bet · GT01SfU10 · 2006-05-09 00:00:00 — Fördraget, som undertecknades , skulle träda i kraft under förutsättning att samtliga medlemsstater då ratificerat fördraget. Drygt hälften av medlemsstaterna har godkänt fördraget. I utskottets yttrande till det sammansatta konstitutions- och utrikesutskottet över skrivelse 2003/04:13 Europeiska konventet om EU:s framtid ansåg utskottet sig kunna dela regeringens inställning att inriktningen på konventets förslag som syftar till en framtida gemensam europeisk asyl- och invandringspolitik bör stödjas. Utskottet uttalade att det då också är nödvändigt att beslut kan fattas av rådet med kvalificerad majoritet. Utskottet menade att för att uppnå en asyl- och invandringspolitik som verkligen är gemensam är det även nödvändigt att alla medlemsstater har i huvudsak överensstämmande regler och att detta kommer att medföra att den samlade politiken för alla medlemsstater blir mer humanitär och rättssäker än om olika regler tillåts. Utskottet delade även regeringens uppfattning att den gemensamma asyl- och invandringspolitiken skall ha en hög nivå vad avser humanitet, tillämpning av asylrätt och internationella åtaganden. Målsättningen för det andra steget av den gemensamma asylpolitiken är att inrätta ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig ställning för dem som beviljas asyl eller alternativa skyddsformer. En utvärdering av den första etappens rättsliga instrument skall genomföras . Utskottet kan konstatera att målet för EU:s flyktingpolitik enligt det nya fördraget är att upprätta ett gemensamt och enhetligt asylsystem som skall säkerställa en hög och jämn skyddsnivå för flyktingar och andra i behov av internationellt skydd. Utskottet noterar att grundläggande rättigheter enligt bl.a. och därvid måste iakttas fullt ut. Enligt utskottets mening krävs det ett ökat inslag av finansiell solidaritet i EU:s flyktingpolitik. Vidare anser utskottet att arbetet med att förebygga och undanröja orsaker till flykt och påtvingad migration kräver en helhetssyn och en samordning av olika politikområden inom EU. Utskottet kan också konstatera att antogs det s.k. Haagprogrammet enligt vilket EU-politiken bör inriktas på att bistå tredjeländer i att förbättra sina möjligheter att genom långsiktiga lösningar hantera migration och skydd av flyktingar. Utskottet, som förutsätter att regeringen även fortsatt verkar för en asyl- och migrationspolitik inom EU som tillgodoser höga rättssäkerhetskrav, avstyrker med det anförda motionerna Sf334 yrkande 2, Sf364 yrkande 15, Sf373 yrkandena 1 och 2, U7 yrkande 6 i denna del samt U338 yrkande 7. Utskottet avstyrker med det anförda även motion Sf251 yrkandena 5, 7, 9 och 12-15. Verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut Utskottets förslag i korthet Utskottet bör avslå motioner om utvisning på grund av brott, familjesplittring vid verkställighet, återreseförbud samt förvar. Jämför reservationerna 26 (fp, c), 27 (m), 28 (kd, v, c, mp), 29 (kd, c), 30 (v), 31 (v, mp), 32 (kd, c) och 33 (v, mp). Enligt 12 kap. 15 § andra stycket NUtlL skall en utlänning som avvisas lämna landet och en utlänning som utvisas lämna landet efter det att beslutet vann laga kraft, om inte annat bestämts i beslutet. Av 8 kap. 5 § NUtlL framgår att beslut om avvisning inte får fattas senare än efter den första ansökan om uppehållstillstånd efter ankomsten till . För beslut som fattas senare används uttrycket utvisning. Av 8 kap. NUtlL framgår att en utlänning får utvisas ur , bl.a. om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse och om han eller hon döms till svårare påföljd än böter, och fortsatt brottslighet här i landet kan antas, eller om brottet bl.a. inneburit så allvarlig skada för enskilda eller allmänna intressen att personen inte bör få stanna. Den domstol som handlägger brottmålet beslutar om utvisning. Vid utvisningen skall hänsyn tas till anknytningen till det svenska samhället varvid särskilt skall beaktas personens levnadsomständigheter och om han eller hon har barn i samt barnets behov av kontakt med föräldern liksom hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att föräldern utvisas. Också övriga familjeförhållanden och vistelsetid i skall beaktas. En flykting får utvisas endast om brottet är synnerligen grovt och det skulle medföra allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta utlänningen stanna. Utvisning får också ske om utlänningen i eller utomlands har bedrivit verksamhet som har inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta sådan verksamhet här. Synnerliga skäl krävs vid beslut om utvisning om utlänningen haft permanent uppehållstillstånd när åtal väcktes eller om han eller hon då varit bosatt i . En utlänning får inte utvisas, om utlänningen kom till innan han eller hon fyllt och vistats här när åtal väcktes. Ett beslut om utvisning utan samband med brott som fattas av får förenas med ett förbud att återvända till , ett s.k. återreseförbud. När en domstol beslutar om utvisning på grund av brott, skall beslutet kombineras med ett förbud om återresa. Förutsättningarna för att hålla en asylsökande i förvar regleras i 10 kap. NutlL. Utvisning på grund av brott I motion Ju530 av m.fl. (m) yrkande 16 begärs ett tillkännagivande om att lagstiftningen avseende utvisning på grund av brott bör skärpas. Enligt motionärerna bör mindre hänsyn tas till den enskildes familjeförhållanden, och det bör endast krävas särskilda skäl, inte synnerliga, för utvisning av en person som varit bosatt i . m.fl. (fp) begär i motion Sf383 yrkandena 27 och 28 tillkännagivanden om skärpta regler och individuell prövning i samband med utvisning på grund av brott. Vid den individuella prövningen i samband med brottmålet kan domstolen avstå från utvisning om det finns stark anknytning till eller liten risk för återfall i brottslighet. I motionen anges att återfallsbrottslighet är vanligt och att skärpta regler vid utvisning kan ha en preventiv effekt. Det bör klargöras i vilka fall anknytning till inte skall medföra utvisning. Barnperspektivet måste naturligtvis väga tungt vid straffutmätningen, men anses exempelvis även åtskilliga barnlösa personer ha tillräcklig anknytning för att inte utvisas. I motion Ju564 av m.fl. (kd) yrkande 15 begärs ett tillkännagivande om att personer som försvarar våldsmetoder för att främja religionstolkning och politiska agendor måste kunna utvisas. Motionärerna anser att det måste ses som ett brott att förhärliga och rättfärdiga terrorism. Ingen person skall dock utvisas utan rättslig prövning eller till länder som nyttjar tortyr eller dödsstraff. I motionSf267 av () yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att asylsökande barn som är föremål för utredning eller insatser inom inte skall kunna avvisas. Motionären anser att en avvisning avseende ett barn inte skall verkställas under en pågående utredning om eventuella övergrepp eller när föräldrarna inte kan ge barnen nödvändig omsorg. I motion Sf388 av m.fl. (kd) yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om att frågan om ansvaret för asylsökande barn som av något skäl omhändertagits av myndigheterna men som vid utvisning återförs till sina föräldrar skall utredas. Inga avvisningar bör få verkställas i avvaktan på en sådan utredning. m.fl. (kd) begär i motion Sf373 yrkande 17 ett tillkännagivande om att utvisnings- och avvisningsbeslut som leder till familjesplittring skall inhiberas, såvida synnerliga skäl ej föreligger. I yrkande 13 begärs att regeringen lägger fram ett förslag till en faktisk tidsgräns för när uppehållstillstånd skall ges vid verkställighetshinder. Motionärerna anser att när en avvisning eller utvisning inte kan verkställas på grund av att hemlandet inte tar emot personen skall ett uppehållstillstånd ges. m.fl. (v) begär i motion Sf251 ett tillkännagivande om att en utlänning efter ett beslut om avvisning alltid skall ha skäligt rådrum för sin avresa, och inte som (yrkande 22). I yrkande 23 begärs ett tillkännagivande om att möjligheten att förena ett utvisningsbeslut med ett återreseförbud bör begränsas. Enligt motionärerna kan ett återreseförbud hindra personen från att söka asyl på grund av förföljelse som inträffat efter utvisningen. I motion Sf260 av () begärs ett tillkännagivande om en översyn och reformering av asylpolitik. Enligt motionären är handläggningstiderna ofta långa, och många asylsökande anpassar sig till det svenska samhället. Att ge den som utvisas ett återreseförbud är därför inhumant. m.fl. (kd) begär i motion Sf373 yrkande 14 ett tillkännagivande om att förvarstagande endast skall ske i undantagsfall och att en faktisk tidsgräns skall fastställas. Vidare bör alternativa former utredas och prövas. I motion Sf251 av m.fl. (v) yrkande 27 begärs ett tillkännagivande om att en utredning bör tillsättas för att se över förvarsreglerna i utlänningslagen (10 kap. 1 och 4 §§ NUtlL). Förutsättningar för förvar är enligt motionärerna vaga och ger stort utrymme för godtycke från tillämpande myndigheter. Det är inte heller acceptabelt att det inte finns någon tidsbegränsning för förvar. m.fl. (c) begär i motion Sf334 yrkandena 10 och 11 tillkännagivanden om att barn inte skall kunna tas i förvar och att förvarstagandet måste begränsas. I stället bör anmälningsplikt användas. En utländsk medborgare som döms för ett brott kan under vissa förutsättningar utvisas ur på grund av sin kriminalitet. De begränsningar som finns rör bl.a. utlänningens anknytning till det svenska samhället. I fall där barn berörs skall också särskilt beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver. Det finns inga bestämmelser om när frågan om utvisning på grund av brott skall tas upp till prövning, varför detta avgörs av åklagare och domstolar. Beslutet om utvisning fattas emellertid alltid av den domstol som handlägger brottmålet. Utskottet, som kan konstatera att det införts regler i syfte att stärka barnperspektivet i mål om utvisning på grund av brott, anser att något tillkännagivande om skärpta lagregler inte bör göras. Utskottet utgår från att den domstol som handlägger frågan gör en skälig avvägning i varje enskilt fall. Med det anförda avstyrks motionerna Sf383 yrkandena 27 och 28 samt Ju530 yrkande 16. Även motion Ju564 yrkande 15 avstyrks. När det gäller yrkande om att uppehållstillstånd skall ges vid verkställighetshinder har utskottet tidigare och senast i betänkande 2004/05:SfU10 behandlat ett liknande motionsyrkande. Utskottet uttalade då att varje ansökan om uppehållstillstånd skall prövas individuellt och det måste vara en rättssäker process där samtliga omständigheter och skäl för beslutet utreds. Utskottet ansåg sig inte kunna tillstyrka yrkanden om att ett uppehållstillstånd skall ges enbart på den grund att förflutit. Utskottet vidhåller detta ställningstagande. Utskottet vill här också peka på att det i den nya utlänningslagen stadgas att om det i ett ärende om verkställighet kommer fram nya omständigheter så skall pröva om dessa omständigheter utgör hinder mot verkställighet. Hindren mot verkställighet kan utgöras av hinder av praktisk natur, exempelvis om utlänningens hemland inte tar emot honom eller henne och fortsatta kontakter i frågan med det landet inte bedöms kunna nå framgång och förutsatt att utlänningen själv medverkat till att en verkställighet skall kunna genomföras. får i dessa fall bevilja ett tidsbegränsat uppehållstillstånd om hindret är tillfälligt och ett permanent uppehållstillstånd om hindret är bestående. Utskottet avstyrker med det anförda motion Sf373 yrkande 13. I utlänningslagen regleras inte särskilt frågan om hur verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut skall ske, men enligt den praxis som utlänningsmyndigheterna följer skall familjer inte splittras vid en avvisning. Utskottet kan konstatera att en avvägning i det enskilda fallet alltid måste ske och utgår från att myndigheterna beaktar utlänningslagens bestämmelse om att barnets bästa särskilt skall beaktas. Detta gäller självklart även då det är fråga om verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut. Utskottet avstyrker med det anförda motion Sf373 yrkande 17. Enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) hindrar ett beslut om vård med stöd av LVU inte ett beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen. När det gäller frågan om verkställighet av lagakraftvunna avvisningsbeslut där barn i en familj har omhändertagits av sociala myndigheter har liknande yrkanden behandlats av utskottet tidigare, bl.a. i samband med behandlingen av proposition 1996/97:25 Svensk migrationspolitik i globalt perspektiv vari föreslogs att ett tidsbegränsat uppehållstillstånd skall få meddelas om det behövs för vård enligt LVU. Utskottet ansåg att det var bra att det i lagstiftningen klargjordes att en kollision mellan de båda lagarna ger utrymme för att ge ett tidsbegränsat uppehållstillstånd så länge barnets vård- och skyddsbehov kvarstår. Utskottet delade regeringens bedömning att det inte är rimligt att ett omhändertagande enligt LVU automatiskt innebär att barnet och vårdnadshavaren får stanna i (bet. 1996/97:SfU5). Utskottet uttalade vidare att stor vikt måste fästas vid socialnämndens uppfattning om nämnden hörs med anledning av tveksamhet om ett uppehållstillstånd skall meddelas eller ej. Utskottet förutsatte att de myndigheter som tillämpar utlänningslagen och vederbörande socialnämnd skall kunna samarbeta i frågorna på det sätt som gagnar barnet bäst. Utskottet, som inte finner skäl att nu göra annan bedömning, avstyrker motionerna Sf267 yrkande 1 och Sf388 yrkande 9. Enligt utskottets mening förutsätter ett fungerande asylsystem att de som har meddelats lagakraftvunna avvisnings- och utvisningsbeslut lämnar landet. Utgångspunkten måste alltid vara att personen lämnar landet frivilligt. Av årsredovisning framgår att målet för arbetet med verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut skall utvecklas och effektiviseras så att tiden mellan lagakraftvunna beslut och utresa minskar och att andelen personer som självmant återvänder inom den lagstadgade tiden skall öka. Utskottet anser inte att det bör göras något tillkännagivande i enlighet med motion Sf251 yrkande 22 om att en person med ett lagakraftvunnet avvisningsbeslut skall ges skäligt rådrum för sin avresa utöver nu lagstadgat. Om en utlänning avvisas eller utvisas kan beslutet förenas med återreseförbud. Sådant förbud att återvända till utan tillstånd eller utan tidsbegränsning är obligatoriskt när domstol förordnar om utvisning på grund av brott. I fråga om EES-medborgare och deras familjemedlemmar får ett återreseförbud bara meddelas vid beslut om avvisning eller utvisning som grundar sig på hänsynen till allmän ordning eller säkerhet. Om det finns särskilda skäl för att förbudet inte längre skall gälla kan regeringen ompröva ett återreseförbud. Även skall i vissa fall ompröva beslut som verket har meddelat som första instans om beslutet befinns vara oriktigt. I betänkande Gränskontrollag (SOU 2004:110) anges att ett återreseförbud kan få långtgående konsekvenser för den enskilde som därigenom kan bli avstängd från affärs- och släktbesök eller andra former av besök i samtliga Schengenländer, varför ett sådant beslut endast skall fattas där omständigheterna i det enskilda fallet motiverar det. Mot denna bakgrund har också enligt utredningen praxis i fråga om återreseförbud ändrats. Efter inträde i har antalet meddelade återreseförbud minskat från ca 600-800 till nuvarande ca 100 . Enligt ett regeringsavgörande skall återreseförbud meddelas endast när omständigheterna i det enskilda fallet särskilt motiverar det, exempelvis om personen har uppträtt under olika identiteter och använt sig av falska dokument till stöd för detta eller har anmärkningar rörande vandel som inte bara är bagatellartade engångsföreteelser. Betänkandet bereds inom . Med det anförda och då utskottet anser att beredningen av förslaget bör avvaktas avstyrker utskottet motionerna Sf251 yrkande 23 och Sf260. Ett beslut om förvar fattas av den myndighet som handlägger ärendet, och beslutet kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Beslutet omprövas inom vissa tidsfrister, och varje ny prövning av ett beslut om förvar skall föregås av en förhandling. Förutsättningarna för att hålla en asylsökande i förvar regleras i utlänningslagen. Ett barn kan under starkt begränsade förutsättningar tas i förvar och får inte skiljas från sin vårdnadshavare genom att denne eller barnet tas i förvar. Är det tillräckligt att barnet ställs under uppsikt får förvar inte tillgripas. Av regeringens skrivelse om en handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 2006-2009 (2005/06:95) framgår att direktiv till en utredning om förvar är under utarbetande inom . Direktivet planeras bl.a. omfatta en utvidgad översyn av förvarsverksamheten. Utskottet, som anser att utredningen bör avvaktas, avstyrker med det anförda motionerna Sf251 yrkande 27, Sf334 yrkandena 10 och 11 samt Sf373 yrkande 14. Utskottets förslag i korthet bör avslå motionsyrkanden bl.a. om viseringsplikt, besöksvisum, visum för asylsökande och viseringsavgiftens storlek. Jämför reservationerna 34 (kd, v, c, mp), 35 (fp, kd, c), 36 (v, mp), 37 (kd, v, c, mp), 38 (kd) och 39 (mp). En utlänning som reser in i eller vistas i skall enligt 2 kap. 3 och 8 §§ NUtlL ha visering om han eller hon inte har uppehållstillstånd, har ställning som varaktigt bosatt eller är nordisk medborgare. Regeringen får föreskriva andra undantag från kravet på visering (2 kap. 9 § NUtlL). Enligt 3 kap. 1 § NUtlF gäller undantag bl.a. för EU-medborgare samt vissa konventionsflyktingar och statslösa personer. I rådets förordning (EG) nr 539/2001 regleras vilka tredje länders medborgare som behöver visering respektive vilka som är undantagna från viseringskrav. Visering kan utfärdas antingen som enhetlig visering enligt föreskrifterna i eller som en nationell visering. Enhetlig visering enligt 3 kap. 1 och 2 §§ NUtlL får beviljas om utlänningen har ett gällande pass, dokument utvisande bl.a. syftet med vistelsen, en medicinsk reseförsäkring, tillräckliga medel för uppehället och återresan samt inte har meddelats inreseförbud och inte heller kan anses äventyra den allmänna ordningen, rikets säkerhet eller någon av Schengenstaternas internationella förbindelser. En sådan visering är giltig vid inresa och vistelse i Schengenstaterna. Enhetlig visering får inte beviljas om det framstår som sannolikt att avsikten med vistelsen är en annan än den uppgivna eller att utlänningen inte kommer att lämna eller Schengenområdet efter viseringstidens utgång. En visering som utfärdats av behörig myndighet i en annan Schengenstat gäller i (3 kap. 3 § NUtlL). En visering som ger tillstånd att resa in i och vistas i men inte i en annan Schengenstat får utfärdas som nationell visering enligt 3 kap. 4 § NUtlL om det är nödvändigt av humanitära skäl, på grund av internationella förpliktelser eller om det annars finns ett starkt nationellt intresse att bevilja visering. Vid bedömningen skall en avvägning göras mellan hur angeläget syftet med besöket är och risken för att den person som beviljas visering inte kommer att lämna efter viseringstidens utgång. Finns särskilda skäl får en sådan visering beviljas än , dock högst . Ansökan om visering skall göras före inresa till och beslut om visering får inte överklagas. m.fl. (kd) begär i motion Sf373 yrkande 3 i denna del ett tillkännagivande om att inom EU bör arbeta för att visumlistan kortas. Kravet på visum skall inte få användas för att stänga asylsökande ute. m.fl. (v) begär i motion Sf251 yrkande 24 ett tillkännagivande om att regeringen i EU bör verka för att korta ned listan över visumpliktiga länder och för att visumkrav inte skall användas för att stänga ute flyktingar och kortsluta . m.fl. (c) begär i motion Sf334 yrkande 19 ett tillkännagivande om att viseringskraven bör ses över. Motionärerna anser att listan över viseringspliktiga länder bör kortas, att viseringspolitiken inte får användas för att försvåra för människor att söka asyl och att kostnaderna för visum kan försvåra för människor från fattiga områden att söka visum. I motion Sf295 av () begärs ett tillkännagivande om att i enlighet med revisorers kritik tydliggöra riktlinjer för besöksvisum. Motionären anser det oacceptabelt att de som lever i inte kan få besök av sina anhöriga. m.fl. (kd) begär i motion Sf373 yrkande 24 förslag till förändringar av systemet med besöksvisum så att de som lever i inte förvägras besök av sina anhöriga. m.fl. (v) begär i motion Sf251 yrkande 25 ett tillkännagivande om att regeringen bör utfärda tydliga riktlinjer så att handläggning av besöksvisum skall genomsyras av en inställning som grundas på icke-diskriminering och humanism. Enligt motionärerna är det inte rimligt att avslå en visumansökan av det skälet att landsmän till den sökande tidigare hoppat av. m.fl. (kd) begär i motion Sf373 yrkande 3 i denna del ett tillkännagivande om att utreda ett system med s.k. nödvisum till asylsökande. Motionärerna påpekar att asyl inte kan sökas från utlandet och att det för inresa i krävs visum. De anser att kravet på visum inte skall få användas för att stänga asylsökande ute. m.fl. (v) begär i motion Sf251 yrkande 26 ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning med uppgift att lägga fram förslag om en procedur för utfärdande av asylvisum. Enligt motionärerna är det numera i det närmaste omöjligt ta sig till EU för att söka asyl. m.fl. (c) begär i motion Sf334 yrkande 16 ett tillkännagivande om att låta människor söka asyl på svenska ambassader i andra länder. Humanitära visum skulle ge människor som verkligen behöver asyl en möjlighet att också få det. I motion K452 yrkande 2 av () begärs ett tillkännagivande om att inte tillåta inresetillstånd för islamister som förespråkar folkmord på judar. m.fl. (kd) begär i motion Ju564 yrkande 17 ett tillkännagivande om att utländska hatpropagandister som uppammar terrorism inte skall släppas in i landet. m.fl. (mp, -) begär i motion L342 yrkande 8 ett tillkännagivande om svårigheter med turistvisum för homosexuella. m.fl. (mp) begär i motion U7 yrkande 6 i denna del ett tillkännagivande om att EU:s förslag om höjda visumkostnader kommer att leda till att det blir omöjligt för fattiga människor att besöka EU/EES-området och att regeringen måste motsätta sig detta förslag. Det övergripande målet för den svenska viseringspolitiken är att skapa så stor frihet som möjligt för personer att röra sig över gränserna. Det är av största vikt att kontakter mellan människor i olika länder underlättas, i fråga om såväl släktkontakter som kommersiella och kulturella förbindelser på olika plan. Önskemålet om fri rörlighet måste dock ställas mot nödvändigheten av att upprätthålla en reglerad invandring. Genom förordning (EG) nr 539/2001 med förteckning över vilka tredjelandsmedborgare som behöver visering respektive vilka som är undantagna från viseringskrav är viseringspolitiken inom EU i denna del fullt ut harmoniserad. Detta innebär att det inte längre finns några tredje länder för vilka medlemsstaterna ensidigt får bestämma om medborgarna i dessa länder skall omfattas av viseringskrav eller inte. Även om är bundet av nämnda EG-förordning vill utskottet understryka vikten av att inom EU aktivt driver frågan om viseringsfrihet för så många länder som möjligt. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna Sf373 yrkande 3 i denna del, Sf251 yrkande 24 och Sf334 yrkande 19. Utskottet vill tillägga att det av regeringens skrivelse framgår att rådets förordning (EG) nr 851/2005 om ändring av förordning (EG) nr 539/2001 vad gäller ömsesidighetsmekanismen trädde i kraft . Beslutet innebär att viseringstvång inte med automatik skall införas i förhållande till det tredje land som påför en medlemsstat ett viseringskrav.