bet · GT01NU18 · 2006-05-11 00:00:00 — Elleverantörers betalningsskyldighet vid avsaknad av balansansvarig I propositionen föreslås att en elleverantör som levererat el i en uttagspunkt, utan att någon åtagit sig balansansvaret för elleveransen, skall vid den systemansvariga myndighetens avräkning anses som balansansvarig och vara skyldig att fullgöra det ekonomiska ansvaret som skulle ha åvilat en balansansvarig för uttagspunkten om en sådan funnits. Enligt regeringen kan en elleverantör stå utan balansansvarig i två olika situationer. Den ena situationen uppstår om säger upp avtalet med den balansansvarige, vilket medför att denne inte får agera som balansansvarig på elmarknaden. Den andra situationen inträffar då avtalet mellan en elleverantör och en balansansvarig av någon anledning upphör att gälla. I samband med att en elleverantör slutar att leverera el är det oundvikligt att det kommer att saknas en balansansvarig i kundernas uttagspunkt under en kort övergångsperiod. Frågan uppstår då om vem som skall betala för t.ex. den balanskraft som införskaffat. Regeringens uppfattning är att det är rimligt att den elleverantör som levererat el utan att ha haft någon balansansvarig själv skall stå den ekonomiska risken för eventuella obalanser som leverantören orsakat. För att det inte skall råda någon tvekan om att en elleverantör som saknar ett balansansvarigt företag varken får eller har skyldighet att fortsätta leverera el och att nätkoncessionshavaren då skall anvisa elkunden en ny elleverantör bör ellagen förtydligas enligt regeringen. Av detta skäl föreslår regeringen att 8 kap. 8 § första stycket kompletteras så att nätkoncessionshavarens anvisningsskyldighet i dessa fall klart framgår. Det är viktigt, anförs det i propositionen, att framhålla att kunderna inte kommer att bli utan elleveranser i dessa situationer, eftersom säkerställer att det råder balans mellan tillförsel och förbrukning av el. Krav på information vid anvisning av elleverantör Då den s.k. schablonreformen trädde i kraft tillkom funktionen anvisad elleverantör, dvs. en elleverantör med skyldighet att leverera el till den elanvändare som inte själv skaffat sig en sådan. Skyldigheten att anvisa en elleverantör åvilar nätföretaget. I propositionen redogörs för att det sker närmare 200 000 sådana anvisningar, varav flertalet hänför sig till elanvändare som byter bostad. I syfte att säkerställa att de kunder som har anvisats en elleverantör snabbt får besked om detta föreslås i propositionen att nätägarna åläggs att omgående underrätta elanvändaren om vilken elleverantör som anvisats honom. Vidare skall nätföretaget vid samma tillfälle även informera kunden om ellagens bestämmelser om byte av elleverantör. Enligt ellagen får som nämnts i det föregående en elleverantör bara leverera el om någon tagit på sig balansansvaret för leveransen. Dagens utformning av ellagen innebär att om en elleverantör saknar eller om det befaras att denne kan komma att sakna en balansansvarig skall träda in och anvisa elleverantören ett balansansvarigt företag. Tillämpningen av denna regel har emellertid visat sig problematisk i praktiken då det inte finns något företag som är villigt att ta på sig funktionen som anvisad balansansvarig. I propositionen har därför föreslagits att funktionen anvisad balansansvarig skall tas bort. I stället skall det, enligt förslaget, åligga nätföretaget att anvisa elkunden en ny elleverantör som har en balansansvarig om elkundens elleverantör saknar en sådan. Utskottet delar uppfattningen att funktionen med anvisad balansansvarig bör tas bort då det visat sig att denna i praktiken inte fungerar. har utskottet uppmärksammat att det förslag till nyordning som lämnas i propositionen skulle kunna få vissa oönskade effekter. Som förslaget är utformat kommer en elleverantör som anlitat ett annat företag för att hantera balansansvaret att förlora samtliga sina kunder till en annan elleverantör om det balansansvariga företaget inte kan fullgöra sina skyldigheter. Utskottet anser inte att detta är en rimlig ordning. Vidare riskerar förslaget - om det genomförs i sin nuvarande form - att begränsa antalet aktörer inom elhandel och därigenom bidra till en ökad koncentration. Utskottet menar, mot bakgrund av ovanstående redogörelse, att bör begära att regeringen återkommer med ett nytt förslag när det gäller balansansvaret som beaktar det problem som utskottet uppmärksammat. En lösning på ovan nämnda problem skulle enligt utskottet kunna vara att en elleverantör som saknar balansansvarig ges skälig tid att skaffa sig en ny balansansvarig. Utskottet anser dock att frågan bör analyseras närmare. I det sammanhanget kan det även finnas skäl att se över om det finns behov av att klargöra vilken information som skall utbytas mellan aktörerna på elmarknaden. I avvaktan på att regeringen återkommer med ett förslag bör nuvarande bestämmelser, dvs. 8 kap. 4 c § samt 8 kap. 8 § första stycket, kvarstå med nuvarande lydelse. När det gäller förslaget i propositionen om att elleverantörer skall vara betalningsskyldiga vid avsaknad av balansansvarig - 8 kap. 11 a § - har utskottet inget att erinra. Förslaget tillstyrks således i denna del. Utskottet har heller inget att invända mot det förslag som lämnas i propositionen rörande krav på information vid anvisning av elleverantör (8 kap. 8 § andra-fjärde styckena). Även detta tillstyrks. Förslaget i övrigt rörande ellagen Utskottets förslag i korthet bör tillstyrka övriga förslag i propositionen till ändringar i ellagen, bl.a. beträffande förbättrad information till elkunderna och effektivare tillsyn. Utskottet har inget att erinra mot dessa förslag. I propositionen lämnas även förslag i syfte att förbättra informationen till elkunderna och att skapa en effektivare tillsyn. Krav på information om priser och villkor för elleveranser För att underlätta för elanvändarna att erhålla täckande och enhetlig information föreslås i propositionen att det införs en skyldighet för de elleverantörer som verkar på den svenska marknaden att regelbundet rapportera de priser och övriga villkor som de tillämpar för sina elleveranser. Informationen skall lämnas till nätmyndigheten. För att kunna säkerställa att den information som lämnas blir såväl enhetlig som användbar bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om när, på vilket sätt och vilka uppgifter som skall lämnas. Genom förslaget kommer priser och villkor att kunna redovisas på ett och samma ställe. Därigenom får kunderna tillgång till prisjämförelser, vilket kan stärka konkurrensen på marknaden. Krav på information om när ett avtal om elleverans upphör Regeringen anser att det är angeläget att så långt som möjligt minska risken att en kund tecknar avtal om elleverans med en ny elleverantör innan ett äldre tidsbundet avtal gått ut. Det erinras om att sådana situationer har medfört rättsliga tvister vilka i sin tur krävt resurser såväl från elleverantörer och elanvändare som från nätföretag och samhället. Av detta skäl föreslås att elleverantörer skall åläggas att informera sina kunder med tidsbestämda avtal om när dessa avtal löper ut. Informationen bör ges , men inte för tidigt för att kunderna skall förstå att det är dags att agera. I propositionen föreslås därför att den aktuella informationen skall lämnas till kunden tidigast och senast före det att avtalet upphör att gälla. Elleverantörerna skall vid samma tillfälle informera kunderna om vad som händer om de inte tecknar ett nytt avtal om elleverans när det gamla löper ut. Tillsyn vid felaktiga uppgifter m.m. Om en nätkoncessionshavare lämnat felaktiga eller vilseledande uppgifter och dessa uppgifter legat till grund för nätmyndighetens bedömning att det inte finns anledning att inleda tillsyn gentemot nätkoncessionshavaren, har myndigheten inte någon möjlighet att agera om det efter det att tidsfristen gått ut, dvs. efter utgången av räkenskapsåret, uppdagas att beslutet grundats på felaktiga uppgifter. Sådana situationer har förekommit, påpekas det i propositionen. Regeringen menar att det inte är godtagbart att ett nätföretag som lämnat felaktiga eller vilseledande uppgifter till nätmyndigheten skall klara sig från att få skäligheten i sina tariffer prövade. I propositionen föreslås därför att den tidsfrist nätmyndigheten har att utöva tillsyn över en nätkoncessionshavares nättariff i vissa fall förlängs med . Den längre tidsfristen skall gälla i de fall ett nätföretag lämnat felaktiga eller vilseledande uppgifter vilka legat till grund för nätmyndighetens bedömning att inte utöva tillsyn mot företagets nättariff. Därtill föreslås att nätmyndigheten skall utöva tillsyn över efterlevnaden av elleverantörernas skyldighet att dels lämna uppgifter om priser och leveransvillkor, dels informera sina elkunder om när ett avtal om elleverans upphör och konsekvenserna därav. Omedelbar giltighet av vissa beslut utövar tillsyn över efterlevnaden av ellagen med undantag för frågor om elsäkerhet och driftsäkerhet i det nationella elsystemet. tillsyn omfattar inte heller 7, 10 och 11 kap. samt flertalet av elleverantörernas skyldigheter enligt 8 kap. i ellagen. Enligt 12 kap. 2 § har nätmyndigheten rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. En sådan begäran får förenas med vite. Ett föreläggande, en begäran om uppgifter eller en begäran om handlingar kan enligt 13 kap. 5 § överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Om beslut överklagas kan det ta avsevärd tid innan föreläggandet vinner laga kraft, och har uppmärksammat att den nu gällande ordningen möjliggör för företag att avsevärt förlänga handläggningstiderna och därmed fördröja ett slutligt avgörande. Regeringen menar att det inte är rimligt att ett företag skall kunna förhala ett tillsynsärende genom att överklaga nätmyndighetens begäran. I propositionen föreslås därför att nätmyndighetens beslut att få de uppgifter eller ta del av de handlingar som behövs för tillsynen skall gälla . Korrigering av hänvisningar i ellagen Regeringen har uppmärksammat att ansvarsbestämmelsen i 13 kap. 1 § första stycket 3 i ellagen - efter en lagändring - innehåller en felaktig hänvisning. Regeringen föreslår nu att hänvisningen korrigeras. När det gäller regeringens övriga förslag till ändringar i ellagen har utskottet inget att erinra. Utskottet tillstyrker därmed regeringens förslag om ändringar i ellagen i de delar som ovan redogjorts för samt förslaget i övrigt i den mån det inte har behandlats i det föregående. Nätavgifter för småskalig elproduktion Utskottets förslag i korthet bör med hänvisning till pågående arbete avslå en motion vari föreslås att en utredning tillsätts för att se över de ekonomiska förutsättningarna för småskalig elproduktion. Jämför reservation 5 (mp). I samband med elmarknadsreformen infördes en bestämmelse i ellagen som innebär att en innehavare av en småskalig elproduktionsanläggning är undantagen vissa nätavgifter. Syftet med bestämmelsen är att främja mindre anläggningar som ansluts till lokalnätet. Enligt El- och gasmarknadsutredningen har undantagsbestämmelserna lett till vissa oönskade effekter, bl.a. har de nätföretag som inom sitt koncessionsområde har särskilt gynnsamma förhållanden för småskalig kraftproduktion fått kännas vid betydande kostnadsökningar som de i sin tur måste fördela på sina övriga kunder. Mot denna bakgrund har utredningen föreslagit att undantagsbestämmelserna i ellagen tas bort under förutsättning att elcertifikatssystemet förlängs och att ambitionsnivån och kvoterna fastställs långsiktigt. Regeringen menar att det dock är tveksamt om en förlängning elcertifikatssystemet, vilket föreslagits i en annan till framlagd proposition (prop. 2005/06:154), kommer att utgöra ett tillräckligt stöd och om något övergångsstöd för småskaliga elproducenter kommer att behövas. Regeringen gör därför bedömningen att det behövs ytterligare utredning av konsekvenserna av ett borttagande av bestämmelserna. Villkoren för nätanslutning av småskalig elproduktion tas upp i motion 2005/06:N332 (mp). Motionären framhåller att det rent tekniskt inte finns några problem att koppla in även mycket småskalig kraft, såsom el från solceller på ett villatak, till elnätet och att mäta den utmatade energin och t.ex. kreditera detta på elräkningen. Det finns däremot problem när det gäller avgifter. Enligt motionären rör det sig om två olika avgifter, dels avgifterna för anslutning av elproduktionsanläggningar till elnätet, dels de årliga avgifterna för mätning och rapportering till . Dyra avgifter och krångel kan leda till att planer på att installera solel, och i vissa fall även vindkraft, aldrig förverkligas. Ett annat problem som uppmärksammas i motionen är att olika nätägare sägs ta olika mycket betalt för att ansluta vindkraftverk i snarlika lägen. Sammanfattningsvis anser motionären att regeringen bör tillsätta en utredning som inventerar dessa problem och föreslår åtgärder för att lösa dem. En innehavare av en småskalig elproduktionsanläggning, dvs. en produktionsanläggning som kan leverera en effekt om högst 1500 kW, är undantagen vissa nätavgifter. Innehavaren skall endast betala den del av nätavgiften som motsvarar den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering på nätkoncessionshavarens nät, vilket framgår av 4 kap. 10 § i ellagen. Elproducenten behöver således inte betala för drift och underhåll av nätet. Vidare kan nämnas att innehavaren av en småskalig elproduktionsanläggning, i likhet med andra elproducenter, enligt 3 kap. 15 § har rätt till ersättning från den nätkoncessionshavare till vars ledningsnät anläggningen är ansluten. Ersättningen skall motsvara värdet av dels de minskade energiförluster som inmatningen medför i ledningsnätet, dels minskningen av koncessionshavarens avgifter till överliggande nät som blir möjlig genom att anläggningen är ansluten. Därtill gäller enligt 3 kap. 14 § att kostnaden för en mätare med tillhörande insamlingsutrustning och för dess installation i inmatningspunkten hos en elproducent av nätkoncessionshavaren debiteras elproducenten. Detta gäller dock inte de elproducenter som avses i 4 kap. 10 §. I detta fall belastar kostnaden övriga nättariffer inom området. Denna bestämmelse tillkom i samband med att elcertifikatssystemet infördes, vilket innebar ett krav på att mätning måste ske av inmatningens fördelning över tiden för att elproducenten skall kunna tilldelas elcertifikat. Som redogörs för i propositionen har El- och gasmarknadsutredningen föreslagit (SOU 2004:129) att bestämmelsen i ellagen 4 kap. 10 § som innebär att småskaliga elproduktionsanläggningar endast skall betala den del av nätavgiften som motsvarar den årliga kostnaden för mätning, beräkning och rapportering på nätkoncessionshavarens nät upphävs. Likaså har det föreslagits att bestämmelsen i lagen (3 kap. 14 §) som innebär att kostnaden för mätning i inmatningspunkten hos en småskalig elproducent inte skall debiteras denne upphävas. En förutsättning för dessa förslag är enligt utredningen att elcertifikatssystemet förlängs och att ambitionsnivå och kvoter fastställs långsiktigt. Något kompletterande stöd, utöver elcertifikatssystemet, krävs inte. Skulle ett sådant stöd ändå anses nödvändigt förordar utredningen ett övergångsstöd till småskaliga anläggningar med per kWh som trappas ned . Stödet skall finansieras genom en särskild nätavgift för stöd till småskalig elproduktion som betalas av elanvändarna. I motion 2005/06:N332 (mp) har påtalats att det finns problem kring nätanslutningar för småskaliga anläggningar för elproduktion. Utskottet har också noterat att Elforsk i en rapport om nätanslutning av småskaliga solcellssystem för elförsäljning (Rapportnr 05:30) uppmärksammat, utifrån ett genomfört projekt, att den höga kostnaden för inmatningsabonnemanget i förhållande till intäkterna gör att små installationer varifrån all producerad solel levereras till en nätägare skulle gå med förlust, oavsett vilken kostnaden är för uppförandet av solcellsanläggningen. Med anledning av motionen vill utskottet inledningsvis erinra om att tariffer och kostnader för anslutning av småskalig elproduktion står under tillsyn av vid . Om en aktör anser att kostnaden är oskälig kan den överklagas till myndigheten. Vidare bör i detta sammanhang uppmärksammas att regeringen har beslutat att tillsätta en utredning (dir. 2006:39) om reglering av elnätstariffer som bl.a. skall lämna förslag till den lagstiftning och det regelverk som krävs för en ny ordning för kontroll av anslutningsavgifterna. När det gäller vad som i motionen påpekas rörande vindkraftens förutsättningar noterar utskottet att regeringen i propositionen om miljövänlig el med vindkraft (prop. 2005/06:143 s. 22), vilken utskottet kommer att behandla (bet. 2005/06:NU21), anför att en omfattande utbyggnad av vindkraft ställer krav på anpassning av elnäten och regelverket kring anslutning till dessa. Regeringen meddelar även sin avsikt att tillsätta en utredning med uppgift att närmare belysa dessa frågeställningar. Sammantaget ser utskottet därför inte att det föreligger något behov av ett riksdagsuttalande i frågan. Med det sagda avstyrker utskottet motion 2005/06:N332 (mp). Utskottets förslag i korthet bör avslå motionsyrkanden rörande avläsningsfrekvensen för elmätare och elräkningarnas utformning. Utskottet hänvisar bl.a. till att mätning av el kommer att vara obligatorisk för samtliga elkunder fr.o.m. . Jämför reservationerna 6 (m, fp, kd, c) och 7 (mp). I propositionen anförs att det kan dröja och från det att avläsning skulle ha skett till dess att avstämningsfakturan kommer. Detta är mycket otillfredsställande och utgör ett problem för elkunden. Mot denna bakgrund har och i en gemensam skrivelse till El- och gasmarknadsutredningen lämnat förslag om ändringar av nuvarande preskriptionstid för fordringar mot konsumenter avseende förbrukad och överförd el. Utredningen har emellertid funnit att en särskild reglering av preskriptionstiden för fordringar avseende till konsumenter överförd och såld el är problematisk. Regeringen delar denna bedömning. Vidare bör enligt regeringen beaktas att nätföretagen fr.o.m. kommer att vara skyldiga att läsa av kundernas elmätare . Införandet av avläsning förväntas leda till att konsumenterna debiteras efter faktisk förbrukning av överförd el och att preliminärdebiteringar kommer att vara sällsynta, sägs det i propositionen. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att det inte är lämpligt att införa en särskild kortare preskriptionstid för fordringar gentemot konsumenter avseende försåld och överförd el. Regeringens bedömning att en särskild preskriptionstid inte bör införas för fordringar gentemot konsumenter avseende försåld och överförd el tas upp i motion 2005/06:N19 (m, fp, kd, c). Skälet till att denna fråga rests är att systemet med preliminärdebiteringar gör att konsumenterna långt i efterhand kan mötas av betydande fordringar från elleverantörer till följd av skillnaden mellan den preliminära debiteringen och den faktiska förbrukningen, anförs det i motionen. Motionärerna menar att det nuvarande systemet kan få orimliga konsekvenser för den enskilde och förordar därför att regeringen skall åläggas att återkomma till med förslag som löser dessa problem. Regeringen bör enligt vad som anförs i motion 2005/06:N436 (fp) agera för att se till att elräkningarna blir begripligare. Många elkunder är missnöjda med de svårbegripliga elräkningarna, anför motionärerna. Att beslutet om en obligatorisk månadsavläsning av el i samtliga hushåll bör omprövas anförs i motion 2005/06:N410 (kd). Motionären anser att det kan ifrågasättas om nyttan med månadsavläsning av alla elmätare uppväger den kostnadsökning som det innebär. avstyrkte utskottet (bet. 2004/05:NU14) en motion vari krav på tydligare elräkningar framfördes. I sitt ställningstagande anslöt sig utskottet till uppfattningen om vikten av tydliga elräkningar, men ansåg sig inte kunna ställa sig bakom något uttalande i enlighet med vad som förordades i motionen. avstyrktes även en motion vari förordades att beslutet om obligatorisk månadsavläsning av el i samtliga hushåll borde omprövas. Med anledning av denna motion hänvisade utskottet till vad det framhöll i samband med att regeringen redovisade sin bedömning att det bör vara obligatoriskt för elnätsföretagen att läsa av elmätarna och rapportera mätvärdena för samtliga elkunder minst en gång fr.o.m. (prop. 2002/03:85, bet. 2002/03:NU11). I en reservation (m, fp) framhölls att elräkningarna måste bli mer begripliga för kunderna. Det bästa sättet att åtgärda dagens problem med otydliga elräkningar är att helt avskaffa den preliminära debiteringen och låta elleverantörerna debitera den faktiska förbrukningen, ansåg reservanterna. I en annan reservation (kd) framhölls att beslutet om en obligatorisk avläsning av el i samtliga hushåll borde omprövas. I en motivreservation (mp) anfördes att införande av en obligatorisk mätning av el är ett steg i rätt riktning, men att reformen dels borde genomföras snabbare, dels innefatta en tydlig inriktning mot realtidsmätning. Enligt gällande regelverk - förordning (1999:716) om mätning, beräkning och rapportering av överförd el - skall nätägare läsa av elmätare minst en gång . I den proposition om vissa elmarknadsfrågor som regeringen lade fram (prop. 2002/03:85) meddelade regeringen sin avsikt att genom en ändring i nämnda förordning införa krav på mätning av el för alla elkunder fr.o.m. . Regeringen påpekade i detta sammanhang att tätare mätaravläsning är en sådan åtgärd som skulle förbättra marknadens funktion. I sitt ställningstagande framhöll utskottet (bet. 2002/03:NU11) att krav på elmätning innebär en betydande satsning på att stärka konsumenternas möjligheter på elmarknaden. Detta är i sin tur något som inte bara kommer att bidra till en ytterligare press på elpriserna till gagn för alla elanvändare utan detta kommer även att bidra till att lösa sådana effektbalansproblem som förekommit på elmarknaden. Utskottet såg därför positivt på regeringens aviserade krav. Avvikande uppfattningar gavs uttryck för i reservationer (m; fp, kd; mp). I samband med att regeringen meddelade sin avsikt att fr.o.m. införa krav på mätning av el för samtliga elkunder framhöll utskottet sin uppfattning att detta skulle innebära en betydande satsning på att stärka konsumenternas ställning på elmarknaden. Utskottet har inte ändrat uppfattning i denna fråga. Att gå från krav på årlig till krav på elmätning kan bidra till att dels pressa elpriserna, dels lösa vissa effektbalansproblem. mätning är enligt utskottets uppfattning bra för de flesta kunder och ett viktigt led i eleffektiviseringen. Utskottet delar således inte uppfattningen i motion 2005/06:N410 (kd) om att beslutet om månadsavläsning bör omprövas. Med anledning av att frågan om avläsning här tas upp vill utskottet fästa uppmärksamhet på att den fjärravläsningsteknik som används av nätägaren kan skapa stora problem för människor med elöverkänslighet. Även om nätägarna pålagts uppgiften om mätning är det rimligt att de elkunder som inte tål dagens typ av fjärravläsning beroende på sin elöverkänslighet kan slippa detta. Dessa elkunder är sannolikt beredda att göra upp om annat sätt att mäta elanvändningen. Utskottet utgår från att regeringen på lämpligt vis informerar elmarknaden om denna möjlighet till avsteg från eller timvis mätning, för personer som är elöverkänsliga. I motion 2005/06:N19 (m, fp, kd, c) berörs frågan om en särskild preskriptionstid för fordringar mot konsumenter avseende försåld och överförd el. Med anledning av denna motion vill utskottet framhålla sin uppfattning att införandet av avläsning av el kan förväntas leda till att konsumenterna debiteras efter faktisk förbrukning av överförd el och att preliminärdebiteringar kommer att användas endast undantagsmässigt.