bet · GT01FöU7 · 2006-03-21 00:00:00 — och skydd mot olyckor I detta betänkande behandlar utskottet 12 motioner från allmänna motionstiden samt en motion från allmänna motionstiden . Samtliga motioner rör frågeställningar kring skydd mot olyckor och räddningstjänst m.m. Utskottet föreslår att samtliga motioner avslås. En reservation har lämnats av gällande förebyggande verksamhet. Utskottets förslag till riksdagsbeslut avslår motionerna 2005/06:Fö250 och 2005/06:T498 yrkande 6. avslår motionerna 2005/06:Fö227, 2005/06:Fö229, 2005/06:Fö240, 2005/06:Fö244 och 2005/06:So552 yrkande 18. Reservation (v) avslår motionerna 2005/06:Fö205, 2005/06:Fö247 och 2005/06:T496 yrkande 2. avslår motionerna 2003/04:Fö209 yrkande 1, 2005/06:Fö209 och 2005/06:Fö217. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (s), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), () och (). Ärendet och dess beredning I detta betänkande behandlas motionsyrkanden om ansvarsförhållanden vid räddningsinsatser, förebyggande verksamhet, skogbrandsbekämpning och helikopterfrågor. Motionerna är från allmänna motionstiden med undantag för en motion som härrör sig från allmänna motionstiden . Utskottets förslag i korthet Utskottet finner inte anledning att ändra sin tidigare uttalade ståndpunkt i fråga om räddningstjänst för sjön och ansvaret för beredskap och skydd mot olyckor på . Utskottet avstyrker motionerna 2005/06:Fö250 och 2005/06:T498. I motion 2005/06:Fö250 av () yrkas att regeringen skall återkomma med förslag till hur räddningsinsatserna på sjön kan likställas med räddningstjänst för sjöarna . är i storlek fjärde sjö med en yta av . Sjön delas av tre län med sammanlagt fem kommuner. Behovet av samordning för efterforskning och räddningstjänst är enligt motionären stort med tanke på att en hjälpsökande kan komma till fel SOS-central samt att den geografiska uppdelningen berör sex olika myndigheter för efterforskning och räddningstjänst. Kommunikation och ledning kan ske från tio olika myndigheter eller centraler runt . Den statliga räddningstjänsten har inte ansvaret för räddningsinsatser som berör enligt den princip som råder för räddningsinsatser på tre största sjöar, nämligen , och . Ansvaret vilar i stället direkt på eller ansvarig polismyndighet. Framför allt startskedet av en räddningsinsats kan försvåras och fördröjas då är delad mellan tre län, tre SOS-centraler, fyra kommunala räddningstjänster samt tre polismyndigheter. Om statlig räddningstjänst råder för insatser på skulle insatserna, utan gränsdragningsproblem, ledas från en och samma räddningscentral. Detta skulle enligt motionären avsevärt minska riskerna för fördröjande och missförstånd i en räddningsinsats. I motion 2005/06:T498 av och (båda fp) anförs att geografiskt, historiskt och kulturellt är en utmärkt bas för ökad tillväxt. En positiv utveckling på förstärker möjligheter att vara motor. Därför är framtiden på avgörande för hela och därmed hela tillväxtkraft. Det krävs dock nu enligt motionärerna ett antal krafttag på olika områden för att verkligen ta till vara utvecklingsmöjligheter. I samband med omstruktureringar av försvarsorganisationen finns enligt motionärerna anledning att tro att och kommer att påverkas. Det är viktigt att huvudstadsregionen och den känsliga skärgården tillförsäkras ett tillräckligt gott skydd för insatser vid miljökatastrof, olycka eller hot som kräver större räddningsinsatser. Utskottet har under förra (bet. 2004/05:FöU7) behandlat likalydande yrkanden. Frågan om räddningstjänsten på sjön har utretts, och regeringen har tagit ställning i frågan i proposition 2002/03:119 Reformerad räddningstjänstlagstiftning. I denna proposition anges under avsnitt 7 Geografisk avgränsning mellan statens och kommunernas skyldigheter (s. 77) följande: Även när det gäller arbetet med räddningsinsatser på sjön , som ett par remissinstanser tagit upp, är det viktigt att ansvariga myndigheter samarbetar med varandra. Regeringen finner inte nu skäl att ändra ansvarsförhållandena när det gäller denna sjö. Utskottet hade vid beredningen av lagförslaget (bet. 2003/04:FöU2) inget att invända mot regeringens uppfattning i frågan. Utskottet finner inte anledning att ändra sin ståndpunkt i frågan och avstyrker motion 2005/06:Fö250 av (). Inte heller i frågan om ansvaret för beredskap och skydd mot olyckor på finner utskottet anledning att ändra sin tidigare ståndpunkt. Det finns enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ett statligt ansvar för räddningstjänst till sjöss och ett kommunalt ansvar för räddningstjänst på land. Ansvaret för beredskap och skydd mot olyckor i den aktuella regionen ändras inte genom förändringen av Försvarsmaktens verksamhet vid och . Samhällets resurser för en insats vid en större naturkatastrof måste tillgodoses oavsett om verksamheterna vid och förändras eller inte. Ansvaret att tillhandahålla tillräcklig förmåga för räddningsinsatser enligt den lokala riskbilden finns kvar oavsett Försvarsmaktens omlokalisering. Utskottet avstyrkermotion 2005/06:T498 av och (båda fp). Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker motionerna 2005/06:Fö227, 2005/06:Fö244, 2005/06:Fö229, 2005/06:Fö240 och 2005/06:So552. Jämför reservation (v). I motion 2005/06:Fö227 av () anförs följande om giltigheten av defibrillator- och syrgasutbildningar vid räddningstjänsten. Vid olyckor är det oerhört viktigt att medicinska insatser sätts in . Detta gäller inte minst insatser där man använder sig av syrgas och av defibrillatorer. Vid ett skadetillfälle är det inte självklart att det är utbildad ambulanspersonal som kommer först till olycksplatsen, utan lika vanligt är det att räddningstjänstens personal är först på plats. gäller att de som arbetar inom räddningstjänsten inom en kommun kan få utbildning av en läkare eller ambulansöverläkare i användandet av syrgas och defibrillatorer. Den utbildande läkarens ansvar för insatserna finns dock kvar, trots att det är någon annan som utför insatsen. Om brandmannen som genomgått utbildningen i en kommun emellertid flyttar till tjänstgöring i en annan kommun gäller inte utbildningen i denna nya kommun. Han eller hon måste genomgå en ny, identisk utbildning för att kunna göra insatserna i den nya kommunen. Detta är enligt motionären helt orimligt. Det borde vara självklart att om man genomgått en utbildning i en kommun så borde denna utbildning vara giltig var man än arbetar. Nuvarande system medför onödiga kostnader som är svåra att motivera och där kommunerna har svårt att klara ut dem för hela personalstyrkan. Detta gäller enligt motionären inte minst i mindre kommuner och där omsättningen på deltidsbrandmän är relativt stor. En ändring av nu gällande ordning kan innebära att det blir lättare för räddningstjänsterna att fylla det tomrum som kan uppstå när ambulansen är på andra uppdrag. Detta är enligt motionären inte minst viktigt i mindre kommuner där det oftast endast finns en ambulans. I motion 2005/06:Fö244 av () anförs att det finns behov av åtgärder när det gäller rekrytering till räddningstjänsten. Vid sidan av den heltidsanställda personalen finns en stor grupp deltidsanställda, vars insatser är helt avgörande för en fungerande räddningstjänst kring mindre tätorter och i glesbygd. har det enligt motionären blivit allt svårare att rekrytera deltidsbrandmän, och mycket talar för att det är förändringarna på arbetsmarknaden som är orsaken. Ur samhällssynpunkt är denna utveckling naturligtvis starkt oroande. Det kommer sannolikt aldrig att finnas förutsättningar för heltidskårer i hela landet, utan deltidskårerna kommer alltjämt att vara en förutsättning för snabba insatser i mindre tätorter och i glesbygd. I delar av landet är stora delar av deltidskårernas bemanning vakanta - och vid de pensionsavgångar som väntar kan läget bli akut. Mot den bakgrunden är det enligt motionären angeläget att en översyn av rekryteringsfrågan genomförs, inte minst för att belysa om ytterligare ekonomiska incitament är nödvändiga för att trygga bemanningen framöver. I motion 2005/06:Fö229 av och (båda c) yrkar motionärerna att tillkännager för regeringen att skall utreda hur en inventering kan ske av bl.a. maskiner som kan användas vid bränder och andra stora olyckor där djur är inblandade. I många fall har lantbruksföretag maskiner som kan hjälpa till vid stora olyckor, men räddningstjänsten vet inte om att de finns eller hur de kan användas. Räddningsledningen vet heller inte vilka prioriteringar som skall göras för att rädda t.ex. de värdefullaste avelsdjuren. För att få kunskap om vilka maskiner som finns, vilka åtgärder som är viktigast och också för att minimera risker borde räddningstjänsten enligt motionärerna kunna göra inventeringar hos olika företag för att se hur det ser ut och hur saker kan användas. I första hand kan detta ske frivilligt genom att räddningstjänsten erbjuder sig att komma ut till det enskilda företaget. Det skulle kunna vara en del i det skadeförebyggande arbetet. bör enligt motionärernas mening få i uppdrag att utreda hur kontakter av det här slaget kan gå till. I motion 2005/06:Fö240 av m.fl. (v) anförs att bör ges i uppdrag att utforma en handlingsplan för omhändertagande av funktionshindrade i samband med en katastrof. Bland andra har anordnat utbildning av biståndsorganisationer i hur funktionshindrade skall omhändertas i samband med katastrofinsatser. Det handlar bl.a. om förflyttningar och tillgänglighetsanpassning av områden till vilka människor skall evakueras vid katastrofer. Motionärerna menar att det finns behov av att även nationellt gör en översyn och utbildningsinsats vad gäller de särskilda behov funktionshindrade har vid en katastrof. Det handlar om information, transporter, uppsamlingsplatser m.m. Likaså i motion 2005/06:So552 av m.fl. (c) anförs att det ofta är de funktionshindrade som drabbas hårdast när en katastrof inträffar. Konsekvenserna av dålig tillgänglighet och ett sammanbrott för normala hjälpkällor blir ofta förödande. Personer med nedsatt fysisk eller mental förmåga blir förlorare i en situation när självbevarelsedrift och fysisk styrka är avgörande för överlevnaden. Räddningspersonal och internationella räddningsinsatser är enligt motionärerna sällan förberedda på funktionshindrades särskilda utsatthet och behov av hjälp. Manualer saknas, frågan behandlas inte i utbildningen av den personal som skickas i väg och hur väl man lyckats bistå personer med funktionshinder finns inte med vid utvärdering av räddningsinsatser. Det behövs enligt motionärerna riktlinjer för hur funktionshindrades situation kan förbättras i katastrofsituationer, såväl nationellt i som i världssamfundet. Utskottet har erfarit att behörigheten för räddningstjänstpersonal att använda defibrillator eller syrgas är beroende av den delegation som sjukvårdshuvudmannen utfärdar. Delegationen är inte villkorad av att personalen genomgått utbildning hos samme sjukvårdshuvudman. Olika sjukvårdshuvudmän kan ha olika syn på i vilken utsträckning delegationer av detta slag skall utfärdas. I ett relativt stort antal kommuner i landet används räddningstjänstpersonal för s.k. IVPA-larm (i väntan på ambulans). Särskilt gäller detta i kommuner där räddningstjänsten snabbare kan nå en hjälpbehövande än vad en ambulans kan göra. Syftet är inte att överta ambulanssjukvårdens uppgifter utan snarare att så långt som möjligt ge akut hjälp på plats till dess att ambulans anländer. I de kommuner där räddningstjänsten används för sådana IVPA-larm är detta relativt ofta förknippat med att räddningstjänstens personal har utbildning för användande av defibrillator och syrgas. För syrgas gäller att personalen har såväl utbildning som delegering från ansvarig läkare. Utskottet anser att det är angeläget att varje sjukvårdshuvudman har möjlighet att bestämma hur ambulanssjukvården skall organiseras och därmed i vilken utsträckning som delegationer av det aktuella slaget utfärdas. Utskottet avstyrkermotion 2005/06:Fö227 av (). När det gäller frågan om rekrytering av deltidsbrandmän har utskottet tidigare vid ett flertal tillfällen behandlat frågan, senast i betänkande 2004/05:FöU7. Utskottet har erfarit att har drivit ett arbete med syfte att underlätta för kommunerna vid rekrytering av deltidsanställd räddningstjänstpersonal. En särskild resursgrupp har tillsatts med medverkan från de myndigheter och organisationer som är intressenter i frågan. Totalt nio myndigheter och organisationer finns representerade i arbetet. I arbetet har särskilda problemställningar identifierats. Vidare har särskilda grupper kunnat identifieras som inte utnyttjas för att fylla rekryteringsbehovet. Den mest tydliga gruppen är i detta fall kvinnor. Av landets deltidsbrandmän är kvinnor. Som ett led i att underlätta rekryteringen finns även en särskild idébank på där goda exempel på rekryteringsåtgärder i olika kommuner presenteras. Utskottet finner dess initiativ mycket lovvärda. Utskottet delar motionärens mening om behovet av en god rekrytering av deltidsbrandmän men vidhåller sin tidigare uppfattning att arbets- och anställningsvillkoren måste avgöras av arbetsmarknadens parter. Utskottet avstyrker motion 2005/06:Fö244 av (). När det gäller frågan om maskiner som kan användas vid bränder gäller att det är varje kommun som ansvarar för att i ett handlingsprogram avgöra hur räddningstjänsten i kommunen skall organiseras samt vilken beredskap man skall ha. Det är därmed också varje kommun som svarar för att man har erforderliga resurser för att nå upp till beslutad nivå. Således är det kommunerna som har en överblick över vilka lokala resurser som finns utöver de som kommunen själv normalt förfogar över. Detta gäller både de rent materiella resurserna, som maskiner, specialutrustning m.m., men också personella resurser i form av speciell kompetens. har därutöver en särskild resursförteckning där särskilda nationella resurser finns förtecknade. Beträffande inventering av den typ av resurser som tas upp i motionen är det utskottets uppfattning att den görs bäst och mest effektivt på det lokala planet, dvs. av varje enskild kommun. Uppgiften torde vara starkt kopplad till lokalkännedom, vad gäller såväl den egentliga inventeringen som att hålla uppgifterna aktuella och för att underlätta när resursen utnyttjas. Utskottet avstyrker därförmotion 2005/06:Fö229 av och (båda c). När det gäller frågan om insatser för funktionshindrade anför utskottet följande. Omhändertagande av funktionshindrade eller andra människor som behöver samhällets stöd är i grunden ett ansvar för kommunen inom ramen för socialtjänstlagen. Detta faktum torde inte förändras om t.ex. en olycka eller katastrof inträffar. Varje kommun skall planera för att kunna hantera de räddningstjänstinsatser som kan förväntas uppstå inom kommunen. I kommunens handlingsprogram för räddningsinsatser skall bl.a. framgå vilken beredskap man skall ha och hur man skall hantera olika typer av situationer som kräver särskilda typer av insatser eller resurser. Varje kommun har olika förutsättningar och riskbild, bl.a. för funktionshindrade, vilket gör att utskottet anser att planeringen för räddningstjänsten bör ske lokalt. Utskottet avstyrker motionerna 2005/06:Fö240 av m.fl. (v) och 2005/06:So552 av m.fl. (c). Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker motionerna 2005/06:Fö205, 2005/06:Fö247och 2005/06:T496. I motion 2005/06:T496 av () anförs att skogen är en av enskilt största tillgångar. Förutom att råvaror från skogen är enskilt största inkomstkälla är skogen en oskattbar tillgång för både svenskar och utländska turister. Dessutom inbringar skogen stora inkomster från turism och ger utrymme för fritidsliv och rekreation. skogar är oftast vidsträckta, och brandrisken är större än i annan natur. Övervakning för att upptäcka och förhindra bränder är viktigt. Övervakning har tidigare skett med s.k. skogsbrandflyg, men har denna verksamhet lagts ned. Orsaken är att det statliga bidraget till denna viktiga verksamhet har dragits in. Regeringen beslöt efter stormen att återinföra stödet till skogsbrandflyget, men endast till de områden som drabbats av stormen. Det statliga bidraget till skogsbrandflyget är enligt motionären litet och omfattar i praktiken endast kostnader för drivmedel och visst underhåll till frivilligflyget. Då det ligger i det allmännas intresse att upprätthålla en effektiv övervakning av den svenska skogen för att kunna upptäcka och förhindra skogsbränder, bör enligt motionären stödet till skogsbrandflyget permanentas. I motion 2005/06:Fö247 av och (båda s) anförs att ansvaret för skogsbrandbevakningen bör tydliggöras. har skogsbränder härjat i bl.a. , och . Trots dessa är vi i ganska förskonade från stora skogsbränder jämfört med många andra länder i . När det trots allt uppstår skogsbränder är det många som drabbas. Förutom att det kan bli en tragedi för många människor så far även djuren illa. Drabbas gör också fastighetsägare och markägare. Att vi har klarat oss bra i beror enligt motionärerna till stor del på skogsbrandflyget. hade staten genom ett delansvar för verksamheten och bidrog då också ekonomiskt. Det är en uppgift för samhället att minimera riskerna för att såväl människor som egendom kommer till skada. Det går enligt motionärerna säkert att hitta olika lösningar för både finansiering och teknik, men det är enligt motionärerna statens uppgift att tydliggöra ansvarsfördelningen. I motion 2005/06:Fö205 av () anförs att det från flera håll kommer larm om att skogsbrandsutbildningen måste ses över. Motionären hänvisar till uttalanden av en skogsbrandsexpert som bl.a. påpekar att utbildningsnivån inom skogsbrandsläckning är för låg i och att kunskaper saknas på räddningsskolorna samt att ämnet inte prioriteras trots att sannolikheten för skogsbränder i blir allt större. Det pekas också på vikten av att räddningstjänsten skaffar tätare kontakter och jobbar närmare de olika skogsbolagen. Motionären hävdar att det nu behövs en total översyn av skogsbrandsutbildningen och vilken nivå den skall ha samt vilka resurser som krävs . Utskottet har vid ett flertal tillfällen, senast i betänkande 2004/05:FöU7, behandlat frågan om skogsbrandbevakning och statens roll i denna. Bevakningen syftar till att mildra egendomsskador. Det är enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ägaren av egendom som har det yttersta ansvaret för sin egendom. Ett exempel på detta är att skogsägare kan försäkra sin skog mot brand och andra skador, eller vidta andra åtgärder som t.ex. att organisera skogsbrandbevakning för att skydda sin egendom. Regeringen har uppdragit åt att utvärdera konsekvenserna av att det statliga bidraget till skogsbrandbevakningen har upphört. Utvärderingen som gjorts visar att skogsbrandbevakningen med flyg minskat och i vissa delar av landet helt upphört. I några län har kommuner gått samman och engagerat Frivilliga flygkåren (FFK) för uppdraget beroende på att man ser nödvändigheten av skogsbrandbevakning med flyg. Vid extraordinära situationer, som exempelvis förhållandena efter stormen , har det genomförts skogsbrandbevakning med flyg för att man från regionalt ansvarigt håll ansett att denna åtgärd varit nödvändig. Dock har det med de ingångsvärden som finns inte varit möjligt att göra en bedömning av effekterna av utebliven skogsbrandbevakning. Bristerna består enligt i otillräckliga ingångsdata i rapporteringen . Det finns dock inga tecken på att antalet stora skogsbränder har ökat. Utskottet har erfarit att , liksom för , kommer att få till skogsbrandbevakning i de sex län som drabbades hårdast av stormen . Utskottet kan hålla med motionärerna om att skogsbrandbevakningen fyller en viktig funktion. Utskottet anser dock att det bör ankomma på den enskilda myndigheten att göra de verksamhetsprioriteringar som anses nödvändiga. Utskottet avstyrkermotionerna 2005/06:T496 av () och 2005/06:Fö247 av och (båda s). När det gäller skogsbrandsutbildning har utskottet inhämtat att har prioriterat frågor som är kopplade till skogsbrandsproblematiken. introduceras en ny särskild skogsbrandsutbildning vid Statens räddningsverks skolor. Vidare håller en utbildning som riktar sig till helikopterförare på att tas fram. En utbildning i lokal och regional samverkan mellan myndigheter och organisationer har redan tagits fram. har byggt upp särskilda regionala resursdepåer med utrustning för skogsbrandsläckning som kan utnyttjas av de kommunala räddningstjänsterna då de egna materiella resurserna inte räcker till. Utskottet vill även här peka på det ansvar som ägare, innehavare och skogsbranschen har för att hindra och begränsa skador på sin egendom. Det är först om den enskilde ägaren inte själv har resurser som samhällets räddningstjänst skall göra en räddningsinsats. Med anledning av det ovan anförda avstyrker utskottetmotion /06:Fö205 av (). Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker motionerna 2003/04:Fö209, 2005/06:Fö209 och 2005/06:Fö217. I motion 2005/06:Fö217 av och (båda m) anförs att som en följd av försvarsbeslut, som innebär att Försvarsmakten drar ned på sin helikopterverksamhet, tvingats upphandla civil helikopterservice för att kunna behålla nuvarande sjöräddningsberedskap. De två civila helikoptrar som behövs för respektive ostkusten beräknas kosta ca . Den sammanlagda kostnaden för helikopterberedskapen uppgår därmed till ca . Regeringen är enligt motionärerna medveten om dessa förhållanden och har också uttalat sig positivt om att vidtar åtgärder för att möjliggöra en framtida god sjöräddningsberedskap. Mot denna bakgrund är det enligt motionärerna beklagligt att regeringen inte föreslagit en höjning av anslaget Ersättning för fritidsbåtsändamål m.m. eftersom till mycket stor del hänför sig till fritidsbåtstrafiken. Konsekvensen blir enligt motionärerna att allt större samhälleliga kostnader läggs på handelssjöfarten. Enligt motionärernas mening är det viktigt att samhällets totala behov av räddningstjänst och annan samhällsservice, där helikopter är ett effektivt redskap, bedöms samlat. Det är däremot inte rimligt att och handelssjöfarten skall stå som huvudansvariga för samhällets behov av helikoptertjänst - en uppgift som tidigare sköttes av försvaret. För att så långt möjligt öka effektiviteten i helikopterverksamheten och kunna använda den på ett för samhället effektivt sätt förhandlar med andra myndigheter och organisationer som har behov av helikoptertjänster. Det gäller flygräddningen genom Luftfartsstyrelsen, polisen, sjukvårdhuvudmännen, övervakning av EU:s fiskekvoter, oljeskydd m.m. För att få en ordning som innebär att samhällets totala behov av helikoptertjänst kan tillgodoses på ett effektivt sätt, anser motionärerna att regeringen skyndsamt bör ta initiativ till att kartlägga det totala behovet av dessa helikoptertjänster, vilka samverkansbehov och möjligheter för detta som föreligger samt kostnader och finansieringsbehov. I motion 2003/04:Fö209 av () yrkande 1 påtalas behovet av en utredning med inriktning på att utreda behovet av inrättandet av ett statligt helikopterverk som tillhandahåller helikopterstöd till det civila samhället. Försvarsmakten har enligt motionären tydligt inriktat sig på att renodla sitt ansvarsområde till att nästan enbart inrikta sig på krigets krav. Stödet till det civila samhället, och i synnerhet helikopterstödet, har därför prioriterats ned. Detta får effekter och ger enligt motionären anledning till en översyn av hur helikopterstödet till de civila instanser som har behov av helikopterstöd skall gestalta sig . har ett samordningsansvar för de beredskapshelikoptrar som finns att tillgå för civila uppdrag, exempelvis sjöräddning, flygräddning, polisiära uppdrag m.m. De arbetar med två olika operatörer. Dessa är Försvarsmakten samt ett privat flygbolag, Norrlandsflyg. Försvarsmaktens roll har varit tillbakaträdande till förmån för den andra operatören.