bet · GT01FiU18 · 2006-02-16 00:00:00 — Jämför reservation 4 (fp). liberalerna anser i motion Fi281 (yrkande 4 i denna del) att staten ska föregå med gott exempel som arbetsgivare. Detta innebär enligt motionärerna att staten bl.a. aktivt ska förebygga ohälsa på arbetsplatsen och ge sjukskrivna stora chanser till omskolning och möjligheter att komma tillbaka till arbete. pågår en kraftsamling för att stärka statsförvaltningens arbete att skapa en attraktiv och effektiv förvaltning bl.a. genom satsningar på ökad hälsa. Ökad hälsa och lägre sjukfrånvaro ingår som väsentliga frågor bland prioriteringar inom den statliga förvaltningspolitiken . Staten ska bidra till regeringens mål om att halvera sjukfrånvaron till 2008 i förhållande till 2002 och därvid vara ett föredöme i kampen mot ohälsan. I samband med behandlingen av ett likartat motionsyrkande (bet. 2004/05:FiU18 s. 14-15) framhöll utskottet vikten av det arbete som har bedrivits vid Hälsa i Staten - ett forum för ökad hälsa och lägre sjukfrånvaro i staten. Dessutom hänvisade utskottet till flera insatser initierade av de arbetsmarknadspolitiska parterna på det statliga området, bl.a. inom ramen för utvecklingsprojektet friskt. Hälsa i Staten avslutade sitt arbete . Arbetsgruppen bedöms ha bidragit till att öka myndighetsledningarnas aktivitet när det gäller rehabiliteringsinsatser och åtgärder för bättre arbetsmiljö inom myndigheterna. Den har också uppfattats som stöd för att vidta åtgärder och bidragit till att har skapat särskilda förutsättningar att följa hälsoutvecklingen vid de statliga myndigheterna. Utskottet noterar att Hälsa i Staten, mot bakgrund av sina erfarenheter, drar slutsatsen att regeringens mål att halvera sjukfrånvaron inte kommer att nås inom statsförvaltningen med nuvarande minskningstakt. Därför föreslår man en vidareutveckling och fördjupning av rapporteringen, redovisningen och uppföljningen av sjukfrånvaron både för hela det statliga området och vid enskilda myndigheter. bör de statliga myndigheterna tillförsäkras, från centralt håll, såväl policystöd som kompetensstöd över hela det personalpolitiska fältet. Arbetsgruppen föreslår därför att regeringen ger den nya förvaltningspolitiska myndigheten i uppdrag att bl.a. omsätta regeringens personalpolitiska mål i operativa termer, förse myndigheterna med kompetensstöd samt ta initiativ till nätverk och utvecklingssamarbete mellan myndigheter.4[Slutrapport från Arbetsgruppen för Hälsa i Staten, .] Utskottet anser att de erfarenheter och slutsatser som Hälsa i Staten presenterar i sin slutrapport är av stor vikt för det fortsatta arbetet med att skapa hälsosamma arbetsplatser och minska sjukfrånvaro i staten. Det är därför enligt utskottets mening positivt att regeringen, i enlighet med arbetsgruppens förslag, avser att ge Verva en viktig roll i uppföljningen av målet att halvera sjukfrånvaron i staten till 2008. Dessutom noterar utskottet att regeringen har skrivit in målet regleringsbrev för , , , och i syfte att förstärka myndigheternas insatser på detta område. Regeringen har därvid definierat tre områden där myndigheterna kan bidra till att målet om halverad sjukfrånvaro uppnås: förebyggande insatser, sjukskrivningsprocessen och kunskaper om insatser och resultat. Samverkan mellan myndigheterna utpekas som en viktig förutsättning för att målet ska kunna nås. Vidare uppmärksammar utskottet att även de centrala arbetsmarknadsparterna på det statliga området har fortsatt sitt engagemang i arbetsmiljö- och hälsofrågor. Det av parterna inrättade utvecklingsprogrammet Satsa friskt har arbetat med att stödja myndigheternas arbete med att förbättra arbetsmiljön och sänka sjukfrånvaron. Programmet har gett till 150-200 delprojekt på ett 50-tal myndigheter. Man har också påbörjat utvärderingsarbetet för att samla erfarenheter, identifiera effektiva arbetssätt och åtgärder samt bidra till en kunskapsutveckling hos såväl de medverkande myndigheterna som andra delar av statsförvaltningen. Utskottet kan nu konstatera att de redan vidtagna åtgärderna på det statliga hälsoområdet har bidragit till att stärka ett målmedvetet och engagerat arbete för att minska ohälsan på myndigheterna. Detta arbete måste drivas vidare med kraft. De fortsatta insatserna på området utgör ett viktigt steg mot att göra statsförvaltningen till ett föredöme i den utvecklingsprocess som ska leda till att sjukfrånvaron halveras till 2008. Utskottet vill dock i detta sammanhang återigen understryka att ansvaret för att skapa en attraktiv statsförvaltning med en god arbetsmiljö vilar på arbetsgivaren. Det är också arbetsgivarens ansvar att driva förbättringar av arbetsförhållanden. Men det är både arbetsgivare och arbetstagare som ska samverka för att åstadkomma en god arbetsmiljö. Med hänvisning till det pågående arbete som bedrivs både på myndigheterna och inom i syfte att utveckla och implementera åtgärder för aktivt arbete mot ohälsa i statsförvaltningen avstyrker utskottet motion Fi281 (fp) yrkande 4 i denna del. Utskottets förslag i korthet Utskottet finner att en omförhandling av det statliga avtalet om delpension inte är påkallad. Utskottet anser inte heller att åtgärder behöver vidtas för att ändra samordningen av de privata och statliga arbetsgivarnas pensionsavgiftsskyldighet vid arbetstagares tjänstledighet för upprätthållande av annan, icke-statlig, anställning. Motionsförslagen om dessa aspekter på statliga pensionsförmåner avstyrks av utskottet. Jämför reservationerna 5 (fp) och 6 (kd). liberalerna anser i motion Fi281 (yrkande 5) att avtal om återinförd delpension för statsanställda måste omförhandlas eftersom det strider mot beslut om avskaffande av den starkt subventionerade delpensionen. Motionärerna befarar att effekten, tvärtemot det syfte som anges för det nya avtalet, blir att de förmånliga villkoren lockar till minskad arbetstid och ökar hindren för äldre arbetskraft på den statliga arbetsmarknaden. Staten som arbetsgivare måste enligt motionärerna i fortsättningen uppträda i linje med den övergripande ekonomiska politiken och beslut om arbetsmarknad och välfärdssystem. Motionärerna förutsätter att de avtal som inte fyller detta krav omförhandlas. förordar i motion Fi321 (yrkande 17) att regeringen i samråd med arbetsmarknadens parter inom det statliga området verkar för en samordning av arbetsgivarnas pensionsavgiftsskyldighet vid tjänstledighet för upprätthållande av anställning hos annan, icke-statlig, arbetsgivare. En sådan samordning skulle enligt motionärerna motverka en situation där en statlig arbetsgivare tvingas betala pensionsavgifter för en anställd utan att denna utför något arbete för arbetsgivaren och för vilken en annan, icke-statlig, arbetsgivare betalar pensionsavgifter kopplade till utfört arbete. Motsvarande motionsförslag om delpension för statsanställda respektive dubbel pensionsavgiftsskyldighet vid tjänstledighet för upprätthållande av annan, icke-statlig, anställning behandlades av utskottet ingående (bet. 2003/04:FiU18 s. 15-16 resp. 13-15). Utskottet betonade att syftet med det nya avtalet om delpension för statsanställda är att arbetsgivaren ska kunna öka möjligheterna för äldre att arbeta kvar till ordinarie pensionsålder. Genom detta vill man minska tidiga pensionsavgångar och underlätta bl.a. kompetensförsörjning i samband med generationsväxling. Därmed kan statsförvaltningen bidra till att den faktiska pensionsåldern i samhället ökar, vilket ur ekonomisk och välfärdspolitisk synvinkel är särskilt angeläget att prioritera. Utskottet kan nu konstatera att arbetsmarknadsparterna på det statliga området har genomfört en gemensam utvärdering av det nya delpensionsavtalet. Parterna konstaterar att beviljande och utnyttjande av delpension i huvudsak skett på det sätt som parterna förväntat sig. Det har alltså inte uppstått några negativa effekter av det slag som befaras i den aktuella motionen. I detta sammanhang uppmärksammar utskottet att parterna har diskuterat värdet av att göra en större undersökning för att studera effekter av delpensionsavtalet, bl.a. med koppling till arbetslinjen. Möjligheten att få delpension har dock varit öppen under en alltför för att en sådan mer omfattande undersökning skulle vara meningsfull att göra . Vidare vill utskottet erinra om att problemet med arbetsgivarnas dubbla pensionsavgiftsskyldighet är begränsat till anställda som omfattas av de äldre pensionsavtalen på det statliga området, PA-91 och PA-SPR. De äldre avtalen gäller dock endast för dem som hade mindre än kvar till pensionsålder. De flesta statligt anställda omfattas däremot av det nya pensionsavtalet PA 03 där betalningen av dubbla pensionsavgifter är mycket begränsad. Därför är det enligt utskottets mening inte troligt att den dubbla pensionsavgiftsskyldigheten skulle utgöra något allvarligt hinder vid beviljande av tjänstledighet för upprätthållande av annan, icke-statlig, anställning. Mot bakgrund av det ovan anförda vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning att det inte finns anledning att göra något särskilt uttalande i fråga om de aktuella aspekterna på statliga pensionsförmåner. Därmed avstyrker utskottet motionerna Fi281 (fp) yrkande 5 och Fi321 (kd) yrkande 17. Löner och avgångsförmåner för chefer i statlig tjänst Utskottets förslag i korthet Utskottet anser att reglerna avseende lönesättning för chefer i statlig tjänst är tydliga och tar hänsyn till både det verksamhetsspecifika och samhälleliga intresset. Utskottet finner vidare att utformningen av statliga avgångsförmåner har en tydlig karaktär av omställningsersättning. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motionsförslagen om att införa ett lönetak för arbete i statlig tjänst samt begränsa omfattningen av statliga avgångsersättningar. Jämför särskilt yttrande 2 (v). I motion Fi282 av m.fl. (v) framhålls att staten som arbetsgivare kan vara pådrivande i arbetet med att upprätthålla moral och solidaritet i samhället genom att föra en lönepolitik som skapar legitimitet för viktiga verksamheter och ett bra samhällsklimat. Därför förordar motionärerna att ett lönetak införs för arbete i statlig tjänst (yrkande 1). Som tak vid lönesättning av ledande befattningshavare bör statsministerns lön användas. Detta lönetak borde också fungera som moralisk norm för kommuner, landsting och privata företag. Vidare framhäver motionärerna risken med överdådiga avgångsvederlag vid statliga chefsbefattningar (yrkande 2). Enligt motionärernas uppfattning är osäkerheten i chefernas trygghet starkt överdriven. Mycket höga avgångsersättningar som ger ekonomiskt oberoende för återstående arbetsliv skapar därför oansvarighet bland personer i ledande ställning. Motionärerna anser att avgångsvederlag ska vara en rimlig omställningsersättning, inte en garanterad hög levnadsstandard livet ut. Chefer för myndigheter som lyder under regeringen Riktlinjer för lönesättningen för myndighetschefer har lagts fast i verksledningsbeslut i syfte att trygga en långsiktig försörjning av kvalificerade chefer i statlig verksamhet.5[Prop. 1986/87:99, bet. 1986/87:KU29, rskr. 1986/87:226.] Enligt dessa riktlinjer ska lönesättningen för myndighetschefer medverka till att målen för verksamheten uppnås och att verksamheten bedrivs effektivt och rationellt. Lönesättningen grundas på överväganden om myndighetens storlek, ekonomiska faktorer, verksamhetens komplexitet samt myndighetschefens arbetsuppgifter och lämplighet. Lönerna är i huvudsak individuellt bestämda, vilket innebär att stor vikt ska läggas vid ledaregenskaper och förmåga att leda och utveckla verksamheten. I enlighet med den arbetsgivarpolitiska delegeringen i staten bestäms löner för chefer närmast under myndighetscheferna av respektive myndighet. Detta innebär att vid lönesättningen avseende dessa chefer är samma principer tillämpliga som vid lönesättningen för myndighetschefer. Samtliga myndighetschefer födda eller senare, vilka tillträtt anställningen eller senare, omfattas av Pensionsavtal för arbetstagare hos staten m.fl. (PA 03). Pensionen är en s.k. nettopension som utges i form av tillägg till den allmänna lagstadgade pensionen. Den består av både avgiftsbestämda och förmånsbestämda delar. För hel förmånsbestämd pensionkrävs 30 tjänsteår. De avgiftsbestämda delarna består av kompletterande ålderspension, den s.k. Kåpan, och individuell ålderspension. Generaldirektörer, landshövdingar och vissa andra särskilt uppräknade myndighetschefer som anställs genom beslut av regeringen med tidsbegränsade anställningar, omfattas inte av de trygghetsregler - bl.a. lagen (1982:80) om anställningsskydd och det statliga - som gäller för andra arbetstagare hos staten. För dem finns i stället särskilda regler om avgångsvederlag eller inkomstgaranti i förordningen (2003:55) om avgångsförmåner för vissa arbetstagare med statlig chefsanställning.6[Prop. 1990/91:150, bet. 1990/91:FiU30, rskr. 1990/91:387.] Förordningen om avgångsförmåner reglerar bl.a. villkoren för utbetalning av inkomstgaranti. Hel inkomstgaranti för en statlig chefsanställning utgör av pensionsunderlaget till den del detta svarar mot högst 20 inkomstbasbelopp och av pensionsunderlaget till den del detta överstiger 20 men inte 30 inkomstbasbelopp. Inkomstgarantin avkortas för arbetstagare som haft chefsanställning i mindre än . Dessutom ska inkomstgarantin minskas med inkomst av anställning eller något annat förvärvsarbete. Om förmånstagaren har rätt att uppbära andra statliga pensionsförmåner eller en ny inkomstgaranti betalas endast den bästa förmånen ut. Arbetstagaren i en statlig chefsanställning har rätt till avgångsvederlag om dennes anställningstid löper ut och chefsanställningen inte blir förnyad av någon annan anledning än att arbetstagaren begär det. Detta gäller under förutsättning att arbetstagaren inte får någon inkomstgaranti eller pension. Avgångsvederlag betalas om arbetstagaren har haft chefsanställning . Vederlaget utgörs av den pensionsgrundande lönen i chefsanställningen och minskas med inkomst av anställning eller annat förvärvsarbete. Chefer i statliga företag Anställningsvillkor för personer i företagsledande ställning i statliga företag fastställs genom beslut av företagets styrelse. Styrelsen ska därvid beakta om villkoren överensstämmer med de av regeringen beslutade riktlinjerna rörande anställningsvillkor för personer i företagsledande ställning samt för incitamentsprogram för anställda i statliga företag. Det ankommer på styrelsen och verkställande direktören att säkerställa att regeringens riktlinjer för anställningsvillkor även tillämpas för andra personer i företagsledande och därmed jämförbar ställning i statliga företag och deras dotterbolag. Regeringen har dessutom uttalat att riktlinjerna enligt regeringsbeslutet så långt som möjligt bör tillämpas i företag där staten är delägare efter en dialog med övriga aktieägare. beslutade regeringen om nya riktlinjer rörande anställningsvillkor för personer i företagsledande ställning i statliga företag. Grundprincipen är att löner och övriga förmåner till personer i företagsledande och därmed jämförlig ställning i statliga företag ska vara konkurrenskraftiga men inte löneledande i förhållande till jämförbara företag. Regeringen ser pensionsvillkoren som en del i de samlade anställningsvillkoren. Pensionsvillkoren ska därmed ställas i relation till lön och övriga förmåner. Regeringen förordar avgiftsbestämda pensionslösningar där avgiften står i rimlig proportion till den fasta grundlönen. Avgiften bör inte överstiga av den fasta lönen. Avtalet om pension ska även innehålla tydliga samordningsbestämmelser avseende andra inkomster och pensioner. Vidare innehåller regeringens riktlinjer principer om avgångsvederlag. Vid uppsägning från företagets sida kan enligt regeringen avgångsvederlag utgå. Avgångsvederlaget ska garantera företagsledaren trygghet . Det får motsvara högst 18 månadslöner exklusive uppsägningstid. Denna ersättning ska utbetalas och grundas på den fasta månadslönen exklusive förmåner. Vid ny anställning eller inkomst från annan förvärvsverksamhet ska avgångsersättningen reduceras med belopp motsvarande ny inkomst . Vid uppsägning från den anställdes sida ska inget avgångsvederlag utgå. Avtalet om avgångsvederlag bör vidare innehålla bestämmelser som gör det möjligt att - tills rättslig prövning skett eller överenskommelse träffats - helt eller delvis hålla inne avgångsersättning, om det före eller upptäcks oegentligheter eller försummelser som kan leda till ansvar för brott eller till skadeståndsskyldighet. Utskottet vill erinra om att grundprincipen för regeringens chefspolicy är att löneförmåner för chefer i statlig tjänst ska vara individuella. Chefernas löner ska alltså bestämmas mot bakgrund av de krav som ställs på befattningarna samt chefernas kvalifikationer och erfarenheter. De ska vara konkurrenskraftiga för att trygga en långsiktig försörjning av kvalificerade chefer i statlig verksamhet. Det är också regeringens målsättning att de statliga chefslönerna inte ska vara löneledande i förhållande till övriga jämförbara delar av arbetsmarknaden. Ansvaret för att detta mål uppfylls när det gäller löner för myndighetschefer ligger hos regeringen. I statliga företag är det företagets styrelse som ansvarar för måluppfyllelsen. Utskottet kan konstatera att de av regeringen formulerade reglerna för lönesättningen för chefer i staten är tydliga och lägger stor vikt vid beaktande av verksamhetsintresset. De tar ekonomisk hänsyn till den statliga verksamhetens betydelse i samhället utan att minska utrymme för att beakta såväl den enskilde chefens kompetens och prestationsförmåga som marknadsförhållandena. Utskottet finner därför för egen del att ett lönetak för arbete i statlig tjänst i enlighet med motionärernas förslag inte skulle kunna bättre bidra till att skapa legitimitet åt statliga verksamheter eller påverka dagens samhällsklimat i . Vidare vill utskottet påpeka att det gällande regelverket för statliga avgångsförmåner tydligt begränsar omfattningen av chefernas inkomstgarantier, pensioner samt avgångsvederlag. Dessa ersättningar ska minskas med hänsyn till inkomster från ny anställning eller annan förvärvsverksamhet. I och med detta har de statliga avgångsförmånerna en tydlig karaktär av omställningsersättning. Regelverket omfattar även möjlighet att hålla inne avgångsersättningar vid misstanke om brott eller försummelse för tjänstgöring. Utskottet kan därmed inte dela motionärernas uppfattning att de statliga avgångsförmånernas utformning skapar oansvarighet bland personer i ledande ställning. Med hänsyn till det anförda avstyrker utskottet motion Fi282 (v). Generaldirektörers roll i myndighetsstyrelser Utskottets förslag i korthet Utskottet anser att den samhälleliga insynen och det medborgerliga inflytandet garanteras i statliga myndigheter som leds av en myndighetschef tillsammans med en lekmannastyrelse där myndighetschefen är ordförande. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motionsförslaget om att generaldirektörer inte ska vara ordförande i det egna verkets styrelse. I motion Fi230 av och (båda c) framhålls att en samhällsorganisation ska präglas av effektivitet och serviceanda. Vid sidan av effektivitet ska också transparens upprätthållas. Motionärerna konstaterar att många små myndigheter har bildats. Enligt och Statskontoret kan dessa små myndigheter effektiviseras starkt. Kravet på tydligheten gentemot befolkningen innebär dessutom att verken behöver knytas närmare departementen. Som ett första steg i detta arbete bör styrformerna i nuvarande statliga verk, enligt motionärerna, ses över för att säkerställa att generaldirektör inte ska vara ordförande i det egna verkets styrelse (yrkande 1). Utskottet vill erinra om att förvaltningsmyndigheterna antingen kan ledas av en myndighetschef ensam (s.k. enrådighetsverk) eller av en myndighetschef som biträds av en lekmannastyrelse med begränsade beslutsbefogenheter eller av en styrelse med fullt ansvar. Enligt gällande regelverk kan myndighetschefen inte vara ordförande i de myndigheter som har styrelse med fullt ansvar. I myndigheter som har styrelse med begränsat ansvar är huvudregeln däremot att myndighetschefen är ordförande i det egna verkets styrelse. Styrelsen i dessa verk är dock inte ett ledningsorgan i den bemärkelsen att styrelsen leder verksamheten. I stället är dess främsta uppgifter att stödja myndighetschefen i arbetet med att utveckla myndighetens verksamhet mot de mål som riksdag och regering lagt fast samt att fatta beslut i vissa specifikt angivna ärenden. Utskottet anser att myndighetschefens roll i det egna verkets styrelse måste vara förenlig med principerna för den statliga förvaltningspolitiken. Enligt förvaltningspolitiska beslut är flexibilitet vid val av ledningsform för de statliga myndigheterna en av flera viktiga förvaltningspolitiska principer.7[Prop. 1994/95:150 bil. 7, bet. 1995/96:KU1, rskr. 1995/96:32 samt prop. 1997/98:136, 1997:98:KU31, rskr. 1997/98:294.] Den innebär att regeringen vid val av ledningsform utgår från myndighetens verksamhet och de av och regeringen fastlagda målen och därefter väljer en ledningsform med den grad av styrning som bäst bedöms gagna verksamheten och de uppställda målen. Att vissa statliga myndigheter leds av en myndighetschef tillsammans med en lekmannastyrelse med myndighetschefen som ordförande har av regeringen och bedömts garantera både den samhälleliga insynen och det medborgerliga inflytandet. En sådan ledningsform kan t.ex. vara att föredra där bredd och mångfald är önskvärd i verksamheten eller där samordning med andra myndigheter och organisationer är viktig. förvaltningspolitiska beslut fastställer att, där styrelsemodellen med ett delat ansvar mellan styrelsen och myndighetschefen väljs, ansvarsfördelningen dem emellan ska göras tydlig i myndighetens instruktion. Med hänsyn härtill och med hänvisning till sitt tidigare ställningstagande i fråga om verksamhetsanpassad myndighetsledning8[Yttr. 1995/96:FiU1y.] anser utskottet att myndighetschefens roll som ordförande i det egna verkets styrelse inte strider mot kraven på effektivitet och transparens i statsförvaltningen. Därmed avstyrker utskottet motion Fi230 (c) yrkande 1. Tidsbegränsade anställningar i staten Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker motionsförslaget huvudsakligen med hänvisning till regeringens aviserade förslag om nya regler för tidsbegränsade anställningar på hela arbetsmarknaden. Jämför reservation 7 (mp) och särskilt yttrande 3 (v). I motion A419 av m.fl. (mp, -) framhålls att statliga företag och myndigheter bör föregå med gott exempel och inte överutnyttja möjligheten till tidsbegränsade anställningar (yrkande 2). Motionärerna anser att anställningssystemet till viss del bör vara flexibelt men ha uppgiften att säkerställa den enskildes rätt. Lagar och regler får inte motverka att fler kan anställas, men heller inte innebära att den enskilde i och med en tidsbegränsad anställning utsätts för godtycke och ett system där det övriga samhällets rättsmedvetande inte gäller. Motionärerna påpekar att en någorlunda säker anställning garanterar en lön som ger rimliga planeringsförutsättningar för boende, resor och annat som känns viktigt för ett bra och innehållsrikt liv. Dessutom talar mycket för att det finns samband mellan otrygga arbetsformer och ohälsa. Mot denna bakgrund är det enligt motionärerna orimligt och allvarligt att det finns statliga verksamheter som överutnyttjar möjligheten till tidsbegränsade anställningar. Utskottet delar motionärernas uppfattning att det är allvarligt när den enskilde i och med en tidsbegränsad anställning kan utsättas för godtycke och ett system där det övriga samhällets rättsmedvetande inte gäller. De anställningsformer som finns på arbetsmarknaden får inte hindra rimliga ekonomiska planeringsförutsättningar och lika villkor när det gäller arbete, försörjning och utvecklingsmöjligheter i arbetslivet. Ett arbetsliv som allvarligt begränsar individers valmöjligheter och livsutrymme är enligt utskottet ett ovärdigt arbetsliv.