bet · GT01LU33 · 2006-06-02 00:00:00 — Motionärerna anser att en bestämmelse som upphäver diskriminerande avtalsvillkor bör inlemmas i den nya försäkringsavtalslagen, att en bestämmelse som motverkar diskriminering bör inlemmas i försäkringsavtalslagen och att när en potentiell försäkringsgivare, till sjuk- eller livförsäkring, kräver en journalkopia från kundens befintliga försäkringsbolag skall försäkringstagaren få en kopia skickad till sig med uppgift om vem som har fått ut uppgiften. Yrkanden som motsvarar den första delen i motionsförslaget, vilket tar sikte på överfallsskyddet i hemförsäkringar, behandlades av utskottet i betänkande 2005/06:LU14 Ersättningsrättsliga frågor. Utskottet hade erfarit från att man avser att göra en översyn av den aktuella frågan om överfallsskyddet i hemförsäkringar. I samma betänkande behandlade utskottet även frågan om könsneutrala . Utskottet ansåg bl.a. att diskriminering i fråga om försäkringstjänster är oacceptabelt. Av en då lämnad redogörelse framgick att regeringen inte heller har någon annan uppfattning. Enligt vad utskottet erfarit var dock frågan om införande av ett förbud mot könsdiskriminerande försäkringar föremål för beredning inom . Utskottet ansåg att resultatet av det pågående beredningsarbetet inte borde föregripas genom någon åtgärd från . Även förslag liknande den tredje fråga som motionärerna tar upp behandlades i betänkande /06:LU14. Utskottet antecknade bl.a. att i departementspromemorian Försäkringsbolags tillgång till patientjournaler (Ds 2005:13) har gjorts en analys rörande bolagens tillgång till journalerna. Utredningen anser sammantaget att försäkringsbolagens möjligheter att med stöd av fullmakt begära in kompletta patientjournaler direkt från hälso- och sjukvården bör begränsas. Enligt uppgift från hade departementspromemorian varit föremål för remissbehandling, och den bereddes inom departementet. Utskottet fann att resultatet av det pågående beredningsarbetet inte borde föregripas genom någon åtgärd från sida. De aktuella motionsyrkandena avstyrktes, och kammaren följde utskottet. Utskottet är inte berett att på de skäl som anförs i motionen frångå de bedömningar som innevarande år gjordes i betänkande 2005/06:LU14. Utskottet avstyrker motion L21 yrkande 5. Utskottets förslag i korthet avslår fem motionsyrkanden om e-handel. Jämför reservationerna 27 (fp) och 28 (c). m.fl. (c) lämnar i motion L21 ett förslag till tillkännagivande om elektronisk handel (yrkande 4). Motionärerna anför bl.a. att den gränsöverskridande elektroniska handeln bör omfattas av ett bra skydd för konsumenterna. Även m.fl. (s) anser i motion L391 bl.a. att det finns skäl att se över konsumentskyddet. De begär därför ett tillkännagivande om behovet av trygghet vid elektronisk handel. m.fl. (fp) lämnar i motion T500 ett flertal förslag till tillkännagivanden. I det första förslaget förespråkas ett fungerande regelverk internationellt för e-handel (yrkande 2). Ett annat förslag förespråkar ett bättre konsumentstöd på IT-området (yrkande 11). Slutligen innehåller motionen ett förslag till tillkännagivande som avser förutsättningarna för den elektroniska handeln vad gäller bl.a. behovet av lagstiftning som främjar digitala signaturer och kryptering (yrkande 3). Regeringen redovisar att Europeiska kommissionen har initierat en översyn av för elektroniska kommunikationer, där också konsumentrelaterade problem berörs. har framfört till kommissionen att utgångspunkten i den nya regleringen bör vara att den skall bidra till ett hållbart informationssamhälle för alla. Vidare pekar regeringen på att i betänkandet Konsumentskydd vid modemkapningar (SOU 2005:20) föreslår utredaren en särskild lag med civilrättslig reglering av användning av s.k. dialler - uppringningsprogram som laddas ned på en dator, ändrar dess fjärranslutning och utan användarens godkännande ringer upp ett nytt nummer - samt ändringar i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation med krav på teleoperatören att erbjuda konsumenter kreditspärr och möjligheten att spärra vissa nummer eller nummerserier. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . Regeringens avsikt är att överlämna en proposition till . Utskottet avstyrkte ett antal förslag på området i betänkande 2004/05:LU8. Utskottet kunde inte finna annat än att det rådde en bred samsyn vad gäller vikten av ett gott konsumentskydd vid elektronisk handel. Vidare kunde utskottet inte dra annan slutsats än att inriktningen av regeringens arbete vad gäller utformningen av det internationella regelverket på området låg väl i linje med ett då aktuellt motionsönskemål som motsvarar förslaget i motion T500 yrkande 2. Någon åtgärd från sida med anledning av motionsyrkandet var inte påkallad. Vad regeringen nu redovisat får anses innebära att frågorna om konsumentskydd och ett fungerande internationellt regelverk för e-handel har förts framåt på ett sätt som motsvarar motionärernas önskemål. Utskottet förutsätter vidare att det behov av lagstiftning som främjar digitala signaturer och kryptering beaktas i det arbete som bedrivs inom området. Utskottet kan för sin del inte se att motionsförslagen fordrar någon åtgärd. Utskottet avstyrker med det sagda förslagen i motionerna L21 yrkande 4, L391 och T500 yrkandena 2, 3 och 11. Utskottets förslag i korthet avslår tre motionsyrkanden om tvistlösning utom domstol. Jämför reservation 29 (m, fp, kd, c). m.fl. (m) anför i motion L18 att regeringen numera har en positiv inställning till olika tvistlösningsalternativ. Det arbetet borde enligt motionärerna föras vidare genom att regeringen tillsätter en utredning som ser över hur möjligheterna till alternativ tvistlösning kan breddas. Motionärerna lämnar därför ett förslag till tillkännagivande om en utredning med syfte att öka möjligheterna till alternativ tvistlösning (yrkande 3). Ett liknande förslag finns också i motion L22 av m.fl. (fp) (yrkande 9). Motionärerna välkomnar att regeringen vill se över formerna för tvistlösning i men tillägger att i det sammanhanget bör också andra, privata och/eller branschvisa tvistlösningsorgan inkluderas i utredningens uppdrag. m.fl. (fp) förespråkar i motion L290 ett tillkännagivande om tvistlösning utom domstol vid gränsöverskridande handel (yrkande 8). Motionärerna anser bl.a. att det också vid gränsöverskridande handel behövs enkla och smidiga alternativ till domstol. De vill därför uppmuntra det arbete som pågår inom EU med att utveckla system för alternativ tvistlösning i konsumentfrågor. Europeiska gemenskapernas kommission (kommissionen) har uppmärksammat behovet av alternativ tvistlösning. Kommissionen lade fram en grönbok om alternativa system för tvistlösning inom civil- och handelsrätt, KOM(2002) 196 slutlig. Syftet med grönboken var att inleda en bred remissrunda om alternativ tvistlösning inom civilrätten. Kommissionen har därefter lagt fram ett förslag till direktiv om vissa aspekter på medling i civilrättsliga tvister, KOM(2004) 718 slutlig. Direktivförslagets huvudsakliga syfte är att förbättra tillgången till tvistlösning genom att uppmuntra användandet av medling och genom att skapa ett bra samspel mellan medling och sedvanliga domstolsförfaranden. Förslaget behandlas nu i . Det kan här även nämnas att det inom EU finns olika nätverk för att hjälpa konsumenter att snabbt och effektivt lösa tvister så att långdragna och dyra domstolsprocesser kan undvikas. är kontaktpunkt för information om nationella alternativa tvistlösningsorgan som är godkända i medlemsländerna. FIN-NET är ett särskilt nätverk för lösning av tvister om gränsöverskridande finansiella tjänster. Ett tredje nätverk, Solvit, finns för att hjälpa privatpersoner som stöter på problem på den inre marknaden. I sammanhanget finns det även skäl att erinra om det arbete som bedrivs inom utredningen former för tvistlösning vid tingsrätt (Ju 2005:06). Utredningen har till uppgift att bl.a. belysa förutsättningarna för ett alternativt tingsrättsförfarande för tvistemål. Uppdraget skall redovisas . Enligt regeringen bör de begränsningar som finns när det gäller uppgifter och arbetsformer ses över i syfte att uppnå en utomrättslig tvistlösning som är mer tillgänglig för konsumenterna. I översynen bör beaktandet av tillgången till alternativa tvistlösningsorgan ingå. Regeringen anför vidare att ett grundläggande krav för utomrättsliga tvistlösningsinstitut, vare sig ett sådant är arrangerat av staten eller av någon annan aktör, bör vara att det följer den av Europeiska kommissionen utfärdade rekommendationen om principer som skall tillämpas på de instanser som är ansvariga för förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol (98/257/EG). Regeringen avser att undersöka vilka organ som uppfyller kommissionens krav för utomrättslig tvistlösning och, om branschorganen så önskar, anmäla dessa hos kommissionen. Genom att öka antalet prövningsnämnder som följer kommissionens rekommendation ökar också tillgången till godtagbara tvistlösningsmekanismer för konsumenterna. En utveckling där näringslivets egna tvistlösande organ uppfyller Europeiska kommissionens rekommendationer bör enligt regeringen uppmuntras. Enligt utskottets mening innebär det på området pågående arbetet tillsammans med de av regeringen redovisade intentionerna att det som motionärerna efterlyser i det väsentliga kan förväntas komma att bli tillgodosett inom en inte alltför avlägsen framtid. Enligt utskottets mening torde därför någon åtgärd från sida inte vara erforderlig. Med det sagda avstyrker utskottet förslagen i motionerna L18 yrkande 3, L22 yrkande 9 och L290 yrkande 8. Betalning av marknadsstörningsavgift enligt marknadsföringslagen Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450). Regeringen föreslår att det i marknadsföringslagen införs bestämmelser om betalning av marknadsstörningsavgift som innebär att Kammarkollegiet får ansvaret för att hantera inbetalning och eventuell indrivning av utdömda avgifter. Förslaget innebär även att det införs en möjlighet för domstolen att besluta om att betalning av avgiften får ske senare än efter det att domen vunnit laga kraft. Lagändringarna är avsedda att träda i kraft och vara tillämpliga på domar som vunnit laga kraft denna dag eller . Skälet till förslaget är att marknadsföringslagen (1995:450), såsom påtalat i en skrivelse till regeringen, saknar reglering av till vilken myndighet som marknadsstörningsavgiften skall betalas. Regeringen konstaterar att frånvaron av regler om betalning av marknadsstörningsavgift innebär att avgifterna inte betalas. Regeringen anser därför att det bör införas bestämmelser om när och till vem marknadsstörningsavgift skall betalas, liksom vad som skall iakttas om avgiften inte betalas inom rätt tid. Regeringens förslag har i denna del inte föranlett något motionsyrkande, och utskottet har inte något att erinra mot det lagförslag som regeringen lagt fram. Propositionen har dock inte överlämnats till i sådan tid att förslaget kan träda i kraft . Utskottet föreslår att , med ett till framflyttat ikraftträdande, antar regeringens lagförslag. medverkan i vissa tvister Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1997:379) om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister och avslår de två motstående motionsförslagen. Jämför reservationerna 30 (m) och 31 (fp, c). Lagen (1997:379) om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister (försökslagen) tillämpas på tvister mellan konsumenter och näringsidkare och innebär att () har möjlighet att företräda konsumenten som ombud vid allmän domstol och vid kronofogdemyndighet. Försöksverksamheten är begränsad till tvister som gäller finansiella tjänster. Biträde får lämnas endast om tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller om det annars finns särskilda skäl för det. Sådana skäl är t.ex. att tvisten är av betydelse för en större grupp konsumenter. Syftet med lagen är följaktligen att främja prejudikatbildningen på konsumentområdet. Regeringen föreslår att i en tvist mellan en konsument och en näringsidkare skall KO få biträda konsumenten som ombud, om tvisten är av betydelse för rättstillämpningen eller om det annars finns ett allmänt konsumentintresse av att tvisten prövas. Förslaget innebär en utvidgning av lagens tillämpningsområde samt ett tydliggörande av i vilka fall, vid sidan om situationen där tvisten är av betydelse för rättstillämpningen, som KO kan medverka som ombud med stöd av lagen. I övrigt innebär inte förslaget någon ändring i förhållande till nuvarande ordning. Försöksverksamheten har varit begränsad till tvister som gäller finansiella tjänster. Genom förslaget utvidgas lagen till att gälla även andra sakområden, utan inskränkning. Detta möjliggör ingripanden på områden där konsumentproblem uppstår . Särskilt på regelreformerade marknader torde enligt regeringens bedömning lagen kunna bli ett instrument av betydelse för rättstillämpningen. Då lagen om grupprättegång gäller utan begränsning till något speciellt sakområde innebär förslaget att KO ges ett alternativ till grupptalan även i fall som inte rör finansiella tjänster och där prövning genom enskild tvist är ett lämpligare tillvägagångssätt. Vidare innebär förslaget att giltighetstiden för lagen förlängs från utgången av 2006 till utgången av 2011. Med anledning av de ändringar som föreslås genomföras i lagens tillämpningsområde gör regeringen bedömningen att lagen bör fortsätta att vara av försökskaraktär. Försökstiden för en förlängd lag med utvidgat tillämpningsområde bör inte vara för kort. kan enligt regeringens mening erfarenheter vinnas som ger ett relevant underlag för en utvärdering som kan inledas innan försöksverksamhetens slut. Att redan nu inleda en utvärdering är för . m.fl. (m) motsätter sig i motion L18 såväl den föreslagna utvidgningen som förlängningen och anför bl.a. att det knappast är förtroendeingivande att regeringen lägger fram lagförslag som skall gälla på försök. Motionärerna lämnar ett förslag till tillkännagivande i enlighet med detta (yrkande 2). m.fl. (fp) anser i motion L22 att utvidgningen bör genomföras och att lagen bör permanentas. Motionärerna föreslår därför att skall bifalla regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1997:379) om försöksverksamhet avseende medverkan av i vissa tvister med den ändringen att orden "och gäller till utgången av december månad 2011" utgår ur övergångsbestämmelserna (yrkande 8). Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag till utvidgning av lagens tillämpningsområde och anser liksom regeringen också att dessa ändringar av lagens tillämpningsområde motiverar att lagen fortsätter att vara av försökskaraktär. Även i övrigt ställer sig utskottet bakom förslaget. bör därför anta lagförslaget och avslå förslagen i motionerna L18 yrkande 2 och L22 yrkande 8. Utskottets förslag i korthet tillkännager för regeringen som sin mening att frågan om behörighetskraven för skall utredas. Jämför reservation 32 (m, fp, c). är en central förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor med huvudansvar för att genomföra den statliga konsumentpolitiken. Enligt 5 § förordningen (1995:868) med instruktion för skall verkets generaldirektör vara konsumentombudsman (KO). I 11 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. föreskrivs att KO utses av regeringen och skall vara jurist. Detta innebär att endast jurister kan komma i fråga för befattningen som generaldirektör för . I motion L23 av m.fl. (s, v) föreslås att kravet i lagen om marknadsdomstol m.m. på att KO, tillika generaldirektör, skall vara jurist tas bort. Motionärerna anför att kravet på att KO skall vara jurist har motiverats av att KO:s uppgifter i stor utsträckning är av kvalificerad juridisk natur. Utvecklingen har dock visat att KO-funktionen i viss utsträckning kan sägas ha blivit en formalitet. KO har visserligen det yttersta ansvaret för KO-funktionens rättsliga ingripanden men agerar sällan personligen. I stället är det ställföreträdande KO och byråchefer vid som självständigt handlägger de rättsliga ingripanden som ankommer på KO-funktionen. nuvarande och kommande uppgift som central konsumentmyndighet är inte heller begränsad till det rättsliga området. Uppgiften är i stället i hög grad inriktad på att tillvarata konsumenternas intressen på ett generellt plan genom förhandlingar, information och annan verksamhet. Mot denna bakgrund är kravet på att KO skall vara jurist inte motiverat. Genom att ta bort kravet på att KO skall vara jurist kan framtida generaldirektörer rekryteras bland en bredare krets av kvalificerade ledare. I motionen begärs ett tillkännagivande om vad som sålunda anförts. Utskottet beslutade att motionen skulle bli föremål för remissbehandling. Remissyttranden har avgetts av , , , , , (), , Akademikers () och . anser att den beredning som skett inte ger ett tillfredsställande underlag för att ta ställning till den föreslagna lagändringen och avstyrker därför förslaget. anför att man inte finner att de av motionärerna angivna motiven för att kravet på att KO skall vara jurist bör föranleda någon ändring i tidigare ställningstagande och avstyrker därför förslaget. anför, med hänvisning till att det ankommer på KO att i olika sammanhang föra talan vid domstol samt att i viss utsträckning meddela förelägganden och ålägganden, att lagkravet på juristkompetens bör kvarstå. har från de synpunkter som domstolen har att beakta inte något att erinra mot motionsförslaget. framhåller att KO:s uppgifter innebär att göra juridiska bedömningar av rättsläget samt att inte bara föra talan i processer för konsumentkollektivet utan också för enskilda konsumenter, som grupper eller individuellt, för att utveckla rättpraxis på konsumentskyddsområdet. Enligt verket skulle ett borttagande av kravet på juristkompetens leda till en klar försvagning av möjligheten att hävda konsumenternas intressen genom KO-funktionen. förordar därför i första hand att motionen avstyrks. Verket anför vidare att ett alternativ till motionsförslaget skulle kunna vara att personalunionen av generaldirektör och KO upplöses, så att blir en egen funktion inom myndigheten underställd generaldirektören. Även detta alternativ innebär dock enligt verket att juristkravet för bör bibehållas. () ifrågasätterlämpligheten och rimligheten av att förena befattningen som KO med befattningen som generaldirektör och chef för och anser att övervägande skäl talar för att funktionerna bör skiljas åt, som KO-funktionen liksom nu administrativt bör finnas inrymd i . Om en sådan lösning inte kommer i fråga har del inte någon erinran mot att det formella behörighetskravet på att KO skall vara jurist tas bort. Uppdraget som myndighetschef är enligt nämndens mening betydligt mer vidsträckt än uppgiften som KO och kräver en kompetens och erfarenheter som inte nödvändigtvis följer med den som kvalificerade jurister besitter. Den rättsliga kompetens som krävs för att utöva KO-funktionen kan, anser nämnden, tryggas genom att man ser till att ställföreträdande KO och byråcheferna på har den nödvändiga kompetensen. anser att underlaget inte är tillräckligt för att kunna ta ställning i frågan. Akademikers () motsätter sig en förändring av samma skäl som och tillägger att kravet på juridisk kompetens är av yttersta vikt för rättssäkerheten. har ingen erinran mot förslaget. Utskottet beslutade att också inhämta Lagrådets yttrande över motionen. I yttrandet konstaterar att KO:s juridiska uppgifter utökats, bl.a. KO:s direkta medverkan i enskilda konsumenters rättstvister. Skälen för att KO skall vara jurist har inte försvagats, och vid ett bifall till det i förevarande proposition framlagda lagförslaget är det naturligt att kräva att hon eller han skall vara jurist. Lagrådet avstyrker därför motionens förslag. Vidare anför Lagrådet följande. "gäller den ordningen att generaldirektören i tillika är konsumentombudsman. Detta medför alltså att generaldirektören måste vara jurist. Om det bedöms angeläget att generaldirektör inte skall vara jurist - t.ex. därför att verket, till skillnad från KO-funktionen, står inför nya och vidgade arbetsuppgifter som inte har juridisk karaktär - kan en lösning vara att skilja befattningarna åt och ge konsumentombudsmannen en självständig ställning. Som framhåller i sitt yttrande till lagutskottet över motionsförslaget är det dock en styrka för generaldirektören att vara KO. Det finns under alla omständigheter inte något beredningsunderlag för ett beslut om uppdelning skall kunna tillstyrkas." inrättades för att svara för tillsynen av lagstiftningen om otillbörlig marknadsföring och oskäliga avtalsvillkor. Den marknadsrättsliga lagstiftningen och systemet för övervakning inom konsumentområdet, med en ombudsman som för talan om förbud eller andra åtgärder inför , byggdes upp enligt förebild från konkurrensbegränsningsområdet. Vid inrättandet av ansågs det nödvändigt att ombudsmannen hade juridisk utbildning och goda allmänna ekonomiska kunskaper. Vidare ansågs det att ombudsmannen måste ha en särskild insikt i marknadsföringsfrågor. Därutöver förutsattes att till ämbetet inte skulle komma att utses andra personer än sådana som fyller mycket höga krav på allmänna juridiska kvalifikationer. Det syntes dock inte lämpligt att också ställa upp krav på domarerfarenhet som ett oeftergivligt behörighetsvillkor. När och KO slogs samman förenades befattningen som ombudsman med befattningen som verkschef för det utvidgade . Vid sekretariatet handläggs de formella rättsliga ingripandena, exempelvis stämningsansökningar och vitesförelägganden. Ställföreträdande KO, tillika chef för , och byråchefer vid sekretariatet handlägger självständigt de rättsliga ingripanden som ankommer på KO-funktionen. Efter en närmare analys av vad som anförts och framkommit i frågan om kompetenskraven för KO kan lagutskottet inte komma till någon annan slutsats än att tiden nu måste anses mogen för en förnyad prövning om den nuvarande ordningen för utseende av ledningen av och en särskilt inrättad KO-funktion är ändamålsenlig. Kombinationen av en i huvudsak självständig rättslig KO-funktion med uppgiften att vara chef för en förvaltningsmyndighet med ett betydligt vidare verksamhetsområde, också utanför det rättsliga området, är - som också påpekat i sitt remissvar - unik i . Som framhålls i motionen och i några av remissyttrandena kan den nuvarande ordningen med juristkrav på KO synas väl formalistisk, och med nu 30-åriga erfarenheter av den nuvarande ordningen måste det, såvitt utskottet kan bedöma, finnas skäl att pröva andra ordningar för ledning. Utskottet är emellertid inte berett att inom ramen för förevarande ärende ta ställning till hur en eventuell framtida ordning skall utformas. Det får i stället ankomma på regeringen att låta utreda frågan och därefter återkomma till . I sammanhanget bör även de alternativ som förts fram från bl.a. , och Lagrådet belysas ytterligare. Vad utskottet sålunda anfört bör , med bifall till motion L23, som sin mening ge regeringen till känna. Principiella och övergripande frågor, punkt 1 (m, fp, kd, c) av (), (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:L18 yrkande 1, 2005/06:L21 yrkande 1, 2005/06:L290 yrkande 1, 2005/06:L310 yrkande 1 och 2005/06:L319 yrkande 1. Konsumentmakt och valfrihet är mål som bara kan tillgodoses inom ramen för marknadsekonomin. En väl fungerande marknad är den bästa förutsättningen för att tillgodose konsumenternas önskemål om bra produkter till låga priser med god service. Den enskilda individen skall kunna göra sitt val och tryggt kunna förlita sig på sin egen kunskap, sunda lagar och en lyhörd och ansvarstagande marknad som stöd. Konsumentpolitik måste också ge konsumenten möjlighet att välja sunda och säkra varor och tjänster.