta ligger i linje med ett motionsförslag. Med anledning av en motion om utvecklande av civila fredsstyrkor konstaterar utskottet att behovet av civila - och militära - insatser vid konflikter och kriser i omvärlden har som framgått understrukits av Försvarsberedningen och av . Vad gäller förslaget i en motion om att alla människor borde ha rätt att välja att göra civil fredstjänst i stället för militär värnplikt konstaterar utskottet att detta för svenskt vidkommande inte är förenligt med bestämmelserna i pliktlagstiftningen. Något agerande från svensk sida i internationella sammanhang i den föreslagna riktningen har inte aktualiserats. Förslag om utveckling av sanktionssystem läggs fram i ett par motioner. Sanktioner utgör, inom ramen för , ett viktigt verktyg för FN när det gäller att vidmakthålla fred och säkerhet utan att ta till våldsanvändning. betonade att sanktioner måste vara noggrant riktade och stödja vissa tydliga mål. Toppmötesdeltagarna åtog sig att följa sanktionsbeslut i säkerhetsrådet och att försäkra sig om att sanktioner genomförs på ett sådant sätt att de balanserar strävandena om att effektivt nå önskade resultat mot tänkbara oönskade effekter, inklusive socioekonomiska och humanitära konsekvenser, för befolkningen och tredje land. Världstoppmötet slog fast att sanktioner skall genomföras och följas upp på ett effektivt sätt med tydliga indikatorer och återkommande översyn och att de skall bibehållas bara som det är nödvändigt för att uppnå syftet med sanktionerna. uppmanades att bl.a. förbättra uppföljningen av sanktioner och att svara för att sanktioner genomförs på ett ansvarigt sätt. har länge förespråkat ett effektivare användande av sanktioner som instrument för fredlig påverkan. Den svenska synen är att sanktioner skall vara riktade mot en specifik organisation eller individ i stället för vad som generellt är fallet, mot ett land. På så sätt kan civilbefolkningens lidande lättare undvikas som sanktionerna ger tydligare effekter för dem de avser att påverka. Vid sanktioner riktade mot individer är det av största vikt att man tar hänsyn till rättssäkerhetsaspekterna. För att utveckla sanktionsinstrumentet tog 2001 initiativ till den s.k. Stockholmsprocessen om riktade sanktioner. Stockholmsprocessen fokuserade på hur man skall kunna öka effektiviteten vid genomförande och övervakning av riktade sanktioner. Därigenom kan FN och dess medlemsstater stärka sanktionsinstrumentet som ett medel för att upprätthålla internationell fred och säkerhet. Stockholmsprocessen slutfördes och resulterade i en rapport som presenterats för säkerhetsrådet. Stockholmsprocessen följs upp på olika sätt, bl.a. genom analyser av aktuella sanktioner. Information om detta kan läsas på . arbetar tillsammans med regeringarna i och och vid i i ett projekt om att öka rättssäkerheten vid sanktioner. Projektet, som skall redovisas , skall ringa in de huvudsakliga rättsliga bristerna och innehålla praktiskt inriktade förslag för att bättre värna mänskliga rättigheter vid riktade sanktioner. Utskottet kan med det anförda konstatera att gör väsentliga insatser i den riktning som motionärerna förespråkar, dvs. främjar vidare utveckling av sanktionsinstrumentet. driver aktivt frågan om ökad rättssäkerhet i FN:s sanktionssystem. Inom EU arbetar kontinuerligt för att EU:s sanktionsinstrument skall förses med tydliga kriterier för vilka som kan komma i fråga för sanktionerna. Frågor om rättssäkerhet vid sanktioner har tagits upp av utskottet i betänkande 2005/06:UU9 Internationell terrorism. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom motionsförslaget om att inrätta en särskild sanktionsfond. Någon sådan har inte heller aktualiserats i reformprocessen inför eller under . Opinionsbildning och debatt m.m. Utskottet delar uppfattningen i en motion om att kunskapsutveckling och opinionsbildning utgör viktiga beståndsdelar i konfliktförebyggande och fredsbevarande verksamhet. Men utskottet vill tillägga att det även på ett generellt plan finns behov av ökade kunskaper och effektiv opinionsbildning när det gäller mänskliga rättigheter, säkerhet och utbildning och sambandet mellan dessa. En liknande ståndpunkt framfördes i en resolution om demokrati, mänskliga rättigheter och försoning som antogs vid Interparlamentariska unionens (IPU) 110:e session i . Där uppmanas parlamenten medverka till att tolerans, mänskliga rättigheter, en fredskultur och den internationella humanitära rättens normer och principer ingår och främjas i formella och informella studieplaner. Med anledning av motionsförslag om att stärka den internationella humanitära rätten och där det i motionen betonas att det humanitära biståndet måste få större utrymme i fredsuppbyggande arbete och utvecklingssamarbete vill utskottet hänvisa till sitt betänkande 2004/05:UU11 politik för humanitärt bistånd. Utskottet tog där upp frågor om bl.a. mål och utgångspunkter för de humanitära biståndsinsatserna, utvärdering, internationella humanitära biståndsinsatser och behovet av kunskapsuppbyggnad rörande katastrofer. gjorde en rad ställningstaganden om förändringar som borde ske i hela FN-systemet, däribland ökat genomslag för och effektivitet i humanitära stödinsatser. Utskottet anser att en viktig uppgift för regeringen framgent blir att medverka till att uttalandena vid toppmötet får praktiskt och konkret genomslag. Utskottet anser i likhet med vad som framförs i en motion att det är viktigt med öppenhet och debatt kring svensk utrikespolitik och svenska åtaganden på det internationella planet. Utskottet ser positivt på att inbjuder företrädare för 20-25 frivilligorganisationer till överläggningar om bl.a. mänskliga rättigheter i utrikespolitiken. Ett av mötena äger normalt rum innan den årliga sessionen i tar sin början. Utskottet välkomnar också att regeringen inbjöd företrädare för intresseorganisationer och medier att delta i ett seminarium i samband med att presenterade bedömningar av de mänskliga rättigheterna i världens länder. Ett annat initiativ som bör nämnas i detta sammanhang är den informationsdag för allmänheten som anordnar i samband med att cheferna för utlandsmyndigheter samlas i . En rad seminarier, utfrågningar, debatter m.m. äger rum under informationsdagen. Vid det senaste arrangemanget som ägde rum medverkade bl.a. utrikesministern, migrationsministern, biståndsministern och näringsministern samt ett antal chefstjänstemän inom utrikesförvaltningen och cheferna för utlandsmyndigheter. UD har också hållit öppet hus på andra håll i landet, exempelvis i , under medverkan av bl.a. migrationsministern, för politiska frågor och UD:s presschef. Utöver vad som nämnts vill utskottet också peka på MR-dagarna - Forum för mänskliga rättigheter, som är ett årligt arrangemang och en mötesplats för praktiker, forskare, politiker och aktivister som arbetar med eller vill lära mer om mänskliga rättigheter. Huvudarrangörer 2005 var DemokratiAkademin, , Frivilligorganisationernas fond för mänskliga rättigheter, Teologiska högskolan och . Ungefär 1 000 personer beräknas ha deltagit MR-dagar. Arrangemanget genomförs med stöd av Sida, , och . Utskottet vill i anslutning till det anförda nämna att Interparlamentariska unionen vid sin 113:e session i genom en resolution underströk betydelsen av det civila samhället och dess samverkan med bl.a. parlament när det gäller demokratisk utveckling och mänskliga rättigheter. I en motion föreslås att regeringen på Internet skall redovisa de internationella konventioner och tilläggsprotokoll som inte har ratificerat och ange motiven till detta. Det totala antalet internationella överenskommelser är mycket stort. I FN:s traktatdatabas finns ca 45 000 registrerade traktat. Utöver dessa finns det säkerligen ett stort antal internationella avtal som inte registrerats hos FN. Vissa internationella överenskommelser är över huvud taget inte tillämpliga på eller relevanta för . ingår ett stort antal internationella överenskommelser med andra stater och med internationella organisationer. Internationella överenskommelser sluts på många olika områden och för att täcka varierande behov. De förekommer under flera olika benämningar, t.ex. traktater, konventioner och protokoll. Utskottet konstaterar att det på hemsida publiceras information om de internationella överenskommelser som har tillträtt. När det gäller konventioner om mänskliga rättigheter som inte har tillträtt vill utskottet framhålla att det i regeringens skrivelse 2001/02:83 En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna lämnades en redovisning av pågående arbete i med att ratificera olika konventioner rörande mänskliga rättigheter. Regeringen har aviserat att en andra nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna skall lämnas till . I ett motionsförslag förespråkas tydliga rutiner då svenska medborgares mänskliga rättigheter kränks utomlands. Till staternas "grundrättigheter" enligt folkrätten hör rätten att på diplomatisk väg ingripa för att ta till vara (skydda) sina medborgares intressen i vistelselandet. Denna rättighet återspeglas i Wienkonventionerna om diplomatiska förbindelser respektive om konsulära förbindelser. I korthet innebär reglerna följande. Rätten att ge diplomatiskt skydd är en rättighet som tillkommer staten. Det är således staten som avgör om den vill ingripa eller inte till förmån för en enskild medborgare. Alla som befinner sig inom ett lands territorium är underkastade landets legislativa, judiciella, administrativa och exekutiva makt. För att en ambassad eller ett konsulat skall ingripa för att ta till vara en medborgares intressen krävs i princip att alla lokala rättsmedel skall ha uttömts och att anspråket är nationellt knutet till den stat som intervenerar. Regeln att lokala rättsmedel skall ha uttömts innebär att anspråket kan avvisas, om en person som påstås vara kränkt inte har anlitat de rättsmedel som funnits tillgängliga för honom enligt rättsordningen i den stat där den påstådda kränkningen har skett. Tankegången bakom denna grundsats är att myndigheterna i denna stat måste lämnas tillfälle att själva ställa saken till rätta. I den internationella rätten slås fast att utlänningarnas personliga frihet måste respekteras. Av detta följer bl.a. krav på att det skall finnas en straffrätt och straffprocessrätt som inte diskriminerar dem och krav på att godtyckliga frihetsingrepp inte förekommer. Enligt vad utskottet erfarit hänförs frågor om ingripanden från statens sida för att skydda medborgares intressen av den berörda ambassaden till , dock med undantag av ärenden av omedelbar karaktär som kan kräva akuta ingripanden av ambassad eller konsulat. Inom departementet samverkar normalt två eller flera enheter - framför allt de konsulära, rättsliga och geografiska enheterna - i hanteringen av ärenden som rör ingripanden från statens sida för att skydda medborgares intressen. Det finns enligt uppgift till utskottet inga nedskrivna formella regler för denna handläggning, men däremot finns ett "organisatoriskt minne" och en praxis har utvecklats, vilket enligt leder till en likvärdig behandling i situationer av motsvarande karaktär. Utskottet vill för sin del starkt understryka vikten av det sistnämnda: alla svenska medborgare som är aktuella för ingripanden från statens sida för att få skydd för sina intressen måste, vid motsvarande situationer, garanteras en likvärdig behandling. Mänskliga rättigheter, näringsliv, handel och arbetstagarnas rättigheter Utskottet övergår nu till att behandla motioner med anknytning till mänskliga rättigheter, näringsliv och handel. Därefter kommenterar utskottet frågor om kränkningar avarbetstagarnas rättigheter m.m. I ett senare avsnitt i betänkandet behandlas barnarbete. har frågor om sambandet mellan å ena sidan handel och å den andra mänskliga rättigheter, exempelvis rättigheter i arbetslivet, uppmärksammats i den internationella debatten. Detta välkomnas av utskottet. EU antog ett nytt allmänt preferenssystem för . Systemet är den viktigaste mekanismen när det gäller EU:s beviljande av förmånsbehandling, dvs. lägre tullar, för tillträde till EU:s marknad för varor från utvecklingsländerna. Det nya allmänna preferenssystemet innehåller en särskild stimulansordning, Allmänna preferenssystemet +, som syftar till att främja mänskliga rättigheter och gott styre. EU kommer att bevilja förmåner enligt Allmänna preferenssystemet + till länder som på grundval av ekonomiska kriterier anses vara sårbara och som har ratificerat och genomfört vissa internationella konventioner, bl.a. 16 konventioner om arbetstagarnas rättigheter och mänskliga rättigheter1[Den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, den internationella konventionen om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering, konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, konventionen om barnets rättigheter, konventionen om förebyggande och bestraffning av brottet folkmord (genocide), konventionen om minimiålder för tillträde till arbete (nr 138), konventionen om förbud mot och omedelbara åtgärder för att avskaffa de värsta formerna av barnarbete (nr 182), konventionen angående avskaffande av tvångsarbete (nr 105), konventionen angående tvångs- eller obligatoriskt arbete (nr 29), konventionen angående lika lön för män och kvinnor för arbete av lika värde (nr 100), konventionen angående diskriminering i fråga om anställning och yrkesutövning (nr 111), konventionen angående föreningsfrihet och skydd för organisationsrätten (87), konventionen angående tillämpning av principerna för organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten (nr 98) samt den internationella konventionen om avskaffande och bestraffning av brottet apartheid. Ett antal organisationer som arbetar med att genom uppförandekoder förbättra arbetsnormerna i globala leverantörskedjor har av Europeiska kommissionen beviljats ett stöd på till ett gemensamt initiativ avseende företagens sociala ansvar och arbetstagarnas rättigheter. Syftet med detta är att i största möjliga mån förbättra effektiviteten och genomslagskraften i strategier för genomförande och efterlevnad av uppförandekoder, genom att se till att resurser på effektivast möjliga sätt används för att förbättra arbetstagares och deras familjers liv, undersöka möjligheter till närmare samarbete mellan olika organisationer och utbyta erfarenheter om hur frivilliga uppförandekoder för arbetslivet bidrar till bättre arbetsförhållanden i globala leverantörskedjor. De organisationer som ingår i projektet är Clean Clothes Campaign, Initiative, , , och . Det bör enligt ett motionsförslag vara obligatoriskt för svenska multinationella företag att i sina årliga rapporter redovisa sociala och miljömässiga hänsynstaganden. Utskottet vill framhålla att det i 6 kap. årsredovisningslagen (1995:1554) anges att det i företagets förvaltningsberättelse skall lämnas bl.a. sådana icke-finansiella upplysningar som behövs för förståelsen av företagets utveckling, ställning eller resultat och som är relevanta för den aktuella verksamheten, däribland upplysningar om miljö- och personalfrågor. Företag som bedriver verksamhet som är tillstånds- eller anmälningspliktig enligt skall alltid lämna upplysningar om verksamhetens påverkan på den yttre miljön. Årsredovisningslagen gäller för företag som har sitt säte i . Vad gäller den motion där det föreslås en internationell rätt till fackliga sympatiåtgärdermot företag som inte respekterar konventioner om rättigheter i arbetslivet anför utskottet följande. har , som är ett fackorgan inom FN och det centrala internationella expert- och övervakningsorganet för rättigheter i arbetslivet, drivit en kampanj för ratifikation och uppfyllande av organisationens åtta kärnkonventioner. Dessa avser mänskliga rättigheter inom områdena föreningsfrihet och förhandlingsrätt, icke-diskriminering i arbetslivet, förbud mot tvångsarbete och förbud mot barnarbete.