bet · GT01KU20 · 2006-01-01 00:00:00 — Det viktigaste styrmedel som Riksban- ken har för att stabilisera priserna är den s.k. styrräntan. Enligt 9 kap. 13 § regeringsformen är rikets centralbank och en myndighet under . har ansvaret för penningpo- litiken. Ingen myndighet får bestämma hur skall besluta i frågor som rör penningpolitik. har elva fullmäktige, som väljs av . leds av en direktion, som utses av fullmäktige. prövar om ledamöterna i fullmäktige och direktionen skall beviljas ansvarsfrihet. Bestämmelser om val av fullmäktige och om ledning och verksamhet meddelas i lag. Enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:1385) om riksbank får ledamöter av direktionen inte söka eller ta emot instruktioner när de fullgör penning- politiska uppgifter. 5 VISSA UTTALANDEN AV STATSRÅD Den ovan återgivna paragrafen i regeringsformen och dess motsvarighet i riksbankslagen fick sin utformning genom ändringar som ingick i den förändring av ställning som genomfördes med verkan från 1997/98:40, bet. 1997/98:KU15 och 1998/99:KU2, rskr. 1997/98:147 och 1998/99:6). I förarbetena till lagändringarna framgår både bakgrunden till och syftet med de förändringar som genomfördes. I proposition 1997/98:40 Riksban- kens ställning kapitel 7 framgår att som en följd av medlemskapet i EU hade åtagit sig att stärka självständighet. och stadgan till ECBS innehåller, förutom krav på kriterier för avsättande av centralbankschefen, krav på centralbankslagstiftningen i fråga om för- bud för och medlemmar i dess beslutande organ att begära eller ta emot instruktioner från medlemsstaternas regeringar eller från något annat organ samt åtaganden från gemenskapsinstitutionerna, gemen- skapsorganen och medlemsstaternas regeringar att respektera denna princip och att inte söka påverka medlemmarna av ECB:s eller de nationella central- bankernas beslutande organ när de fullgör sina uppgifter. I 11 kap. 2 och 7 §§ regeringsformen har domstolarna och förvaltnings- myndigheterna tillförsäkrats ett skydd mot instruktioner från och myndigheter, däribland regeringen, när det gäller rättstillämpning respek- tive myndighetsutövning mot enskild och tillämpning av lag. serna påminner enligt propositionen om vad EG-fördraget föreskriver beträffande instruktionsförbudet för de nationella centralbankerna och syf- tar till att garantera oberoende i rättstillämpningen. ett liknande oberoende i fråga om utövande av penningpolitiken borde enligt propositionen en uttrycklig bestämmelse som syftar till att garantera oberoende införas i regeringsformen. Om det s.k. instruktionsförbudet i 3 kap. 2 § riksbankslagen framhölls i propositionen (s. 75 f.) att det i gällande lagstiftning om sakna- des ett sådant uttryckligt instruktionsförbud. Det ansågs i och för sig kunna diskuteras om ett uttryckligt förbud i lag var nödvändigt. kunde konstateras att enligt uttalanden i förarbeten till gällande lagstiftning syntes det vara möjligt att påverka kredit- och penningpolitik 1973:90 s. 354). För tydlighets skull bedömdes att det i lag borde införas ett uttryckligt instruktionsförbud. Det påpekades också att de for- mella möjligheterna för regeringen att påverka var begränsade eftersom är en myndighet under . Instruktionsförbudet omfattar alla penningpolitiska beslut. naturligtvis beslut om styrränteförändringar men också preciseringar av det i lag angivna målet för penningpolitiken och det val av penningpolitisk strategi som skall ske inom ramen för regeringens beslut om växelkursregim. 5 VISSA UTTALANDEN AV STATSRÅD Vidare framhålls i propositionen att instruktionsförbudet omfattar ett stort antal uppgifter som fullgörs av , eller närmare bestämt direktionen. är en myndighet under , och dess uppgif- ter framgår av lag. Om vill förändra uppgifter krävs det således lagform. EG-fördragets instruktionsförbud riktar sig enligt propositionen inte enbart till den som lämnar instruktioner utan innebär också att medlemmar av beslutande organ i fråga om penningpolitiken, enligt för- slag direktionen, inte får begära eller ta emot instruktioner. För det fall en instruktion når en ledamot i direktionen i syftar denna bestäm- melse till att hindra att denne följer instruktionen. Bestämmelsen skall också hindra ledamöterna från att aktivt söka instruktioner. Denna del av instruktionsförbudet, som inte reglerar den inbördes maktfördelningen mel- lan myndigheter, infördes i enlighet med propositionen i riksbankslagen där övriga bestämmelser om direktionen och dess arbetsuppgifter finns sam- lade. Om en ledamot av direktionen bryter mot instruktionsförbudet bör det bedömas som en sådan allvarlig försummelse som utgör grund för avsättning. I propositionen anförs också att det på goda grunder kan antas att EG- fördragets bestämmelse om instruktionsförbud inte skall tolkas så att det exkluderar en dialog om den ekonomiska politiken mellan regeringen, riks- dagen och eller mellan och andra externa organ eller personer. I stället syftar bestämmelsen till att ge de penningpolitiska beslutsfattarna en sådan integritet att de självständigt och utan påtryck- ningar utifrån kan fatta penningpolitiska beslut. Den tidigare bestämmelsen i riksbankslagen som föreskrev att samråd skulle ske med det statsråd som regeringen bestämde innan fattade beslut av någon större penningpolitisk vikt ändrades efter förslag i propositionen till en ensidig informationsskyldighet. Ändringarna i Riks- bankslagen 6 kap. 3 § genomfördes med hänsyn till det föreslagna instruk- tionsförbudet. Genom att samrådet ändras till en ensidig informationsskyl- dighet för anpassades kontakterna mellan regeringen och så att de inte står i strid med instruktionsförbudet. granskning av statsråds uttalanden om räntepolitiken Ett uttalande om räntepolitiken av finansminister granska- des . Finansministern hade sagt att han utgick ifrån att Riksban- ken inte höjde räntan så att det försvårade en minskning av arbetslösheten. Vid utfrågning inför framhöll finansministern att utta- landet var ett inlägg i den allmänna debatten och att han som ytterst ansvarig för den ekonomiska politiken tyckte att det var viktigt att väga in sysselsättningsaspekten. Utskottet gjorde då bl.a. följande bedömning (bet. 1999/2000:KU20 s. 123): 5 VISSA UTTALANDEN AV STATSRÅD Liksom vid tidigare granskningar som rört uttalanden av statsråd kon- staterar utskottet som en utgångspunkt att statsråd i likhet med andra medborgare har rätt att göra uttalanden i olika sammanhang. Utskottet har dock ansett att vissa särskilda hänsyn kan behöva tas, bl.a. kan auk- toritativa uttalanden av statsråd i enskilda fall skapa risk för att den självständighet som enligt regeringsformen skall tillkomma domstolar och förvaltningsmyndigheter äventyras. Regeringsformen innehåller numera en särskild bestämmelse som skall tillförsäkra ett liknande oberoende i fråga om bankens utövande av penningpolitiken. Detta ger anledning för statsråd att ta särskilda hänsyn även i fråga om uttalanden som berör detta ämne. Ärendet föranleder inte något ytterligare yttrande. granskade utskottet åter ett uttalande angående den svenska räntenivån av statsminister . Som en utgångspunkt refererar utskottet ställningstagandet från granskningen . Utskottet ville dessutom åter understryka behovet av särskild hänsyn när det gäller statsråds uttalanden om penningpolitiken. Det är enligt utskottets mening angeläget att ledamöter av regeringen med god marginal beaktar instruktionsförbudet om de gör uttalanden om penningpolitiken (bet. 2003/04:KU20). Granskningen föranleder inte något uttalande från utskottets sida. 5.4 Statsrådet uttalanden om det s.k. Vaxholmsmålet i I en anmälan till har anförts att arbetslivsminister har uttalat att Vaxholmsmålet inte avgörs förrän men är i allra högsta grad politisk och går därför att påverka. Anmälaren anser att utskottet bör granska för hans agerande och uppmaning såsom stridande mot grundlagens regler om formuleringar om domstolars självständighet och politiska oavhängighet. Anmälan återfinns i bilaga A5.4.1. Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria upprättad inom , bilaga A5.4.2. 5 VISSA UTTALANDEN AV STATSRÅD un (bolaget) är ett lettiskt bolag med säte i , Lett- land. Bolaget hyrde ut arbetskraft från till företag som driver verksamhet i ; bl.a. hyrde bolaget ut arbetskraft i samband med ent- reprenader som bedrevs av bolaget (Baltic) i Vax- holm och . Bolaget är inte bundet av kollektivavtal i förhållande till vare sig (), dess avdelning 1 eller (). Det är dock bundet av två kollektivavtal med det lettiska byggnadsarbetareförbundet. , avdelning 1, (Byggettan) varslade i en skrivelse bolaget om stridsåtgärder på ovan nämnda arbetsplatser eftersom bolaget vägrat att teckna avtal om arbets- och lönevillkor. Stridsåtgärderna skulle innebära total arbetsnedläggelse, strejk för samtliga medlemmar i fr.o.m. . Därutöver förklarades ovan nämnda arbeten i blockad från samma datum. Arbetsnedläggelsen, strejken och blockaden skulle kvarstå till dess uppgö- relse träffats med Byggettan, även om annan arbetsgivare övertog arbetet i fråga. I en skrivelse från bolaget till Byggettan anförde bolaget att de varslade åtgärderna stred mot gällande rätt, främst EG-rätts- liga regler. Bolaget begärde interimistisk fredsplikt. varslade i en skrivelse Elekt- riska installatörsorganisationen om sympatiåtgärder i form av blockad från . Bolaget väckte talan vid Arbetsdomstolen mot , och . Bolaget yrkade att domsto- len skall förklara att och Byggettans stridsåtgärder avseende arbetsnedläggelse, strejk och blockad mot bolagets arbetsplatser är olov- liga och skall hävas samt att sympatiåtgärder avse- ende arbetsnedläggelse, strejk och blockad mot elektriska installationer vid bolagets arbetsplatser är olovliga och skall hävas. Bolaget yrkade vidare att Arbetsdomstolen genom interimistiskt beslut för tiden intill dess tvisten slutligt har avgjorts skall förklara att arbetstagarparterna är skyldiga att häva de pågående stridsåtgärderna. Bolaget yrkade även förpliktande för arbetstagarparterna att utge allmänt skadestånd. Arbetsdomstolen beslutade i frågan om det interimistiska förbudet utan att inhämta ett s.k. förhandsavgörande från EG- domstolen. Inför det slutliga avgörandet av målet i Arbetsdomstolen har dock domstolen beslutat att inhämta ett sådant förhands- avgörande. 5 VISSA UTTALANDEN AV STATSRÅD Vid fördragsbrottstalan skall kommissionen enligt artikel 226 i EG-fördra- get först avge ett motiverat yttrande i ärendet efter att ha givit den berörda staten tillfälle att inkomma med synpunkter. Om den berörda staten inte rättar sig efter yttrandet inom den tid som angivits av kommissionen, får denna föra ärendet vidare till domstolen. När en fråga uppkommer vid en domstol i en medlemsstat får den domsto- len, om den anser att ett beslut i frågan är nödvändigt för att döma i saken, enligt artikel 234 i EG-fördraget begära att domstolen meddelar ett förhandsavgörande. Vissa domstolar är skyldiga att föra vidare en oklar fråga till domstolen. Enligt artikel 20 i protokoll 2a till får parterna, medlemsstaterna, kommissionen och i förekommande fall rådet rätt att till domstolen inkomma med inlagor eller skriftliga synpunkter efter det att justitiesekreteraren vid domstolen har under- rättat parterna om hänskjutandet till domstolen. Under /05 har i betänkande 2004/05: KU20 granskat statsminister och statsrådet för uttalanden i den offentliga debatten om byggkonflikten i som gjorts när det kunde förutses att tvisten skulle komma att prövas av dom- stol. Utskottet anförde att både statsministern och har med anledning av bl.a. uttalanden av om svensk arbetsrätt fällt uttalanden om den svenska arbetsrättsliga lagstiftningens rättsenlighet, särskilt i förhållande till EG-rätten. Som en utgångspunkt konstaterade utskottet liksom vid tidigare granskningar att statsråd i likhet med andra medborgare har rätt att göra uttalanden i olika sammanhang. Utskottet har dock också ansett att vissa särskilda hänsyn kan behöva tas, bl.a. kan auk- toritativa uttalanden av statsråd i enskilda fall skapa risk för att den självständighet som enligt regeringsformen skall tillkomma domstolar och förvaltningsmyndigheter äventyras. I det aktuella fallet kan den EG-rättsliga aspekten på den svenska arbets- rätten enligt utskottet medföra att det uppstår en konfliktsituation. I den händelse den svenska arbetsrätten ifrågasätts i ingår det som en naturlig del i processen att såsom part försvarar sin lagstift- ning inför . I förhållande till nationella domstolar har statsrå- den således att med marginal beakta instruktionsförbudet. I förhållande till synes det emellertid naturligt att ett statsråd uttalar sig om det svenska rättssystemet och författningens förhållande till EG-rätten. I detta sammanhang har det generellt sett ingen betydelse om talan redan har väckts vid eller om det rör sig om diskussioner som 5 VISSA UTTALANDEN AV STATSRÅD föregår en sådan process. Ett statsråd måste vara obehindrat att framföra ståndpunkt. Ett uttalande måste dock alltid ses i sitt sammanhang, och det kan därför finnas anledning att noga överväga uttalandet så att det inte kan uppfattas som riktat till den nationella domstolen. Granskningen föranledde inte något ytterligare uttalande från utskottets sida. Utskottet har genom en skrivelse som sänts till gett möjlighet att lämna den kommentar som anmälningen ger anledning till. Som svar har översänts en inom upprättad promemoria (bilaga A5.4.2). I promemorian anförs att den överlämnat yttrande i målet till . Yttrandet innehål- ler en grundlig rättslig analys. I detta sammanhang återges bl.a. vissa uttalanden som gjorts vid och i samband med anslutningen till EU. Reger- ingen menar att dessa visar att såväl den som kommis- sionen ansåg att valet av vilken arbetsmarknadsmodell ett land skall använda sig av är en nationell, politisk fråga. Många av de frågor ställs inför har också en politisk dig- nitet på ett annat sätt än vad som är vanligt vid nationella domstolar. Att medlemsstaternas regeringar har rätt att yttra sig inför domstolen i mål om förhandsavgörande vare sig de är direkt berörda av målet eller ej ger pro- cessen en politisk dimension. Denna rätt att yttra sig syftar till att domsto- len skall få del av medlemsstaternas olika synpunkter i en viss fråga. Även domsluten och effekterna av dessa har ofta stor politisk betydelse. Granskningen föranleder inget uttalande från utskottets sida. 5.5 Statsrådet agerande vid misstanke om vanvård av asylsökande barn I en anmälan till , bilaga A5.5.1, begärs att utskottet granskar socialtjänstminister agerande vid misstänkt vanvård av asylsökande barn. Enligt anmälan bör utskottet granska vilken information som fanns på om vanvård, när sådan infor- mation kom in till samt hur och 5 VISSA UTTALANDEN AV STATSRÅD enskilda statsråd agerade när informationen kom in. Därutöver bör grans- kas de uttalanden som främst fällde i samband med att polisanmälde misstankarna om vanvård. Enligt anmälan är det oklart om bestämmelsen om anmälningsskyldighet i 14 kap. 1 § socialtjänstlagen omfattar som myndighet. Oavsett hur därmed förhåller sig står det, påtalar anmälaren, klart att åtminstone socialtjänstminister kände till misstankarna om vanvård innan anmälde förhållandena och förhöll sig passiv. Anmälaren hänvisar här till en intervju i . Granskningen bör enligt anmälan också omfatta om de misstänkliggö- rande uttalanden som fällde mot alla barn med uppgivenhets- syndrom är lämpligt för en minister. Enligt anmälan kunde de tolkas som att ministern i några uttalanden föregick den kommande polisutredningen. Till grund för granskningen har legat bl.a. promemorior upprättade inom , bilagorna A5.5.2A5.5.4, samt medieartiklar: dels den vartill hänvisas i granskningsanmälningen och som har rubriken barn ska tas om hand på sjukhus, dels ett utdrag från Sve- riges Radios hemsida med rubriken ifråga- sätter flyktingfamiljers trovärdighet. Enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) är myndigheter vars verk- samhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården, annan rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet, och kriminalvården skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämn- den behöver ingripa till ett barns skydd. Skyldigheten gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter. Därutöver bör var och en som får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd anmäla detta till nämnden. En bestämmelse av motsvarande innebörd fanns i 24 § i den tidigare socialtjänstlagen (1980:620), där det i andra stycket första meningen före- skrevs att myndigheter vars verksamhet berörde barn och ungdom samt de som var anställda hos sådana myndigheter var skyldiga att genast till soci- alnämnden anmäla om något gjorde att socialnämnden behövde ingripa till en underårigs skydd. I specialmotiveringen till bestämmelsen angavs att med myndighet vars verksamhet berörde barn och ungdom avsågs främst åklagar- och polismyndigheter, skolmyndigheter, centraler för psykisk barn- och ungdomsvård, barnavårdscentraler samt de särskilda organ som kunde finnas inrättade för allmän ungdomsvård (prop. 1979/80:1 s. 537). 5 VISSA UTTALANDEN AV STATSRÅD Utskottet har granskat uttalanden av statsråd under flertalet riksmöten . Senast skedde detta (se bet. 2004/05:KU20 kap. 4). I anges som bakgrund till artikeln bl.a. att misstänker att flyktingfamiljer medvetet vanvårdar sina apatiska barn och har överlämnat tretton fall till för illegal invand- ring. I artikeln får frågan: Du har fått kritik för att du skju- ter skulden för de apatiska barnen från den svenska asylpolitiken till föräldrarna. Hur ser du på detta? svar på frågan är följande. Från en del barnläkarhåll har det hävdats att det inte förekommer några övergrepp. Har man som jag jobbat med sociala frågor lär man sig snabbt att inte utesluta någonting. Vi ser så mycket av vad vuxna kan utsätta barn för. De allra flesta barn mår dåligt av stressituationen i samband med asylprövningen, och sen kan det finnas annat bakom, och ska vi inte rygga för det. I utskriften från får frågan: Du lutar åt att det finns flyktingfamiljer som har gjort så här? svar på frågan är följande. Uppgifterna finns ju där. får vi se hur myndigheterna går vidare med det här. Men jag håller det inte alls för otroligt. Utskottet har genom skrivelser till , och begärt vissa redogörelser och kommentarer. Som svar har översänts inom upprättade promemo- rior dels , dels och dels (bilagorna A5.5.2A5.5.4). I svaret (bilaga A5.5.2) redovisas följande. Statsrådet och statssekreteraren del- tog i ett frukostmöte anordnat av statsrådet . Vid mötet närvarade även företrädare för bl.a. Soci- alstyrelsen och . Under mötet framkom att det fanns vissa misstankar om att asylsökande barn utsatts för vanvård. Informationen som lämnades beträffande de asylsökande barnen var all- mänt hållen. Inga enskilda ärenden diskuterades. Vidare framkom vid mötet att involverats i några fall av misstänkt vanvård, men det var oklart om samtliga fall var anmälda till berörda socialnämn- der. Det framkom också kritik av innebörd att inte alltid tycktes fullgöra sina åligganden beträffande asylsökande barn. 5 VISSA UTTALANDEN AV STATSRÅD De uppgifter som ovan redovisats vidarebefordrades muntligen till tjänster . påtalade vid frukostmötet den anmälningsskyldig- het som följer av 14 kap. 1 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453) och som innebär att alla som arbetar med barn och som misstänker att ett barn far illa, skall anmäla detta till . Han påtalade även att om det fanns skäl att ifrågasätta en social- nämnds hantering av något enskilt ärende beträffande ett asylsökande barn, så borde detta anmälas till den länsstyrelse som utövar tillsyn över i berörd kommun. Han underströk vidare vikten av att asylsökande barn som utsatts för vanvård, får samma hjälp och stöd som alla andra barn som är utsatta för vanvård. Som ytterligare kommentar till anmälningen förklaras i svaret att inte haft några avsikter att föregripa någon polisutredning och inte anser att han gjort uttalanden som skulle kunna tolkas som om han velat föregripa en polisutredning. I svar (bilaga A.5.5.3) anförs som svar på fråga om bl.a. syftet med det omtalade frukostmötet att bakgrunden till mötet var bl.a. att inkommit till Regeringskans- liet med en redovisning rörande tidiga insatser, vård och behandling av barn med uppgivenhetssymtom och att myndigheten i samband därmed gett ut ett s.k. meddelandeblad. En annan del i bakgrunden var uppgifter som framkommit vid ett möte i Rådet för flykting- och invandringsfrågor . På mötet redovisades bl.a. att utredde ett antal fall där det fanns misstankar om att barn med uppgiven- hetssymtom utsatts för övergrepp. Utöver och statssekreteraren , Social- departementet, deltog från sida statsrådet och statssekreteraren , . De myndighetsföreträdare som bjudits in till och deltog i mötet var generaldi- rektören , , den nationella samordnaren med utredningssekreteraren . Rikskriminalchefen var tillfrågad om att delta i mötet men hade förhinder. representerades i stället av en rotelchef och en krimi- nalinspektör. Som svar på frågan hur för egen del såg på frågan om anmälningsskyldighet såvitt avsåg behov av ingripande från social- nämnd anförs att vid frukostmötet fick kännedom om att det fanns misstankar om att asylsökande barn utsatts för vanvård. Han fick ingen information om vilka asylsökande barn som misstankarna om vanvård gällde eller var dessa barn fanns. Mot bakgrund härav gjorde Mor- gan inte någon anmälan enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). Däremot påtalade han vid mötet den anmälningsskyldighet som följer av 14 kap. 1 § andra stycket socialtjänstlagen och underströk vikten av att asylsökande barn som utsatts för vanvård får samma hjälp och stöd som alla andra barn som är utsatta för vanvård. 5 VISSA UTTALANDEN AV STATSRÅD I svar (bilaga A5.5.4) har förklarats att syn på rollfördelningen mellan regeringen och myndigheterna inte avviker från den syn på rollfördelningen som kommit till uttryck i bl.a. 11 kap. 7 § regeringsformen och att han är av den uppfattningen att var- ken regeringen eller annat samhällsorgan skall försöka påverka förvaltnings- myndigheter på ett sätt som strider mot gällande rätt, vilket inte heller skett. Utskottet har tidigare i olika sammanhang granskat uttalanden av statsråd. Utskottet har därvid konstaterat att statsråd i likhet med andra medborgare har rätt att göra uttalanden i olika sammanhang men att vissa särskilda hänsyn kan behöva tas. Sådana särskilda hänsyn kan avse att en rättsprocess pågår eller en polis- utredning har inletts. I dessa fall kan det finnas en risk för otillbörlig påverkan på myndigheterna. I den situation som uppstått efter polisanmälan fanns ett intresse av att som statsråd med ansvar för social- tjänstfrågor skulle ge kommentarer. Han hade givetvis ändå kunnat avstå från att uttala sig och borde i varje fall ha uttalat sig med större försiktighet. Granskningen föranleder inte något ytterligare uttalande av utskottet. 6.1 Regeringens utövande av utnämningsmakten vad gäller generaldirektörs- och ambassadörsposter I en anmälan till , bilaga A6.1.1, begärs att utskottet granskar regeringens utnämningar av generaldirektörer och ambassadörer . Särskilt bör utskottet, enligt anmälan, granska utnäm- ningarna av generaldirektör för respektive . I anmälan anförs att dessa och ytterligare ett par utnämningar skapar intrycket att regeringen frångår kraven i regeringsformen om att vid tillsättning av statlig tjänst avseende skall fästas endast vid sakliga grun- der, såsom förtjänst och skicklighet. Enligt 11 kap. 9 § regeringsformen (RF) tillsätts tjänst vid en domstol eller vid en förvaltningsmyndighet som lyder under regeringen av reger- ingen eller av en myndighet som regeringen bestämmer. Vid tillsättning av statlig tjänst skall avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom för- tjänst och skicklighet.