bet · GT01KU34 · 2006-05-18 00:00:00 — Utskotten har återkommande vänt sig mot att tillkännagivanden med begäran om regeringsförslag slutredovisats med hänvisning till att frågan blivit föremål för utredning. En vanlig kritik har också varit att behandlingen av tillkännagivanden dröjt. En genomgång av årliga betänkanden om regeringens redogörelse visar följande. underströk (KU:s mem. 1967:34) vikten av att de synpunkter och önskemål som kommer till uttryck i skrivelser blir noga beaktade och görs till föremål för åtgärder utan onödiga dröjsmål. Ett antal fall där det kunde ifrågasättas om viljeyttringar blivit vederbörligen beaktade hade varit föremål för särskild överläggning. granskade regeringens redovisning av åtgärder som vidtagits med anledning av skrivelser (KU:s mem. 1968:15) i anslutning till granskningen av statsrådsprotokollen. Ett antal fall där det kunnat ifrågasättas om viljeyttringar blivit vederbörligen beaktade hade blivit föremål för särskild överläggning. Åtta av dem var förtecknade i en bilaga, varav framgick att de aktuella riksdagsskrivelserna redovisats som slutbehandlade utan att åtgärder vidtagits i enlighet med ställningstaganden. I flera fall hade riksdagsskrivelser redovisats som slutbehandlade med hänvisning till utredning trots att både utredning och förslag begärts från sida. konstaterade (KU:s mem. 1969:18) att regleringsbrev expedierats alltför sent. KU1971:34) granskade i samband med granskningen av statsrådens ämbetsutövning och regeringsärendenas handläggning åter de åtgärder Kungl. Maj:t vidtagit i anledning av skrivelser. Ett antal fall där det kunnat ifrågasättas om viljeyttringar blivit vederbörligen beaktade, hade blivit föremål för särskild överläggning men inte föranlett något särskilt uttalande av utskottet. Denna formulering återkom granskningsbetänkande (bet. gjorde vissa ärenden till föremål för mer ingående studium (bet. Det hade gjorts gällande att Kungl. Maj:t genom att ej uttryckligen uppdra åt en utredning att ge sitt arbete den inriktning som begärts av skulle ha åsidosätt en viktig princip i det parlamentariska systemet. Utskottet erinrade om att det i flera sammanhang framhållit vikten av att Kungl. Maj:t respekterade viljeyttringar och i möjligaste mån effektuerade utredningsönskemål från . Arbetet inom offentliga utredningar betraktades enligt utskottet traditionellt som ett led i beredandet av regeringsärendena. Ett utredningsbetänkande syftar som regel till att efter remissbehandling utgöra underlag för en proposition till . Den slutliga prövningen är i sådana ärenden förbehållen . På regeringen ankommer det att under parlamentariskt ansvar bereda ärendet i den utsträckning som erfordras. Riksdagsuttalanden om en viss inriktning av arbetet i pågående utredning fick därför enligt utskottet självfallet inte leda till att de frågor regeringen anser bör prövas inte blir utredda. Följaktligen måste alltid regeringen ha möjlighet att låta utredningen pröva alla de synpunkter som regeringen själv bedömer som nödvändiga för att kunna bedriva sitt propositionsarbete. önskemål hade alltså enligt utskottet blivit tillbörligt beaktade. granskade (bet. KU1974:22) särskilt regeringens åtgärder med anledning av ett par riksdagsskrivelser och fann att riksdagsbesluten tillbörligen beaktats. redovisades 128 riksdagsskrivelser som obehandlade vid slutet av , varav 66 var äldre än (bet. 1975:12 s. 26). Utskottet gjorde uttalanden i fråga om vissa ärenden. I ett fall som gällde prövning av behovet av särskilda regler för extraordinära situationer hade regeringen redovisat riksdagsskrivelsen som slutbehandlad medan utskottet förutsatte att regeringen skulle låta föranstalta om en översyn i syfte att åstadkomma så klara handlingslinjer som möjligt att användas i händelse av en nödsituation. När det gällde ett tillkännagivande till regeringen med krav på tillsättandet av en parlamentarisk besparingsutredning hänvisade utskottet till att regeringen beslutat om utredningen och fann att riksdagsbeslutet därigenom blivit tillbörligen beaktat. I en reservation (c, m, fp) ansågs att riksdagsbeslutet inte tillbörligen beaktats i direktiven och pekades på den ovanligt långa tidsutdräkten - 7 månader. I ett annat fall hänvisade regeringen till att 1974 fattat två mot varandra stridande beslut beträffande tilläggsdirektiv om indexreglering av skattesystemet och därför inte hade uttalat någon deciderad uppfattning i frågan. Någon utredning var under dessa förhållanden inte påkallad. Utskottet fann inte anledning att göra något särskilt uttalande i frågan. I ett par andra särskilt redovisade fall fann utskottet att regeringens åtgärder var förenliga med tillkännagivande. /76 redovisades 108 skrivelser som obehandlade vid slutet av , varav 62 riksdagsskrivelser som äldre än (bet. KU 1975/76:50 s. 31). Utskottet tog särskilt upp två tillkännagivanden. Det ena gällde kollektivanslutningen till politiska partier, en fråga som enligt utskottet borde lösas genom opinionsbildning. Utskottet kunde från konstitutionell synpunkt inte finna att regeringen åsidosatt de aktuella riksdagsbesluten. I en reservation (m) hänvisades till att bl.a. statsministern gjort uttalanden av innebörd att några åtgärder inte skulle vidtas med anledning riksdagsbeslutet. Enligt reservationen borde statsministern ha verkat för att viljeyttring beaktades. Det andra tillkännagivandet var och gällde att tillståndsplikt enligt miljöskyddslagen borde införas beträffande flygplatser och vägar som kan medföra miljöstörningar av väsentlig betydelse. Utskottet hänvisade till att regeringen skulle tillsätta en utredning och fann inte anledning att göra något ytterligare uttalande angående ärendets handläggning. I en reservation (c, m, fp) ansågs att den långa tidsutdräkten inte var godtagbar. /77 redovisades 141 skrivelser (bet. KU 1976/77:44 s. 24) som obehandlade . Utskottet gjorde en jämförelse mellan av godkända uttalanden i förra årets granskningsbetänkande med vidtagna åtgärder av regeringen och inom . Utskottet fann att uttalandena hade beaktats. /78 redovisades 148 skrivelser som obehandlade vid slutet av , varav 77 som äldre än (bet. KU 1977/78:35 s. 15). Utskottet tog särskilt upp frågan om behovet av särskilda regler för regeringens handlande i nödsituationer. Frågan hade berörts i föregående års granskning. Utskottet hänvisade till att övervägt frågan och funnit att gällande regler var tillräckliga. Utskottet ifrågasatte inte den bedömningen men förutsatte att regeringen fortlöpande ägnade uppmärksamhet åt frågan. /79 redovisades 157 riksdagsskrivelser som obehandlade (bet. KU 1978/79:30 s. 13). /80 redovisades 150 riksdagsskrivelser som inte slutbehandlade , varav 79 kommit till regeringen eller tidigare(bet. KU 1979/80:50 s. 28). Utskottet granskade vissa icke slutbehandlade frågor och kunde inte finna att den tid som förflutit i de aktuella fallen var för lång. Allmänt sett ville utskottet betona att vad som kunde anses vara lång behandlingstid varierade beroende på olika omständigheter såsom skrivelsens innehåll, dess samband med vidtagna och planerade åtgärder från regeringens sida m.m. Enligt utskottet var det självfallet angeläget att riksdagsskrivelser handlades så skyndsamt som dessa omständigheter gav anledning till. Inom utskottet hade gjorts gällande att regeringen inte tagit tillräcklig hänsyn till beslut. Beträffande två av dessa fall - begäran att frågan om tillfälle för organisationer att yttra sig i bl.a. mål om könsdiskriminering borde övervägas och uttalande om inrättande av nationella utvecklingsbolag - noterade utskottet att regeringen kommit till en annan slutsats än . Regeringen hade förelagt sin uppfattning i en proposition och på så sätt erbjudit tillfälle att ta upp frågan på nytt. Beträffande övriga fall där bristande överensstämmelse mellan och regeringens beslut påståtts föreligga kunde utskottet inte finna annat än att beslut blivit i tillräcklig utsträckning beaktat. I en s-reservation framhölls följande: Utskottet vill först erinra om de parlamentariska förutsättningar som gällde /. Efter den första trepartiregeringens avgång kunde borgerliga majoritet inte enas om ett regeringsalternativ. Den folkpartiregering som bildades stöddes endast av 39 av ledamöter. Det förutsattes därför att nödvändiga majoriteter i fick skapas från fall till fall. Det utmärkande för en parlamentarisk demokrati är under normala förhållanden att politisk samstämmighet råder mellan en majoritet i parlamentet och regeringen. Denna grundläggande förutsättning var som framgått inte uppfylld . Därmed kunde inte heller regeringen göra anspråk på att spela den ledande roll som en regering normalt har i en parlamentarisk demokrati. I stället gick denna roll över till . Regeringens uppgift borde i detta läge enbart ha blivit att lojalt verkställa de beslut som fattat och som i många fall också initierats där. Även den borgerliga trepartiregering som tillkom efter valet borde ha respekterat de av fattade besluten. I ett annat ärende konstaterade utskottet att inte mindre än 22 månader förflutit mellan riksdags- och regeringsbeslut. Utskottet hade visserligen förståelse för synpunkt att det funnits en avsikt att ha med frågan i ett utredningsdirektiv men att så inte blivit fallet, men framhöll att denna tämligen begränsade utredningsfråga borde ha handlagts med större skyndsamhet. I en reservation (fp) redovisades orsakerna till tidsutdräkten och förordades att utskottets granskning av frågan inte skulle föranleda någon erinran. /81 redovisades 175 riksdagsskrivelser som inte slutbehandlade (bet. KU 1980/81:25 s. 26). När det gäller regeringens åtgärder med anledning av beslut erinrade först om att regeringen enligt 8 kap. 19 § regeringsformen skall utfärda beslutad lag utan dröjsmål. Endast i dessa fall, dvs. då riksdagsbeslutet har formen av lag, är regeringen i formellt konstitutionell mening skyldig att verkställa beslutet. I fråga om övriga riksdagsbeslut, som riktas till regeringen, borde enligt utskottet följande riktlinjer gälla. Efter avslutat beredningsarbete bör regeringen ta ställning till vad som skall göras med anledning av ett riksdagsbeslut. Skulle regeringen då undantagsvis finna att ett riksdagsbeslut inte kan, inte bör eller inte behöver föranleda någon åtgärd i sak från regeringens sida, får regeringen från fall till fall överväga vilka beslut som bör fattas. I vissa fall, särskilt då regeringen anser att någon åtgärd inte behöver vidtas, borde ett beslut att lägga skrivelsen till handlingarna vara tillräckligt. I andra fall, t.ex. då regeringen har kommit till en annan uppfattning än , stod det bäst i överensstämmelse med parlamentariska principer att frågan underställs . Utskottet noterade att 14 ännu ej slutbehandlade riksdagsskrivelser hänförde sig till tiden och att flera av dessa ärenden var mer än . Vidare saknades i fråga om åtskilliga äldre skrivelser närmare uppgift om att något beredningsarbete skulle pågå. Dessa förhållanden var enligt utskottets mening inte tillfredsställande. Regeringen borde under hänsynstagande till de riktlinjer som utskottet i det föregående ställt upp kunna slutbehandla ett stort antal äldre riksdagsskrivelser. Utskottet granskade regeringens åtgärder med anledning av beslut om inrättande av nationella samhällsägda utvecklingsbolag. Med anledning av riksdagsbeslutet uppdrogs åt en särskilt tillkallad sakkunnig inom Industridepartementet att biträda med vissa arbetsuppgifter rörande nationella utvecklingsbolag. Regeringen förklarade budgetproposition att några nya utvecklingsbolag inte borde inrättas då. I ett interpellationssvar framhöll statsministern att denna ståndpunkt inte innebar att tanken som sådan var avskriven. förklarade att regeringen genom budgetpropositionen hade förelagt sin uppfattning i frågan och på så sätt erbjudit tillfälle att ta upp frågan på nytt. I en socialdemokratisk reservation framhölls frågan som ett exempel på att regeringen inte efterkommit beslut. Frågan behandlades också vid ytterligare två tillfällen i med anledning av socialdemokratiska yrkanden om att inrätta bolagen utan dröjsmål. Vid båda tillfällena avslog yrkandena. framhöll att det inom utskottet har gjorts gällande att regeringen dröjt alltför länge med att verkställa beslut om nationella utvecklingsbolag. Utskottet ville framhålla att den tid som förflutit sedan riksdagsbeslutet använts för den ytterligare beredning i frågan som regeringen ansett vara nödvändig. hade avvisat krav på att bolagen skulle inrättas . Utskottet fann med hänsyn till nämnda förhållanden inte skäl till någon kritik mot regeringens handläggning av detta ärende. I en s-reservation framhölls att regeringen dröjt alltför länge - närmare - med att verkställa riksdagsbeslutet att inrätta nationella utvecklingsbolag. Enligt reservanternas mening borde i stället energiska ansträngningar ha gjorts från regeringens sida för att få i gång verksamheten i dessa bolag. Inte minst med tanke på tillbakagången inom den industriella sektorn i landet ansågs att det hade varit i hög grad önskvärt att den samordning och stimulans av utvecklingsinsatserna inom berörda områden som verksamheten syftade till hade kommit i gång . /82 konstaterade utskottet att det beträffande 12 icke slutbehandlade riksdagsskrivelser som var mer än inte fanns upplysning vare sig om anledning till dröjsmålet eller om den tidpunkt när de beräknades bli slutbehandlade (bet. KU 1981/82:35 s. 10). Utskottet granskade regeringens handläggning av tekofrågor med anledning av ett riksdagsbeslut utan att granskningen föranledde något särskilt uttalande från utskottets sida. I en s-reservation framhölls att regeringen visserligen i formell mening följt riksdagsbesluten men inte fullföljt myndigheternas planeringsverksamhet genom förslag till . Någon långsiktig övergripande plan för tekoindustrin hade aldrig presenterats för . I stället hade regeringens tekopolitik dominerats av kortsiktiga lösningar, som dessutom ofta kommit för sent på grund av långsamhet i beslutsprocessen. /84 konstaterade utskottet med tillfredsställelse att vissa äldre riksdagsskrivelser särskilt Inom Industridepartementets område blivit slutbehandlade (bet. KU 1983/84:30 s. 4). kvarstod flera äldre skrivelser. En av de äldsta var ett riksdagsbeslut om utredning angående de multinationella företagens beskattning. Enligt utskottets uppfattning var det inte tillfredsställande att några åtgärder med anledning av detta riksdagsbeslut inte vidtagits av regeringen. Utskottet uppmärksammade vissa felaktigheter i regeringsskrivelsen och underströk att det självfallet var viktigt att de uppgifter som lämnades i skrivelsen var korrekta. /85 hänvisade regeringen beträffande beskattningen av multinationella företag till att ett pågående utredningsarbete inom och EG avvaktades och till att frågan tagits upp av revisorer. hänvisade (bet. KU 1984/85:35 s. 23) till att skatteutskottet behandlat revisorers förslag i frågan och lagt förslaget till handlingarna. fann med hänsyn till innebörden av riksdagsbeslutet det otillfredsställande att regeringen inte vidtagit några åtgärder med anledning av riksdagsbeslutet. Utskottet som åter hade uppmärksammat några felaktigheter i regeringens skivelse betonade vikten av att de uppgifter som lämnades var korrekta. noterade också att regeringen tagit på sig att ge ett uppdrag till ett par myndigheter i linje med en annan riksdagsskrivelse, men granskningen föranledde inte något särskilt uttalande. I ytterligare en annan fråga konstaterade utskottet att ett riksdagsbeslut som kommit regeringen till handa först resulterat i åtgärder från regeringens sida, dock utan att den verkställda granskningen gav anledning till särskilt uttalande. Slutligen tog särskilt upp en fråga om trygghetsförsäkring för jordbrukare. Regeringen hade beslutat att inte vidta någon åtgärd med anledning av en framställning i frågan från LRF och . Vid 1982/ställde sig bakom ett uttalande av jordbruksutskottet som fann det önskvärt att frågan fick en snar lösning. I budgetpropositionen 1984/85 förklarade jordbruksministern att han av principiella skäl inte var beredd att förorda att försäkringen finansierades över statsbudgeten. Med anledning av detta uttalade jordbruksutskottet att det fanns flera goda skäl för att försäkringen borde finansieras med medel som inflöt via skogsvårdsavgiften och att denna väg borde prövas. Oavsett hur finansieringsfrågan slutligen löstes var det enligt jordbruksutskottet angeläget att en trygghetsförsäkring kom till stånd. Regeringen och skogsbrukarnas organisationer borde därför i samråd söka åstadkomma en lösning på frågan möjligt. borde hållas underrättad om resultatet. Detta gav regeringen till känna. konstaterade att frågan varit aktuell ända . Även om utskottet hade förståelse för att särskilda problem av administrativt slag kunde uppkomma om budgetmedel inte togs i anspråk, borde enligt utskottets mening förslag ha kunnat föreläggas inom rimlig tid från det första riksdagsbeslutet. Frågan var nu på begäran föremål för förnyade överväganden inom . Det fick enlig utskottet förutsättas att regeringen intensifierade ansträngningarna att nå en lösning som kunde godtas av . Utöver det anförda föranledde granskningen inte något uttalande från utskottets sida. /86 omfattade regeringens skrivelse 545 riksdagsskrivelser, varav 16 beslutats av . Tre av de sistnämnda hade slutbehandlats . De två äldsta skrivelserna var . Beslutet gällde den tidigare nämnda utredningen om multinationella företags beskattning. Någon utredning hade ännu inte tillsatts. hade föregående funnit att det inte var erforderligt att tillsätta en särskild utredning. Regeringen angav i skrivelsen sin avsikt att ge sin syn på frågan budgetproposition. I denna proposition konstaterade regeringen att det inte var aktuellt att tillsätta en utredning, och regeringen beslutade senare att lägga riksdagsskrivelsen till handlingarna. Granskningen i denna del föranledde inte i övrigt något uttalande från utskottets sida (bet. KU 1985/86:25 s. 40). Utskottet granskade i samma betänkande (s. 40) också regeringens agerande mot bakgrund av ett uttalande av socialutskottet om uppgifterna för en i en proposition aviserad utredning. Direktiven till utredningen visade sig senare inte helt motsvara utskottets uttalande. konstaterade först att inte begärt utredningen i fråga. hade endast uttalat sig om vilken uppgift en aviserad utredning borde ha. Motionsyrkanden i frågan hade avstyrkts. Det kan därför inte med fog göras gällande att utredningsdirektiven, som för övrigt inte utesluter ett ekonomiskt stöd, avviker från något beslut. Vad som förekommit ger inte utskottet anledning till något ytterligare uttalande. I en reservation (m, fp, vpk) ansågs - bl.a. mot bakgrund av att socialutskottet låtit nöja sig med underhandsbesked från regeringen när utskottet valde att avstyrka motionerna - att utredningsdirektiven bord ha getts den inriktning som socialutskottet uttalat sig för. Utskottet granskade också Industridepartementets handläggning med anledning av beslut under /84 om ökade insatser i glesbygderna. Frågan gällde om riksdagsbeslutet beaktats av regeringen vid fördelningen av regionala utvecklingsmedel i regleringsbrev för /85. Riksdagsbeslutet innebar att anslaget till regionala utvecklingsinsatser höjdes med i förhållande till regeringens förslag och sattes till . Det var enligt arbetsmarknadsutskottet nödvändigt med en höjning för att ge ett vidgat utrymme för ökade insatser i glesbygderna. framhöll att ställningstagande måste betraktas som en mycket kraftfull markering till förmån för just glesbygderna. Med anledning av ställningstagande måste det ha framstått som en angelägen uppgift för departementet att i samverkan med länsorganen säkerställa att intentioner skulle kunna realiseras på avsett sätt. Detta borde ha kommit till klarare uttryck i regleringsbrevet. Då några särskilda anvisningar för regeringens handläggning av fördelningen av stödet inte fanns i riksdagsbeslutet fanns enligt ingen grund för formell kritik mot regeringen. Också frågan om regleringen av visst underskott i spannmålshandeln granskades. I samband med beredningen av jordbruksbeslut anförde utskottsmajoriteten att det var motiverat att staten iklädde sig ett övergripande ansvar för prissättningen och överskotten på bl.a. spannmål. Systemet borde vara utformat så att det blev ett gemensamt intresse för näringen och staten att lösa överskottsproblemen. Statens särskilda ansvar för spannmålsöverskotten borde främst ta sikte på att neutralisera effekterna av låga världsmarknadspriser. Utskottet granskade regeringens beslut vari slogs fast att underskottet skulle täckas av jordbruksnäringen samt uppdrogs åt att planera och vidta åtgärder inom jordbruksprisregleringen så att underskottet avvecklades . Utskottet konstaterade att regeringsbeslutet byggde jordbrukspolitiska beslut och på föreliggande utredningar. Eftersom underskottet i spannmålsregleringen inte kunde tillskrivas låga världsmarknadspriser hade ytterligare överläggningar mellan staten och jordbruksnäringen inte varit påkallade. Utskottet fann därför inte anledning till någon kritik mot regeringens handläggning. I en reservation (m, fp, c) befanns anledning till kritik eftersom regeringen inte sökt lösa frågan genom överläggningar utan i stället ensidigt fattat beslut i frågan. /87 redovisades 486 riksdagsskrivelser, varav 13 beslutats av . Bland de åtta av dessa skrivelser som kvarstod som inte slutbehandlade vid periodens slut fanns en skrivelse där det angetts att utredning från avvaktades. tog särskilt upp fyra skrivelser (bet. KU 1986/87:33 s. 78 f.). Det gällde bl.a. en tydligtvis felaktig uppgift om att ett ärende var slutbehandlat. Regeringen hade emellertid upplyst att den skulle behandla frågorna i lämpligt sammanhang. Utskottet fann inte anledning till något ytterligare uttalande i frågan. I en reservation (c, vpk) anfördes att regeringens försummelse att inte fullfölja beställning hade omöjliggjort målsättningen och allvarligt skadat och försenat förnyelsen av energisystemet. Regeringens påstående om att uppgiften om ärendets slutbehandling var ett misstag kunde inte godtas. Det förelåg enlig reservationen anledning att rikta kritik mot regeringen för det sätt på vilket riksdagsskrivelsen i fråga behandlats. En annan skrivelse gällde ett tillkännagivande om sambandscentralen i . Enligt utskottet bör ett uttalande från sida i möjligaste mån alltid beaktas av regeringen. I det aktuella fallet har 1985 anvisat medel för en försöksverksamhet med regional sambandscentral i Östra tullregionen. Därvid skulle bemanningen av de lokala - bl.a. - reduceras till förmån för förstärkta centrala insatser. Då vid behandlingen av budgetpropositionen 1986 med anledning av motioner uttalade sig så starkt till förmån för att rationaliseringar inom borde genomföras på ett sätt som inte minskar förutsättningarna för en god bevakning och att man då inte underskattar betydelsen av kontinuerlig närvaro av bevakningspersonal i de berörda regionerna borde regeringen vid behandlingen i budgetpropositionen på ett klarare sätt ha beaktat mening i frågan. Den pågående försöksverksamheten har genom uteblivna förändringar i det närmaste kommit att permanentas. Utöver det anförda har utskottet inte funnit anledning till något särskilt uttalande. /88 redovisades 484 riksdagsskrivelser av vilka 8 beslutats av . Den äldsta icke slutbehandlade skrivelsen var . Granskningen föranledde inte något uttalande från utskottets sida (bet. KU 1987/88:40 s. 60). /89 redovisades 541 riksdagsskrivelser, varav 398 beslutats under föregående . 70 riksdagsskrivelser som var beslutade var inte slutbehandlade . Utskottet framhöll (bet. 1988/89:KU30 s. 23) att det självfallet var angeläget att regeringen behandlade de framställningar som skrivelse innehöll. Av regeringens redogörelse framgick att inom förelåg ett icke obetydligt antal ännu inte slutbehandlade riksdagsskrivelser vilka var avgivna .