bet · GT01MJU23 · 2006-05-18 00:00:00 — Regeringen bör även få överlåta åt kommunen att meddela föreskrifter om sådana avgifter. Utskottets förslag till nya övergångsbestämmelser framgår av bilaga 3. Överväganden rörande kontrollen av foder och animaliska biprodukter Utskottets förslag i korthet Utskottet gör samma bedömning som regeringen. I likhet med regeringen anser utskottet att de nya avgifterna bör kunna börja tillämpas fr.o.m. . Utskottet föreslår ändrade övergångsbestämmelser. Enligt regeringens bedömning bör en fast årlig avgift tas ut från foderföretagare och från övriga företagare som befattar sig med animaliska biprodukter. bör utarbeta en schablon för olika verksamheters kontrollbehov. Schablonen bör baseras på bl.a. verksamhetens omfattning och risk. bör - för att vägleda kommunerna - publicera schablonen i allmänna råd. En timtaxa, som baseras på principen om full kostnadstäckning, bör beslutas av kommunerna. bör genom allmänna råd ge kommunerna vägledning dels om hur kommunernas taxa bör beräknas, dels om en lämplig lägsta nivå för timtaxan. Kommunerna bör fastställa avgiften med utgångspunkt i det av uppskattade kontrollbehovet och den beslutade timtaxan. bör, efter regeringens bemyndigande, ges rätt att föreskriva hur statliga kontrollmyndigheters och kontrollorgans avgift skall beräknas. Kontrollavgifterna bör kunna sättas ned för verksamheter lokaliserade i regioner med särskilda geografiska begränsningar, för verksamheter som bedrivs med traditionella metoder samt, under det första verksamhetsåret, för nystartade verksamheter. De nya avgifterna bör kunna börja tillämpas från . En avgift bör enligt propositionen tas ut för kostnader för prövning i ärenden om godkännande av anläggningar eller för registrering av anläggningar. Avgiften för prövning av godkännande av en foderanläggning och av anläggningar som handhar animaliska biprodukter bör fastställas av som ett schablonbelopp med utgångspunkten att prövningen skall ge full kostnadstäckning. För de verksamheter som enbart registreras bör avgiften motsvara en timmes arbete enligt den av kontrollmyndigheten fastställda timtaxan. Enligt regeringens bedömning bör de centrala och regionala kontrollmyndigheternas uppgifter att stödja, leda och samordna den offentliga kontrollen i landet finansieras med skattemedel. Enligt dagens regelverk på områdena för foder och animaliska biprodukter är ensam ansvarig tillsynsmyndighet för efterlevnaden av regelverken, och tillsynen finansieras genom avgifter som beslutas av . I propositionen föreslås att den offentliga kontrollen av efterlevnaden av regelverket om foder och animaliska biprodukter skall utövas - förutom av - även av kommunerna. Kommunerna bör ansvara för foderkontrollen i primärproduktionen och för kontrollen av animaliska biprodukter på lokal nivå. Regeringen och utskottet har vidare gjort bedömningen att den offentliga kontroll som utförs av statliga myndigheter och kommuner skall finansieras genom avgifter. Det nya avgiftssystemet innebär således bl.a. en skyldighet för kontrollmyndigheterna att finansiera den offentliga kontrollen och kostnader för ärenden enligt lagen med avgifter som baseras på principen om full kostnadstäckning. Den nya lagen om foder och animaliska biprodukter föreslås träda i kraft . I motiveringen i propositionen gör dock regeringen bedömningen att det nya avgiftssystemet skall införas först . I 28 § förslag till lag om foder och animaliska biprodukter finns ett avgiftsbemyndigande som innebär att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet att betala avgift för offentlig kontroll och i ärenden enligt lagen, de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen och de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Bemyndigandet föreslås i likhet med övriga bestämmelser i lagen träda i kraft , den äldre lagstiftningen skall upphöra att gälla. Utskottet instämmer i regeringens bedömning att de nya avgifterna bör införas först . Avgiftsbemyndigandet om skyldighet för statliga myndigheter och kommuner att finansiera den offentliga kontrollen och kostnader för ärenden med avgifter skall således gälla först fr.o.m. denna tidpunkt. Fram t.o.m. bör det dock finnas möjligheter för de statliga myndigheterna och kommunerna att finansiera kontrollen och kostnader för ärenden med avgifter. Utskottet föreslår att det övergångsvis föreskrivs att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att avgifter får tas ut för offentlig kontroll och i ärenden enligt lagen, de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen och de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Regeringen får vidare överlåta åt kommun att meddela föreskrifter om sådana avgifter. Dessutom bör, i fråga om avgift för kontrollen som kan komma att tas ut av statliga myndigheter eller kontrollorgan, regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i bindande föreskrifter kunna fastställa avgiftens storlek. Utskottets förslag till övergångsbestämmelser framgår av bilaga 3. Finansiering av stödjande och rådgivande uppgifter Utskottets förslag i korthet Utskottet gör samma bedömning som regeringen och avstyrker med hänvisning till propositionen en motion om att kommunen inte bör täcka sina kostnader för rådgivning med tillsynsavgifter (fp). Jämför reservation 17 (fp). Enligt regeringens bedömning bör de centrala och regionala kontrollmyndigheternas uppgifter att stödja, leda och samordna den offentliga kontrollen i landet finansieras med skattemedel. Enligt motion 2005/06:MJ21 (fp) yrkande 8 bör inte kommunerna täcka sina kostnader för rådgivning med tillsynsavgifter. Den ökade kostnaden bör i stället täckas av att statsbidragen inte minskas med . Enligt 11 § livsmedelsförordningen är kommunerna skyldiga att föra över medel motsvarande av den årliga tillsynsavgiften till . Avgiften skall finansiera samordnande och stödjande funktion gentemot kommunerna. då bestämmelserna om avgiftsöverföringen från kommunerna till infördes hade kommunerna inte rätt att finansiera andra kostnader än sådana som avsåg provtagning och undersökning av prov med avgiftsmedlen. Som anförs i propositionen bör stödjande och rådgivande uppgifter fortsättningsvis finansieras med skattemedel. En sådan lösning är tydlig både i förhållande till som skall ge stöd och mottagarna av råden och stöden, nämligen de lokala kontrollmyndigheterna. Modellen för finansiering av rådgivande och stödjande uppgifter som myndigheterna utför till nytta för de lokala myndigheterna bör gälla generellt för de aktuella kontrollområdena. För , och länsstyrelserna innebär detta ställningstagande inte någon förändring av nuvarande ordning. För del innebär ställningstagandet att uppgifter som är avgiftsfinansierade fortsättningsvis skall vara skattefinansierade. Även utskottet anser att en skattefinansierad modell är att föredra och instämmer i att den nuvarande intäkten för från omföringen av medel från kommunerna till bör utgöra en rimlig ambitionsnivå för den stödjande och vägledande verksamheten. Den kostnad på ca som härmed överförs från kommunerna till staten skall regleras genom en minskning av statsbidragen till kommunerna med motsvarande belopp. Motivet för denna lösning är att den årliga kontrollavgiften inte kommer att sänkas motsvarande det nuvarande omföringsbeloppet av avgiftsintäkterna från kommun till stat i och med förändringen. Med nämnda justering innebär avskaffandet av överföringen till således ett nollsummespel för kommunernas del. När det gäller den fråga som tas upp i motion 2005/06:MJ21 (fp) yrkande 8 om kommunernas kostnader för rådgivning har utskottet tidigare i detta betänkande redovisat att begreppet offentlig kontroll - så som det har definierats i EG-rätten - inte innefattar sådana generella serviceuppgifter i förhållande till allmänheten eller andra tillsynsmyndigheter som utförs av myndigheterna i form av rådgivning, allmän information och utvecklingsstöd m.m. I betänkandet anförs vidare att dessa uppgifter även i fortsättningen bör utföras av de myndigheter på central, regional och lokal nivå som utför offentlig kontroll, och det är för tydlighets skull lämpligt att låta insatser som rådgivning, information och stöd i förhållande till enskilda regleras särskilt i lagarna. Den nu föreslagna lagstiftningen innebär således att den offentliga kontrollen så långt som möjligt skall finansieras med avgifter och att denna skall baseras på principen om full kostnadstäckning. Som anförs i propositionen är rådgivning, stöd och information väsentliga medel för att se till att lagstiftningens syfte uppnås. I praktiken kan det vara svårt att i det enskilda fallet skilja dessa verksamheter från själva kontrollfunktionen. Inom kontrollverksamheten måste ju t.ex. information utbytas och en framåtsyftande dialog föras mellan parterna. Utskottet har tidigare anfört att ren rådgivning som inte har samband med någon kontrollåtgärd faller utanför definitionen av offentlig kontroll i EG-rätten. Kostnaden för sådan rådgivning som inte har samband med något kontrollärende kommer därför helt att belasta allmänna medel. Utskottet instämmer således i att det bör ställas upp krav på att offentlig kontroll skall finansieras med avgifter och att denna skall baseras på principen om full kostnadstäckning. Ett obligatoriskt avgiftsuttag för myndigheternas kontrolluppgifter utesluter emellertid inte att kontrollen undantagsvis ändå måste finansieras med allmänna medel, t.ex. vid bristande betalningsförmåga hos företagaren. Utskottet föreslår med dessa uttalanden att motion 2005/06:MJ21 (fp) yrkande 8 avstyrks. En ny lag om livsmedel som bl.a. kompletterar EG-bestämmelser Utskottets förslag i korthet Utskottet instämmer i regeringens förslag och gör samma bedömningar. Utskottet avstyrker med hänvisning till vad som anförs i propositionen motioner om att viss detaljhandel bör ha samma krav för riskfylld verksamhet som industrin (kd) och att lagen inte bör gälla vid viss försäljning till grannar och andra enskilda (kd). Jämför reservation 18 (m, kd). Regeringen förestår att den nuvarande livsmedelslagen ersätts av en ny lag om livsmedel. Lagen skall innehålla materiella bestämmelser och bemyndiganden samt komplettera de EG-bestämmelser som har samma syfte som lagen och som faller inom lagens tillämpningsområde. Regeringen skall i tillkännage vilka grundförordningar som avses. I fråga om EG-bestämmelser som faller inom flera lagars tillämpningsområde skall regeringen i tillkännage vilka EG-bestämmelser som kompletteras av livsmedelslagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall ges rätt att meddela de föreskrifter eller i det enskilda fallet fatta de beslut som behövs som komplettering av EG-bestämmelserna. Den nya lagen skall syfta till att säkerställa en hög skyddsnivå för människors hälsa och för konsumenternas intressen när det gäller livsmedel. Den skall gälla alla stadier av produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan för livsmedel. Med livsmedel avses livsmedel i den betydelse begreppet har enligt och rådets förordning (EG) nr 178/2002. Därutöver skall lagen tillämpas på dricksvatten från det stadium då det bereds i vattenverket tills det når den punkt där värdena skall iakttas enligt rådets direktiv /83/EG. Lagen skall enligt regeringens förslag tillämpas på snus och tuggtobak. Enligt regeringens bedömning bör möjligheterna för barn på förskola och fritidshem samt för boende på äldreboenden och liknande boenden att delta i matlagning finnas kvar. bör ges i uppdrag att ta fram riktlinjer för hur mindre kök i förskolor och fritidshem, skolor m.m. bör utformas och om hur barn och boende på äldreboenden bör delta i matlagningen. bör även ges i uppdrag att initiera ett projekt avseende deltagande i matlagning i pedagogiskt syfte. Regeringen föreslår att det i den nya lagen införs vissa nya centrala begrepp som definieras i EG-rätten. En hänvisning görs till definitionerna i EG-rätten. Bestämmelserna i den nuvarande livsmedelslagen om att livsmedel som saluförs eller på annat sätt överlämnas för förtäring inte får vara otjänliga till människoföda bör enligt regeringens bedömning inte få någon motsvarighet i den nya lagen. Bestämmelsen i livsmedelslagen om att livsmedel skall hanteras så att fara inte uppkommer för att livsmedlet förorenas eller blir otjänligt till människoföda bör inte heller få någon motsvarighet i den nya lagen. Enligt propositionen skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, om det behövs för att skydda människors liv eller hälsa eller annars för att tillgodose konsumentintresset, även i fortsättningen med stöd av bemyndiganden i lagen kunna meddela föreskrifter om - förbud eller villkor för handhavande av livsmedel, införsel till landet av eller utsläppande på marknaden av livsmedel, - märkning och presentation av livsmedel, - livsmedels beskaffenhet eller beteckning, - användning av vara, ämne, eller utrustning vid handhavande av livsmedel eller tillsammans med livsmedel, - läkarundersökning eller annan hälsokontroll av personal som är sysselsatt med livsmedelsverksamhet och om personalhygien i övrigt inom sådan verksamhet, - förbud mot återutförsel av livsmedel som förvaras på en gränskontrollstation eller ett tullager eller i en frizon eller frilager. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall enligt propositionen dessutom ges rätt att under angivna förutsättningar meddela beslut i det enskilda fallet. Regeringen föreslår vidare att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall ges rätt att efter iakttagande av anmälningsförfarandet i och rådets förordningar (EG) nr 852/2004 och (EG) nr 853/2004 meddela föreskrifter om anpassning av och undantag från de hygieniska krav som föreskrivs i förordningarna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör enligt propositionen ges rätt att meddela föreskrifter om att livsmedel får handhas eller släppas ut på marknaden endast i anläggningar som godkänts av kontrollmyndigheten samt om vilka krav som skall vara uppfyllda för att ett sådant godkännande skall meddelas. Vidare skall regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ges rätt att meddela föreskrifter om registrering av livsmedelsanläggningar. En motsvarighet till livsmedelslagens bestämmelse om företagares egenkontroll skall tas in i den nya lagen. Regeringen bedömer att krav på ett välfungerande egenkontrollsystem bör ställas inom ramen för godkännandeprövningen. I propositionen föreslås att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall ges rätt att meddela föreskrifter om försiktighetsmått i syfte att förebygga och avhjälpa skadeverkningarna av sabotage eller annan skadegörelse som kan påverka livsmedelsförsörjning. Enligt regeringens bedömning bör köttbesiktningen moderniseras. Ett större ansvar för utförandet av besiktningar bör föras över på företagsanställd personal. Besiktningsveterinärernas ansvar bör i högre grad begränsas till att övervaka att kontrollerna bedrivs på ett högkvalitativt sätt av kompetent personal. Utöver vad som följer av de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen skall det enligt propositionen vara förbjudet att på marknaden släppa ut livsmedel som - inte uppfyller krav och villkor i föreskrifter om märkning, livsmedels beskaffenhet och beteckning samt nationella anpassningar av EG-bestämmelserna om anläggningar m.m., - har handhafts eller tidigare släppts ut på marknaden i en anläggning som inte har godkänts i enlighet med krav eller registrerats i enlighet med kraven i och rådets förordning (EG) nr 852/2004, - inte har godkänts eller anmälts i enlighet med föreskrivna förfaranden eller inte uppfyller villkor i ett godkännande eller tillstånd, - innehåller förbjudna ämnen eller ämnen som inte har godkänts i enlighet med föreskrivna förfaranden eller - innehåller ämnen som överskrider föreskrivna gränsvärden. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall kunna meddela föreskrifter om undantag från bestämmelserna om förbud mot att släppa ut ett livsmedel på marknaden. Viss detaljhandel bör enligt motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 4 omfattas av kraven som skall gälla i industrin för riskfylld verksamhet. Enligt EG-förordning 853/2004 är detaljhandeln undantagen vissa regler som gäller riskfylld verksamhet, exempelvis malning av kött. bör utnyttja rätten att själv besluta om att låta viss detaljhandel omfattas av kraven som skall gälla i industrin för riskfylld verksamhet. Regeringen bör enligt motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 15 återkomma till med förslag om komplettering av livsmedelslagen så att det klargörs att "nollskalig" livsmedelsproduktion inte bör omfattas av denna lag. Begreppet "nollskalig produktion" används när den som bedriver viss jordbruksverksamhet för självförsörjning säljer exempelvis kött till grannen eller andra enskilda. I propositionens förslag till livsmedelslag anges i 4 § att lagen inte skall tillämpas på primärproduktion "för användning inom privathushåll eller enskildas handhavande av livsmedel för konsumtion inom privathushåll". Det bör tydliggöras att "enskildas handhavande" även kan inkludera sådant handhavande som innebär försäljning mot betalning. Utskottet tillstyrker regeringens förslag att ersätta den nuvarande livsmedelslagen med en ny lag om livsmedel. Som anförs i propositionen riktar sig förordningarna till alla företagare, inklusive primärproducenter, som utövar någon form av verksamhet i något led i livsmedelskedjan. För alla företag som bedriver verksamhet i ledet efter primärproduktledet föreskrivs detaljerade krav på hur lokalerna skall vara beskaffade och hur livsmedel skall hanteras m.m. Dessa krav gäller därmed för en mängd olika typer av verksamheter, från stora industriella anläggningar som hanterar känsliga livsmedel till små butiker som endast hanterar färdigförpackade livsmedel. Det finns dock vissa möjligheter för medlemsstaterna att efter godkännande av kommissionen och andra medlemsstater anpassa kraven i förordningarna efter nationella förhållanden (se artikel 13.3 i och rådets förordning [EG] nr 852/2004 och artikel 10.3 i och rådets förordning [EG] nr 853/2004). Sådana anpassningar av regelverket kan ske t.ex. i syfte att möjliggöra fortsatt användning av traditionella metoder i livsmedelshanteringen eller för att tillgodose behoven för företag som är belägna i områden med geografiska begränsningar. För att kunna utnyttja möjligheten till nationella särregler bör ett särskilt bemyndigande föras in i den nya lagen som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter om anpassning av och undantag från de hygieniska kraven som föreskrivs i och rådets förordningar (EG) nr 852/2004 och (EG) nr 853/2004. När det gäller den fråga som tas upp i motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 4 om att viss detaljhandel bör omfattas av kraven som skall gälla i industrin för riskfylld verksamhet fastställs i förordning nr 853/2004 särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung för livsmedelsföretagare. De tekniska kraven och hygienkraven i förordningen gäller för alla anläggningar, dvs. även för små företag och mobila slakterier. Bestämmelserna kompletterar reglerna i och rådets förordning (EG) nr 852/2004 och skall tillämpas på obearbetade och bearbetade produkter av animaliskt ursprung. Det görs undantag från förordningens tillämpningsområde för bl.a. primärproduktion för användning inom privathushåll eller på enskildas beredning, hantering eller lagring av livsmedel för konsumtion inom privathushåll. Bestämmelserna gäller inte heller vid direkta leveranser av små mängder primärprodukter eller visst kött som den producerande livsmedelsföretagaren levererar till konsumenten eller lokal detaljhandelsanläggning. Förordningen skall inte heller tillämpas på detaljhandel annat än då detaljhandelsanläggningar säljer produkter till annan detaljhandel. Som anges i propositionen har dock medlemsländerna rätt att nationellt besluta sig för att låta t.ex. viss detaljhandel omfattas av lagstiftningen. Med det anförda får motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 4 i allt väsentligt anses tillgodosedd. Motionen bör lämnas utan vidare åtgärd i berörd del. Utskottet anser i likhet med regeringen att primärproduktion för användning inom privathushåll och enskildas handhavande av livsmedel för konsumtion inom privathushåll skall undantas från lagens tillämpningsområde. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall ges rätt att föreskriva att lagen skall tillämpas på enskildas beredning m.m. av dricksvatten i privathushåll. Det är enligt utskottets uppfattning angeläget att den nya livsmedelslagens tillämpningsområde så långt som möjligt sammanfaller med de centrala EG-förordningarnas. Lagen bör därför - i likhet med den nu gällande - inte gälla beredning m.m. av livsmedel i enskilda hem, eller primärproduktion för privat konsumtion. För att undvika tillämpningssvårigheter och för att minimera risken att frågor regleras på olika sätt i EG-rätten och i svensk lag bör samma terminologi så långt som möjligt används i den nya lagen som i EG-rätten. Undantaget för primärproduktion och beredning av livsmedel i hemmen för enskildas konsumtion uttrycks på litet olika sätt i EG-förordningarna. Utskottet instämmer i att undantaget bör formuleras så att lagen inte tillämpas på primärproduktion för användning inom privathushåll eller enskildas handhavande av livsmedel för konsumtion inom privathushåll. Ordet "hantering" bör inte användas i den nya lagen eftersom ordet, när det används i de EG-förordningar som kompletteras av lagen, har en betydelse som avviker från svenskt språkbruk. I praktiken bör den nya terminologin inte innebära någon större förändring i förhållande till vad som gäller i fråga om enskildas hantering av livsmedel i enskilt hushåll. En skillnad, som kan leda till vissa tillämpningssvårigheter är dock att den nya lagen - i likhet med EG-förordningarna - kommer att omfatta livsmedel som bereds i privat bostad i syfte att släppas ut på marknaden. Som också konstaterats i promemorian är gränsdragningen mellan vad som kan hänföras till sådan konsumtion inom privathushåll som inte omfattas av regelverket och vad som innefattar ett av lagstiftningen reglerat utsläppande på marknaden inte alltid helt klar. Det bör ankomma på att i egenskap av central myndighet dra upp de närmare riktlinjerna för tillämpningen. Eftersom begreppen konsumtion inom privathushåll och släppa ut på marknaden används i EG-rätten ankommer det i slutändan på att bestämma den närmare innebörden av uttrycken och därmed regelverkets omfattning. Som anförs i propositionens författningskommentar motsvarar bestämmelsen i sak i stort sett den nuvarande lagens 3 § första stycke. Därutöver undantas sådan primärproduktion som är avsedd för privat konsumtion. En skillnad i förhållande till är att undantaget inte omfattar livsmedel som bereds i privat bostad för att släppas ut på marknaden. Gränsdragningen mellan vad som kan hänföras till sådan konsumtion inom privathushåll som inte omfattas av regelverket och vad som innefattar ett av lagstiftningen reglerat utsläppande på marknaden är inte alltid helt klar. Det torde t.ex. vara tveksamt i vad mån sådan bed and breakfast-verksamhet som faller utanför lagens tillämpningsområde i fortsättningen kan undantas från regelverket. Visserligen sker konsumtionen av livsmedel i ett privat hem. De som konsumerar är emellertid utomstående personer som köper en tjänst, varför konsumtionen i sig inte kan sägas vara privat. Däremot bör det fallet då livsmedel bereds i hemmet för att tas med som present till grannar eller släktingar falla utanför lagens tillämpningsområde eftersom livsmedlet då konsumeras under helt privata förhållanden. Utskottet avstyrker därmed motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 15. Utskottets förslag i korthet Utskottet tillstyrker regeringens förslag och gör samma bedömning.