bet · GT01KrU14 · 2006-05-16 00:00:00 — Det kan tyckas vara ett ganska knepigt uppdrag, eftersom vi såg på siffrorna i statistiken att det är ganska många deltagare, och ganska många olika deltagare, som finns inom folkbildningen . Jag kommer i första hand att fokusera på folkhögskolan och dess betydelse i , som jag har varit deltagare i . Jag har alltså gått på i . I min rubrik finns två stora ord med, och det är demokrati och jämlikhet. Det är någonting som flera talare har berört . Det är två jättestora ord, och de kan vara väldigt svårfångade och svårdefinierade. Som sade alldeles , är demokrati och även jämlikhet ingenting som bara är, utan det är någonting som man måste göra aktivt. För att konkretisera det lite har jag punktat upp vad jag tänker på när jag hör ordet demokrati. Det är kritiskt tänkande, ifrågasättande, framtidstro eller framtidsutsikter och jämlikhet. Jämlikhet innehåller förståelse, skapande av en likvärdig utgångspunkt och självinsikt. Alla de här delarna är någonting som finns inom folkbildningen, och det är någonting som krävs för att ett samhälle ska fungera. Det är också någonting som sker gemensamt, ingenting som man kan göra själv. Folkhögskolorna har ju en vuxenutbildning, och en viktig del som jag själv vill trycka på är just de folkhögskolor där man kan läsa upp sin gymnasiekompetens. Jag tror att det är en väldigt viktig del i utbildningsväsendet i . Här ges möjligheter för deltagare som, av en eller annan anledning, inte har kunnat eller velat ta sig in i ordinarie utbildningsverksamhet. Här får man en andra chans, och också en chans som jag tror breddar ens möjligheter på väldigt många sätt, som tidigare talare har berört. Man utmanas alltså inte bara som människa utan också som samhällsmedborgare. Jag tror att folkhögskolor, och kanske framför allt rörelsefolkhögskolor - det är min erfarenhet - kan bidra till en vitalitet i samhället, just eftersom de bygger på ett engagemang. Det är engagerade människor som driver dessa skolor, som har en tanke med det som är djupt grundad i en människosyn och en samhällssyn. Jag tror att det är någonting som föder engagemang och aktivt deltagande. Jag tror att det är väldigt viktigt för de här två stora orden demokrati och jämlikhet. Ordföranden: , . Jag kan komplettera det där lite grann. Jag fick med posten ett brev från tre elever på en folkhögskola, och jag hann öppna det innan jag gick hit. Ninava skriver där: Folkhögskola betyder för mig kunskap. Alla kan få chans att gå i folkhögskola. I folkhögskolan kan man hitta gemenskap. En elev som har föredragit att vara anonym tar upp olika punkter: Det är öppet för alla. Det finns folk i skolan från olika länder. Det finns olika religioner i skolan. Vi träffar nya folk från nästan alla länder, och vi lär oss hur vi ska hantera i samhället, hur vi pratar och hur vi gör. , som är den tredje eleven, skriver i brevet: Det ger mig en ny chans att komma i gång att studera. Det ger mig mera kunskap så att jag kan studera vidare. Jag tycker att det var väldigt trevligt att få det här brevet nu i anslutning till den här förmiddagen. Klockan är 11, och jag vill uttrycka en uppskattning till föredragshållarna för att de har hållit tiderna. Det gör att vi har fått tid till en kaffepaus. i (s): Först vill jag tacka alla som har varit uppe och talat om folkbildningen utifrån olika perspektiv. Det har varit väldigt intressant att höra er olika syn på folkbildningens betydelse. Jag vill börja med att ställa en fråga till kanske och , men även andra som känner att de vill svara på den. Det gäller anslaget, som några av er har varit inne på. Hur ser ni på det? Ser ni någon risk? Vad för slags risk ser ni i så fall på samhällsutvecklingen och utifrån demokratiaspekten av att ge mindre anslag? Till exempel har sagt att man ska ge 300 miljoner mindre i anslag. Flera av er har varit inne på att vi behöver mer statliga anslag till folkbildningen. , tidigare statsråd: Jag tycker att det viktiga är att man utnyttjar de anslag man har. Det går att göra väldigt mycket med de anslag som utgår. Jag tycker också att det är viktigt att man har en viss balans mellan det staten ger och det landsting och kommuner ger. Man har i stort sett varit överens om regelsystemen. Självklart kan vi använda mer pengar än det här, men jag vill upprepa: Det viktiga är vad man gör med de ganska stora resurser som man ändå har. , tidigare statsråd: Det är angeläget för kulturutskottet att överväga vad synen på anslaget faktiskt är. Det är primärt ett strukturstöd, inte ett konsumtionsstöd. Det finns alltså många som utgår från att anslaget till Operan ska delas ut på varje individ som besöker Operan. Det är också ett strukturstöd. Folkbildningsstödet måste primärt ses som så. Vilka ekonomiska ramar som finns ska tidigare ministrar som alltid fick skäll för att ge för lite anslag kanske inte blanda sig i. , : Jag är också helt främmande för att ge mig in i en partipolitisk diskussion. Frågan är: Ser vi några risker? Ja, jag ser några sådana. Som sade här om folkhögskolan har vi en växande andel som har psykiska problem. Vi har ett väldigt stort söktryck. Det finns en risk med minskad lärartäthet. Det finns också en risk, när lärarlönerna i folkhögskolor ligger avsevärt lägre än lönerna i gymnasieskolan, att det blir problem långsiktigt att rekrytera till denna viktiga skolform. Motsvarande risk finns naturligtvis också när det gäller studieförbunden och den utglesning som varnade för, nedläggning av lokala kontor och så vidare. Men det svåraste, tror jag, är att när man blir mer och mer beroende av uppdragsutbildning åt olika riskerar folkbildningen som sådan att gröpas ur, den allmänna bildningsverksamheten. Det är oerhört viktigt att vi har ett ordentligt rejält stöd till folkbildningsverksamheten så att folkbildningen inte blir alltför beroende av uppdragsfinansiering. Det kommer i så fall att gå ut över just de grupper som behöver folkbildningen allra mest. , : sade att han är rädd för att staten kommer mer och mer att gå in i vad studieförbunden ska syssla med. Jag vill gärna understryka att det är de principiella riktlinjerna som man från statsmaktens sida har större anledning att ta ställning till. Det andra, som kom in på alldeles på slutet, som jag vill understryka gäller uppdragsverksamheten. När jag diskuterar exempelvis e-demokrati, som Utbildningsradion, video och sådant som vi förväntas verka för, är det pengar som vi förutsätter läggs vid sidan av folkbildningsanslaget. Då kan man acceptera det. Men om man ska in och säga att ni ska göra det och det och allt detta, då börjar det bli detaljstyrt. (): Jag ska inte gå in på några partipolitiska diskussioner heller, eftersom det är känt att vi har en lite annan inställning när det gäller just studieförbunden. Många av talarna som har varit uppe här hakade i varandra så att säga. Propositionen och de utredningar som kort sammanfattas i propositionen handlar trots allt om bristande jämställdhet och jakten på timmar och kronor till skillnad från kvalitet och innehåll. Det får kallas för kritik eller brister som finns inom folkbildningen. Jag tycker inte att någon har tagit upp det. var inne på och redovisade vad som händer inom folkhögskolorna och de nya grupper som kommer till, vilket är känt men tyvärr inte berörs så mycket i kulturutskottet. Jag vill få någon kommentar, och jag ställer frågan fritt här, vad gäller det bristande intresset, som det också står om, i kommuner och landsting. Vad beror det på? Man talar om att det borde bli bättre samarbete mellan studieförbunden. Hur kan man åstadkomma det? Ingen har varit inne på det heller. Man talar om könsperspektivet, etniska frågor, att det är väldigt homogent i toppen. Det har inte heller berörts. I propositionen pekar man på att kvalitetsarbetet måste utvecklas. Det här nämns rent allmänt men inte mer. Det handlar bara om mer pengar, mer resurser. Som var inne på är det rätt mycket pengar som går till folkbildning, komvux, bibliotek och annat. Ändå har man inte tagit upp det. Hur kan man få fler att nyttja det här och se till att inte så mycket av anslagen trots allt går till administration och annat, om man nu önskar att kommuner och lansting ska bli mer engagerade i detta? , förläggare: I den utredning som jag höll i finns det några konkreta förslag, framför allt om att börja samverka betydligt mer mellan studieförbunden. Det handlar till stor del om lokal samverkan. Vi har sett att många kommuner nu har allt färre studieförbund kvar som är lokalt aktiva. Ska det finnas en mångfald och möjligheter att nå många olika grupper och att erbjuda olika typer måste man, tror jag, hitta en samordning när det gäller både lokaler och administration. Kanske gäller det också marknadsföring. Ett stort problem var, upptäckte vi i vår enkät, att väldigt många faktiskt inte nåtts av information om att studieförbunden fanns, om att det fanns ett utbud. I stället vände man sig till dem som tidigare hade deltagit. , : I frågorna tas vissa brister upp. I fråga om de brister som finns dokumenterade och som väldigt mycket tagits upp från Sufo måste man också se att vissa konstateranden gäller sådant som folkhögskolevärlden själv sett och även redan startat olika utvecklingsarbeten i. Det finns alltså eftersläpningar och saker som går hand i hand. När det gäller de etniska grupperna finns det, tycker jag, en väldigt spännande diskussion om vad vi menar med att vi arbetar med etniska grupper. Från Rios sida kommer vi tillsammans med för folkhögskola mycket mera målmedvetet att arbeta med hur vi i faktisk verksamhet gestaltar vad vi menar med integration, antirasism eller vilket begrepp vi nu vill använda. Det ger helt andra möjligheter också för folkhögskolan att vara med i en samhällspolitisk debatt om vad vi menar med arbetet med etniska grupper. Rent numerärt ska vi komma ihåg att icke etniska svenskar finns på folkhögskolorna i stor utsträckning - av befolkningen - så grupperna finns. Frågan är hur man arbetar med dem och hur man utvecklar ett pedagogiskt arbete i politiskt syfte - vilket demokratin till syvende och sist handlar om. När det gäller jämställdheten kan jag inte med hedern i behåll säga att det är bra på folkhögskolorna. Naturligtvis måste man arbeta med hur maktkoncentrationen ser ut mellan könen och med, som jag sagt, hur det ser ut till innehåll och annat. Det är ett svårt, långt och mödosamt arbete som vi naturligtvis hoppas att det ska hända något med. Det kvalitetsarbete som där är upptaget och där det väl är mycket diskussioner om hur det ska genomföras ser jag kanske som det största problemet i propositionen. Där handlar det ju om att vi ska utvärdera en kvalitet: Hur lyckas vi med demokratin? Det är inte ett lätt uppdrag. Folkhögskolorna har haft diskussioner om det här, och det finns flera utvecklingsprojekt. Vi ser med tillförsikt på detta och tror att vi ska lösa det i den mån så svårgreppbara uppdrag kan lösas. : Landstingen jobbar väldigt väl tillsammans med folkhögskolor . Jag vet nog ingen verksamhet som har så låga OH-kostnader som folkhögskolorna. Ordföranden: nämndes här. Vi här vet vad det är. Men förhoppningsvis finns det ett antal andra än vi som lyssnar på utfrågningen. Därför vill jag förtydliga och säga att Sufo betyder Statens utvärdering av folkbildningen. Utvärderingen lades fram . , : När det gäller administrationskostnaderna tror jag att det i fråga om att administrera stödet till folkbildningen är ganska svårt att slå oss. Jämfört med annat stöd som går till utbildning och kulturverksamhet hävdar nog sig väl när det gäller administrationskostnaderna. Vi är kanske de som har de lägsta kostnaderna. , jag är inte alls säker på att kommunernas minskade intresse är ett stort problem. Visst är det ett stort problem att det beträffande vissa kommuner som ligger nära storstäderna där mycket statligt stöd går till kultur- och utbildningsverksamhet anses att för deras del kan stödet till studieförbunden helt slopas och att man kan besöka centra i stället. Jag skulle vilja säga att det finns ett mycket stort intresse i kommunvärlden för folkbildningen och att jag snarare ser det som ett problem att folkbildningens organisationer riskerar att koloniseras av den offentliga sektorn och statsmakten, av ansträngningarna att försöka styra in folkbildningsverksamhet enligt vad som är politiskt korrekt och av att det inte är ett stöd till den fria och självständiga verksamheten. Sedan varierar det enormt mycket mellan olika kommuner. Ta och dess hållning till folkhögskoleverksamhet. Det finns ett enormt positivt intresse. Det gäller också studieverksamheten i många kommuner. Generellt sett kan man inte säga att kommunernas intresse för folkbildningen är lågt. Frågan är: Vill vi ha en fri och frivillig folkbildningsverksamhet med en stark ställning för den civila sektorn, eller vill vi ha en politik som tvingar in folkbildningen i kommunernas och statens målsättningar för vad som för dagen är politiskt korrekt? Det är det som är problemet. , : Jag ska försöka svara på någon del av frågeställning när det gäller anslag, brister, behovoch sådant. Jag tror att också vi från studieförbundens sida har ett ansvar för att upprätthålla en dialog med såväl politiker som tjänstemän. Som ett led i det arbetet har vi genomfört ett antal dialogkonferenser till vilka vi har bjudit in tjänstemän och politiker för att diskutera detta. Till det positiva hör också att , som är närvarande här och som jobbar hos Kommuner och Landsting, är med och tar diskussioner runtom i landet. Det är klart att SKL inte kan styra och ställa i sådana här sammanhang, men det visar ändå att det finns ett intresse lokalt. I vissa fall har man försökt att inrätta lokala samrådsorgan just för att frågan ska finnas med på dagordningen så att vi får in den i budgetprocessen och så att man själv också ser nyttan med verksamheten. Det händer alltså en del, men det finns mycket mer att göra. Såväl vi som politiker och tjänstemän måste medverka till att dialogen hålls levande. , : Jag tycker att man kan lyfta fram vissa saker som väl är problematiska. Det mest påfallande och den enkla saken är ledningsstrukturen på folkhögskolorna. Till två tredjedelar är det äldre män. I en verksamhet som säger sig vara jämställd och verka för demokrati är det besynnerligt. En annan sak som väl också är något som internt måste hanteras gäller följande. Det finns liksom två sätt att avskaffa sig själv. Det ena är att det blir en fullt utvecklad uppdragsverksamhet - underleverantörer - och då finns det ingen folkbildning i detta, utan den som köper är den som bestämmer. Det ena problemet är alltså hur det kan hållas på en rimlig nivå så att det som ses som folkbildning kan fortleva. Vidare har man problemet med att hålla isär föreningsverksamhet och studieverksamhet. Det är ju också ett sätt att avskaffa sig själv om man inte kan hålla en rågång där. Som jag uppfattar detta är det här saker som folkbildningen själv måste hantera. Det är ju de själva som drabbas. Kan man inte upprätthålla sin legitimitet genom det inre arbetet förlorar man den. , tidigare statsråd: frågade om brister. Det är klart att man i alla verksamheter kan spåra ett antal brister. Jag skulle tro att jag har ordnat fler möten än de flesta av er; eftersom ni inte är så gamla har ni ännu inte hunnit med det. har jag - det kan jag ta gift på - haft fler misslyckade möten än någon av er här i lokalen. De flesta sammankomster är ju inte framgångsrika. Det betyder att man inte kan garantera att det man satsar på i folkbildningen alltid lyckas. är jag frivilligarbetare i i . visste alla att föreläsningar definitivt var passé. Ingen människa ville längre gå på en föreläsning. är sprängfullt av föreläsningar. Där har man använt statsbidrag för att våga sig på det. Ska man locka folk att komma till en föreläsning krävs det emellanåt en annons i som kostar . Man kan säga att det är en sorts allmänstöd till och att det borde räknas in i presstödet - samhället hänger ju ihop på så många olika sätt. verksamhet har, vågar jag hävda, varit explosivt framgångsrik och hade inte varit möjlig därest man inte haft den strukturbas som folkbildningsstödet har utgjort. Sådant som man inte lyckats med har den fördelen att det brukar självdö; det behöver inte dödshjälp. Ordföranden: Det finns lysande undantag. , som några av er säkert har besökt, är , tror jag, och har klarat sig genom dalar och höjder. lever den ett gott liv. (): Det var intressant att lyssna till föredragshållarna här. Om jag försöker sammanfatta mina intryck handlar det om identitet och fördjupning, om enhet och mångfald samt om att bevara ett arv men ändå gå vidare. Det är ju det som är utmaningen. Jag har läst en rapport som jag funnit ett stort intresse för, Javisst kan vi! Det handlar om ett utvecklingsprojekt i . Forskaren har samlat sina erfarenheter och slutsatser i just den rapporten. Jag skulle gärna vilja återge några rader: För att nå de människor som bäst behöver stöd måste folkbildningens aktörer, för att uttrycka sig krasst, i högre grad än resa sig från sina kontor och ge sig ut i de bostadsområden där utsatta och marginaliserade människor bor. föreslår en utökad samverkan mellan studieförbunden och nya arbetsmetoder. Jag tror att det är en alldeles nödvändig framtidsväg och vill därför fråga om några av folkbildningens aktörer systematiskt har utarbetat en strategi för detta. Det gäller alltså att samverka, inte att som enskild individ eller som ett litet eller stort studieförbund ta patent på de här frågorna. Där vill jag ha svar. , : Vad återgav står i en rapport som gjort med anledning av den verksamhet som varit i Holma och Kroksbäck i och som jag nämnt ett par ord om här. Den iakttagelse som du, , här återger tror jag är helt riktig. Jag tror att studieförbunden också måste arbeta betydligt mer långsiktigt med kvalitetsutveckling och med uppsökande verksamhet. Men man, som också påpekas i propositionen, riskerar att hamna i en situation där kvaliteten åsidosätts. Därför står det i regeringens bedömning att kvalitativa kriterier behöver tillföras de modeller för fördelning av statsbidrag som tillämpas på olika nivåer inom folkbildningen. Former för en fristående granskning av verksamheten bör introduceras. Med "kvalitet" menar jag att man inte bara får jaga timmar därför att då tappar man det tunga arbete som är det nödvändiga arbetet för att nå dem som så att säga fått minst. Det är den ena reflexionen. Den andra, mer personliga, reflexionen är att studieförbunden - det är dessa jag något kan uttala mig om - nog i större utsträckning har mycket att hämta genom ett mycket intimt arbete tillsammans med sina medlemsorganisationer. Studieförbunden är ju i stor utsträckning ett instrument för sina medlemmars folkbildningsverksamhet. Det kan vara inom , som representerar. Det kan också vara bland frireligiösa eller i , arbetarrörelsen, bondekooperationen etcetera. När det gäller medlemsorganisationernas kapacitet har vi samverkat alldeles för lite och utnyttjat den alldeles för lite; det är ett par lärdomar. Just det projekt som talar om hoppas jag att det går att fortsätta att arbeta med. Det sker utvärderingar, och hjälper till med det jobbet. Jag ber om ursäkt om det blev lite långrandigt. , förläggare: När vi gjorde utredningen - det är betänkandet lades fram, så det har hunnit rinna lite vatten under broarna - var det slående att vi när vi åkte runt i såg otroligt väldigt många goda exempel. Det gäller samtliga studieförbund och folkhögskolor; det finns fantastiskt goda exempel men man berättar inte om dem - ja, kanske internt inom det egna studieförbundet men inte för andra studieförbund. Ett av förslagen i vår utredning handlar om att upprätta en tipsbank. Jag vet inte om det gjorts något försök med det som gått, men jag hoppas verkligen att utbytet har blivit större därför att det finns så mycket kraft och idéer att hämta av varandra i detta och väldigt många goda exempel. , tidigare statsråd: Det finns ett fenomen i sammanhanget som möjligen ska uppmärksammas och som gäller frivilligarbetet. Allt folkbildningsarbete bygger på att det finns ett antal frivilliga som engagerar sig. Allt frivilligarbete utspelas i ett spann mellan å ena sidan uppoffringen och å andra sidan självtillfredsställelsen. Det är en fara om man inte inser att de som arbetar frivilligt också måste ha lite kul. Arbetarrörelsen gjorde en miss när vi kom med den första stora kulturpropositionen. Vi satsade på att uteslutande vända oss till dem som det var allra svårast att motivera. Mycket snabbt spred sig depressionen eftersom man så sällan vann framgångar. Diskussionen den gången handlade om att det bara var tandläkare som gick på teater, så det blev ett kulturpolitiskt mål att hindra tandläkare att gå på teater. Jag har aldrig riktigt kommit över det. Uppoffring är alltså nödvändigt ibland, men det finns också en fara. Vem tror ni förresten blir den bäste idrottsledaren? Är det han som säger att fotboll är så trist men ungdomar kanske inte super och slåss om de spelar fotboll så jag får väl uppoffra mig och spela fotboll med dem? Det laget kommer aldrig att göra några mål. Nej, det är den som är besatt av fotboll och som delar med sig av sitt intresse som blir framgångsrik. Man måste alltså våga uppmuntra självtillfredsställelsen i frivilligarbetet; det kan inte bara handla om uppoffring. Den stora faran med uppoffring ligger i att den ligger så snubblande nära förmynderskapet: ska jag som vet bättre hjälpa dig stackars människa som är underprivilegierad så att du får ett bättre liv. Det behöver du. Jag behöver inte det eftersom jag redan har det så bra. Allt förmynderskap är förnedrande även om förmyndaren är välvillig mot sina myndlingar. Detta är det viktigt att komma ihåg. Därför ska man inte blunda för att det är nödvändigt med öppenhet och tillåtelse när det gäller att de som jobbar frivilligt också får ha lite kul. Annars blir det ingenting av frivilligarbetet. Ordföranden: kan väl säga att det var ett visst "bett" i det svaret. , : Tre saker vill jag ta upp. Nya verksamheter tror jag skulle ha en betydligt större utvecklingspotential i hela folkbildningen om vi hittade ytterligare nya former, kanske ytterligare ett , för en självklar legitimitet, ett enkelt och självklart system och en tilltro till det demokratiska arbetet. är det ju så att vi någonstans måste bevisa vår legitimitet. Olika regler och system skapas för detta. Det är väldigt svårt att starta nya verksamheter till exempel för unga. Eller varför inte ta en manskurs? Du får inte deltagare första gången du gör detta utan kanske först femte gången. Men hur överlever du de fyra första gångerna? Systemen är inte skapade på det sättet. Att systemen inte är skapade på det sättet bygger också på att det inte finns en självklar tilltro till att våra anslag inte urholkas. Jag vill verkligen betona att det finns en samverkan i de här frågorna. När det gäller samarbete finns det två aspekter. Den ena är att vi inte får glömma att folkbildningen ska vara rörelseförankrad. Detta är ytterligare understruket i folkbildningspropositionen, vilket gläder oss från . Det betyder också att jag inte ska samarbeta med allt. Just att vi är olika folkhögskolor med olika rörelser och olika studieförbund med olika rörelser är i sig det första valet en deltagare ska göra. Om samarbetet eliminerar de demokratiska valen är det inte bra former. Däremot kan man samarbeta på andra sätt. Den andra aspekten gäller samarbete utanför folkbildningen, med andra aktörer. Inte heller får vi glömma att det finns en väldigt fin balansgång att ta hänsyn till och som handlar om att folkbildningen, vår typ av verksamhet, inte får bli "institutionaliserad" så att det bara sker inom statligt finansierad folkbildning, utan folkbildningens metoder ska användas på en mängd andra ställen, också utanför våra institutioner och inte nödvändigtvis i samarbete. Det är det som våra deltagare ska ta med sig, så att vi liksom får alla cirklarna på vattnet.