bet · GT01AU6 · 2006-03-30 00:00:00 — Också Myndigheten för skolutveckling har jämställdhet som ett prioriterat utvecklingsområde för förskolan och skolan. Myndigheten stöder skolors och huvudmäns arbete genom utbildning av genuspedagoger, lärande exempel och genom att vara en vägvisare till andra resurser. Bland annat genomförs ett utvecklingsprojekt i ett antal kommuner i syfte att öka jämställdheten inom vuxenutbildningen och skapa ett jämställt läge i vuxnas lärande. Här kan också erinras om s.k. brytprojekt. publicerade rapporten - vilka är bitarna och hur får man ihop det? I rapporten ges förslag på olika sätt att stödja papporna. inrättade 1999 ett nordiskt femårigt forskningsprogram på temat kön och våld för att ge forskare runt om i möjlighet att samarbeta och utbyta resultat och idéer. I slutrapporten och våld som publicerades redogörs såväl för de projekt som ingått i programmet och för andra former av stöd till forskning och forskarutbildning, som för några av de kunskapsmässiga, forskningspolitiska och allmänpolitiska slutsatser som kan dras när programmet avslutats. Med anledning av synpunkter på pornografin ur ett könsperspektiv noterar utskottet att regeringen i budgetpropositionen (prop. 2005/06:1, utg.omr. 17, politikområde 27) pekar på mediernas mycket stora genomslagskraft och påverkan på människors värderingar, attityder och beteenden. Särskilt tydligt är detta när det gäller barn och ungdomar. Många föräldrar, lärare och andra vuxna har funderingar kring barns och ungas Internetanvändning och de faror som kan finnas på nätet. Det finns också en oro i samhället för hur sexualiseringen i medierna påverkar barn och unga samt för vilka värderingar medierna sprider. Utskottet konstaterar att ett av de s.k. fokusområdena för regeringens jämställdhetspolitik är sexualiseringen av det offentliga rummet. Regeringen har bl.a. fördelat sammanlagt till föreningar och organisationer som bedriver ett arbete inom detta område. Utskottet erinrar också om att i sitt förslag En färdplan för jämställdhet 2006-2010 (KOM(2006) 92 slutligt) föreslår att bland de sex prioriterade områdena ska ett vara att bekämpa stereotypa könsroller. Kommissionen kommer att vidta ett antal nyckelåtgärder som t.ex. att stödja åtgärder för att motverka stereotypa könsrollsmönster i utbildning, kultur och på arbetsmarknaden genom att låta jämställdhetsperspektivet genomsyra alla frågor, stödja informationskampanjer och utbyte av goda lösningar i skolor och på företag om icke-stereotypa könsroller. Vidare kommer man att inleda en dialog med medierna för att få dem att framställa kvinnor och män på ett sätt som frångår de stereotypa uppfattningarna och skapa medvetenhet om jämställdhet i dialogen med EU-medborgarna genom kommissionens plan för demokrati, dialog och debatt. Vikten av det arbete som bedrivs i de ideella organisationerna bör också uppmärksammas i detta sammanhang. Som exempel kan nämnas nätverk som är en ideell och partipolitiskt obunden organisation som verkar för jämställdhet och kvinnofrid och mot mäns våld och övergrepp. Slutligen konstaterar utskottet att i den avlämnade propositionen om nya mål i jämställdhetspolitiken, proposition 2005/06:155, redovisas att regeringen avser att bjuda in organisationer och experter att delta i en arbetsgrupp om mansroller, män och jämställdhet. Arbetsgruppen ska utgöra ett forum för frågor som kan leda till konkreta förslag om hur förändring bland män och pojkar kan åstadkommas i syfte att öka jämställdheten. Utskottet anser det viktigt att även i övrigt uppmärksamma och involvera män i jämställdhetsarbetet på alla nivåer av samhället. Utskottet konstaterar att ett aktivt arbete pågår på området. I den mån motionerna inte kan anses tillgodosedda genom vad som har anförts ovan avstyrker utskottet motionerna So699 yrkande 30 (mp, -) och A311 yrkandena 1, 2, 5, 8, 11 och 12 (mp). En samordnad lag m.m. En samordnad lag och myndighet m.m. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet yrkanden om en enhetlig diskrimineringslagstiftning, en gemensam diskrimineringsombudsman och en ny diskrimineringsmyndighet. Utskottet avstyrker yrkandena med hänvisning till de förslag som lagts fram av . Jämför reservation 25 (m, fp, kd, c) och särskilt yttrande (mp). framhåller i motion Sf331 yrkande 18 att all diskriminering oavsett motiv är lika avskyvärd. En tydlig, sammanhållen och enhetlig diskrimineringslagstiftning måste skapas. Partiet förordar en enda lag med förbud mot diskriminering inom alla samhällsområden och att diskrimineringsombudsmännen slås samman i en gemensam myndighet. menar i motion Sf383 yrkande 13 att det är en viktig principfråga att dagens olika diskrimineringslagar samordnas i en gemensam lag. I samband med en sådan reform bör även (JämO), (), Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) och Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) slås samman till en gemensam myndighet. förespråkar i motion A363 yrkande 15 en gemensam enhetlig diskrimineringslagstiftning, vilket enligt partiet skulle tydliggöra att diskriminering inte kan accepteras. anför i motion A258 yrkandena 1-4 (mp, -) att det är otidsenligt, ineffektivt och förvillande att de olika diskrimineringsgrunderna ska ha varsin myndighet och hanteras enligt flera olika lagar. I stället bör all lagstiftning utom grundlag och vissa delar av straffrätten samordnas i en enhetlig antidiskrimineringslag. Genom en lag och en utökad skadeståndsskyldighet kan få effektiva, proportionerliga och avskräckande rättsmedel mot den otillåtna diskrimineringen. En samordnad och utökad tillsyn inom antidiskrimineringsområdet bör införas. Dagens ombudsmän bör samordnas inom en och samma administrativa enhet. Ombudsmännen är splittrade mellan tillsyn, utbildning, metodutveckling, omvärldsbevakning, kunskapsspridande och opinionsbildning. Deras roll bör renodlas till att endast avse tillsyn inom den enhetliga antidiskrimineringslagens område. Det strategiska arbete som bedrivs av de olika ombudsmännen och som inte omfattas av deras tillsynsarbete bör hanteras av en ny antidiskrimineringsmyndighet. En ny samordnad lag I motionerna föreslås att diskrimineringslagarna samordnas i en gemensam lag. har bl.a. haft i uppdrag att överväga en gemensam lagstiftning mot diskriminering som omfattar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och samhällsområden. I kommitténs slutbetänkande (SOU 2006:22) föreslås att en ny lag mot diskriminering införs - lagen om förbud och andra åtgärder mot diskriminering - och att jämställdhetslagen, arbetsrättsliga diskrimineringslagar, lagen om likabehandling av studenter i högskolan, lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever upphävs. Kommittén menar att det finns flera fördelar med att samla alla diskrimineringsförbud och övriga bestämmelser - oavsett diskrimineringsgrund och samhällsområde - i en gemensam lag. Bland annat skulle en sådan lag vara ett tydligare och effektivare redskap mot diskriminering, underlätta skapandet av ett likartat skydd mot diskriminering oavsett diskrimineringsgrund och samhällsområde, underlätta tillsynen och vinna i överskådlighet. I några av motionerna förordas att ombudsmännen samordnas i en gemensam myndighet. Också frågan om att se över ansvarsområden och uppgifter för de fem ombudsmännen (JämO), Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO), (), Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) och () och att överväga en samordning eller sammanslagning av några av eller samtliga dessa ombudsmän har ingått i uppdrag. Kommittén föreslår nu att de nuvarande fyra ombudsmännen slås samman till en myndighet, Ombudsmannen mot diskriminering. BO ska inte ingå i den nya myndigheten enligt förslaget. Myndigheten bör enligt förslaget ledas av ett ombudsmannakollektiv om minst fem personer, och en av dessa ska vara administrativ chef och chefsombudsman. När det gäller frågan om den nya ombudsmannens ansvarsområde gör kommittén bedömningen att en viktig del av ombudsmannens självständighet och oberoende är att ombudsmannens ansvarsområden och uppgifter tydligt ska framgå av lag och inte förordning. En ny lag föreslås därför gälla för ombudsmannens verksamhet. föreslås att lagen (1999:131) om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering och lagen (1994:749) om ska upphöra att gälla. Den nya ombudsmannen mot diskriminering ska enligt förslaget ha rätt att som part föra talan för en enskild i mål om förbuden mot diskriminering och repressalier och i fråga om skyldigheten att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier om den personen medger det. I arbetslivet ska ombudsmannens talerätt vara subsidiär i förhållanden till den fackliga talerätten. anser som nämnts att ombudsmännens roll ska renodlas till att endast avse tillsyn inom den enhetliga antidiskrimineringslagens område och att det strategiska arbete som bedrivs av de olika ombudsmännen i stället bör hanteras av en ny antidiskrimineringsmyndighet. Utskottet kan med anledning av det konstatera att den nya ombudsmannen enligt förslag ska utöva tillsyn över diskriminering enligt den nya lagen och att uppgifter som att informera, bilda opinion och utbilda ska omfattas av ombudsmannens ansvarsområde. Här kan nämnas att regeringen i proposition 2005/06:155 om jämställdhetspolitiken bedömer att en ny myndighet bör bildas som har till uppgift att bidra till utvecklandet av en effektiv jämställdhetspolitik. Som nämnts tidigare ska slutbetänkande nu remissbehandlas. Utskottet kommer att behandla jämställdhetspropositionen senare i vår och är inte berett att föregripa det beredningsarbete som förestår. Utskottet avstyrker därför motionerna Sf331 yrkande 18 (m), Sf383 yrkande 13 (fp), A258 yrkandena 1-4 (mp, -) och A363 yrkande 15 (c). Processen i diskrimineringstvister, sanktioner m.m. Utskottets förslag i korthet Här behandlas bl.a. några motionsyrkanden om forum i diskrimineringstvister, enskildas möjlighet att processa i diskrimineringsmål, rättegångskostnadsreglerna, skadeståndsbeloppens storlek och en utredning om ombudsmännens möjlighet att få mål avgjorda i sak. Utskottet avstyrker yrkandena främst med hänvisning till slutbetänkande och det remissförfarande och beredningsarbete som förestår. Jämför reservationerna 26 (fp, c), 27 (m, kd), 28 (fp, kd) och 29 (mp). menar i motion Sf383 yrkandena 14 och 15 att skadeståndsbeloppen i diskrimineringsmål bör höjas.Vid arbetsmarknadsrelaterad diskriminering bör skadeståndet höjas substantiellt till motsvarande förlorad arbetsinkomst. Vid annan diskriminering i offentlig eller privat verksamhet som vänder sig till allmänheten bör skadeståndsbeloppet motsvara minst 5 basbelopp. När vissa diskriminerande förhållanden har bekräftats i avtal mellan arbetsmarknadens parter är det svårt för den som sedan drabbas att få rätt i Arbetsdomstolen (AD), vars ledamöter består just av dessa parter. Mål om diskriminering i arbetslivet bör därför flyttas från AD till allmän domstol. föreslår i motionerna Sf389 yrkande 16 och A420 yrkande 19 attreglernabör ändras så att försäkringsbolagen kan tillhandahålla en rättsskyddsförsäkring som också omfattar tvister i arbetslivet. För att markera att diskriminering är oacceptabelt bör skadeståndsbeloppen höjas. Enskilda personer har små möjligheter att själva föra talan i diskrimineringsmål och människor måste ges reella möjligheter att själva åtgärda situationer där de blivit diskriminerade. anför i motionerna Sf333 yrkande 3, A309 yrkande 9 och A363yrkande 14 att en slags företagsbot bör införas vid diskrimineringsbrott på samma sätt som för t.ex. miljöbrott. Storleken på boten bör stå i proportion till företagets storlek. AD bör läggas ned och dess kompetens föras över till allmän domstol. Diskrimineringstvister bör föras i allmän domstol i stället för i AD. anser i motion A258 yrkande 6 (mp, -)att en utredning bör tillsättas med uppdrag att se över hur de olika antidiskrimineringsombudsmännen ska kunna få fler mål avgjorda i sak i domstol. Utredningen bör särskilt beakta frågan om rättegångskostnader. menar i motion Sf336 yrkandena 9, 10 och 21 att sanktionsmöjligheterna mot en arbetsgivare som diskriminerar bör ses över och preciseras. Det är av avgörande betydelse att brott mot diskrimineringslagarna får tillräckligt kännbara konsekvenser för att de ska kunna utgöra det kraftfulla verktyg som varit avsikten med dem. Fackliga organisationer bör ges talerätt i och regeringen bör lägga fram förslag till ändring av lagen mot etnisk diskriminering i arbetslivet. När en facklig organisation vill stödja sina medlemmar i ett ärende måste den gå via DO. Reglerna om rättegångskostnader försvårar för den som diskriminerats i en anställningssituation att använda sig av lagstiftningen. Kvittningsreglerna har alldeles för begränsad räckvidd för att ha någon betydelse i detta sammanhang. En utredning bör tillsättas med uppgift att se över hur reglerna om ansvaret för rättegångskostnader i diskrimineringsmål kan ändras i syfte att undanröja risken att kostnadsansvaret blir processavhållande. (-) anför i motion A257 yrkande 2 att diskrimineringsmål enligt jämställdhetslagen bör hanteras av allmän domstol och att ledamöter i domstol och bör genomgå genusutbildning med fokus på könsmaktsordningen. I några motioner föreslås att diskrimineringstvister ska handläggas i allmän domstol i stället för i Arbetsdomstolen (AD). har bl.a. haft i uppdrag att se över hur domstolsprocessen i diskrimineringsmål ska utformas. Kommittén förordar i sitt slutbetänkande att målen även fortsättningsvis prövas i Arbetsdomstolen (AD). Kommittén konstaterar att domstolen är en oavhängig och opartisk domstol i den mening som avses i artikel 6.1 i och att domstolen även i övrigt uppfyller de krav som följer av artikeln. Kommittén menar dock att AD:s sammansättning i diskrimineringsmål bör ändras så att endast fem ledamöter deltar i sådana mål. Sammansättningen föreslås vara en ordförande, en viceordförande, en "tredje man" och till skillnad från endast en arbetsgivar- och en arbetstagarrepresentant. På så vis blir alltså intresseledamöterna i domstolen i minoritet i diskrimineringsmål. För att tillförsäkra domstolen särskild kompetens i diskrimineringsmål bör den oberoende ämbetsmannaledamoten (tredje mannen) förutom att motsvara det gällande kravet på särskild insikt i förhållandena på arbetsmarknaden även ha särskild insikt i diskrimineringsfrågor. företräder uppfattningen att det är viktigt att alla domare som dömer i diskrimineringsmål, oavsett om det är i AD eller i allmän domstol, har goda kunskaper i dessa frågor och att insatserna för utbildning i diskrimineringsfrågor bör intensifieras för alla ledamöter i AD och i allmän domstol. Här kan också nämnas att , som är central förvaltningsmyndighet för domstolarna, har gjort bedömningen att all domstolspersonal bör genomgå utbildning som behandlar mänskliga rättigheter, mångfaldsfrågor, normbildning, bemötandefrågor, faktorer bakom diskriminering och diskrimineringslagstiftningen. I en annan motion anförs att ledamöterna i bör genomgå en genusutbildning med fokus på könsmaktsordningen. Utskottet vill med anledning av det framhålla att det naturligtvis är av stor vikt att även ledamöterna i har goda kunskaper i diskrimineringsfrågor och att vissa utbildningsinsatser väl kan aktualiseras också för nämndens vidkommande. Några motioner tar upp frågor om rättegångskostnader. huvudregel om att den som förlorar ett mål ska ersätta motpartens rättegångskostnader kan enligt utskottets uppfattning i och för sig medföra att en person som anser sig ha blivit diskriminerad avstår från att inleda en rättegång. Detta måste dock vägas mot den olägenhet och de kostnader som vinnande motpart kan drabbas av om han eller hon stäms inför domstol och ett kvittningsförfarande tillämpas. föreslår nu att domstolen i andra mål än de som gäller arbetslivet, där särskilda regler gäller enligt arbetstvistlagen (1974:371), ska kunna bestämma att vardera parten ska bära sin rättegångskostnad om den som anser sig ha blivit diskriminerad eller utsatt för repressalier förlorar målet och hade skälig anledning att få tvisten prövad. Detta ska inte gälla om en ombudsman för talan. När det gäller förhållandet mellan en arbetsgivare och en arbetstagare finns redan en liknande reglering av bestämmelserna i arbetstvistlagen. Kommittén erinrar om att en enskild som biträds av en ombudsman inte drabbas av några rättegångskostnader om målet förloras, eftersom det är ombudsmannen och inte den enskilde som då är part i målet. I en motion framhålls att en rättsskyddsförsäkring som också omfattar tvister i arbetslivet bör kunna tillhandahållas. Såvitt utskottet har sig bekant föreligger inget hinder i och för sig mot att saluföra en försäkring som omfattar rättsskydd vid en arbetsrättslig tvist. Vilken typ av försäkringar som tillhandahålls på marknaden och vilka villkor som ska ingå är inte en fråga för utskottet att ha synpunkter på. När det gäller frågan om skadeståndens storlek framförs i några motioner att de borde höjas och att en slags företagsbot borde införas. Skadestånd har den dubbla funktionen att det ska avhålla från överträdelser som det ska ge kompensation åt den som drabbats av skada. Enligt EG-rätten ska medlemsstaterna, om skadestånd väljs som påföljd för brott mot nationella bestämmelser om diskriminering, se till att skadeståndet säkerställer en faktisk och effektiv kompensation för den som diskriminerats. föreslår att den nya lagen ska ha skadeståndsregler av samma slag som de nuvarande lagarna. erinrar beträffande skadeståndsnivåerna om de förarbetsuttalanden som gjordes i anslutning till ändringarna i jämställdhetslagen som trädde i kraft (prop. 1999/2000:143 s. 58). Regeringen framhöll där att utvecklingen i och internationellt mot en ökad medvetenhet om likabehandling som en mänsklig rättighet innebär att brott mot diskrimineringslagstiftningen ska ses som en allvarlig kränkning som bör leda till högre skadeståndsnivåer i diskrimineringsmål än vad som är vanligt i andra arbetsrättsliga tvister. Regeringen har även i förarbetena till lagarna mot diskriminering på utbildningsområdet framhållit att brott mot diskrimineringslagstiftningen ska ses som en allvarlig kränkning, vilket bör leda till höga skadeståndsnivåer. Kränkningens art och omfattning har betydelse för skadeståndets storlek, och avsiktlig diskriminering bör i princip leda till ett högre skadestånd än oavsiktlig diskriminering. Utskottet instämmer i att brott mot diskrimineringslagarna ska ses som en allvarlig kränkning. Ju allvarligare kränkningen är och ju allvarligare konsekvenser den får, desto högre bör skadeståndet sättas. Kommittén har alltså även sett över sanktionssystemet i diskrimineringsmål, något system med företagsbot har såvitt framgår av kommitténs slutbetänkande inte diskuterats. När det gäller fackliga organisationers möjlighet att föra talan vid , vilket tas upp i en motion, kan utskottet konstatera att föreslår att och ska ersättas av en ny . Nämnden ska pröva ärenden om vitesförelägganden och överklagandeärenden på samma sätt som de nuvarande nämnderna. De centrala kollektivavtalsbundna fackliga organisationernas talerätt vid är subsidiär i förhållande till ombudsmännen, dvs. organisationen får göra en framställning om vitesförläggande i fråga om aktiva åtgärder först när DO har förklarat sig inte vilja göra en framställan till nämnden. Kommittén föreslår ingen ändring när det gäller talerätten vid den nya nämnden, och en facklig organisations talerätt föreslås alltså även fortsättningsvis vara subsidiär i förhållande till DO. Utskottet noterar också att föreslås få rätt att föra talan för en enskild arbetstagare eller arbetssökande vid AD i en tvist som rör missgynnande av föräldraledig (prop. 2005/06:185). Som framgått ovan finns nu ett förslag om hur ombudsmännen ska organiseras och arbeta och om en sammanhållen diskrimineringslag. Utskottet anser inte att det är påkallat med ytterligare utredningar i dessa frågor. Utskottet ställer sig därför inte bakom det yrkande som lagt fram om att en utredning ska tillsättas med uppdrag att se över hur de olika ombudsmännen ska kunna få fler mål avgjorda i sak i domstol eller yrkande om att se över rättegångskostnadsreglerna i diskrimineringsmål. Med hänvisning till vad som har anförts ovan och det beredningsarbete som kommer att påbörjas med anledning av förslag, som utskottet inte är berett att föregripa, avstyrker utskottet motionerna Sf333 yrkande 3 (c), Sf336 yrkandena 9, 10 och 21 (v), Sf383 yrkandena 14 och 15 (fp), Sf389 yrkande 16 (kd), A257 yrkande 2 (-), A258 yrkande 6 (mp,-), A309 yrkande 9 (c), A363 yrkande 14 (c), och A420 yrkande 19 (kd). Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Kunskaperna om diskrimineringslagstiftningen, punkt 1 (kd) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Sf389 yrkande 15. Enligt en kunskapsmätning utförd av DO och har alltfler arbetsgivare och fackliga företrädare kunskap om lagarna mot etnisk och religiös diskriminering, men är de aktiva åtgärderna få på landets arbetsplatser. Vi anser att fackföreningarna har ett ansvar för att kontrollera och övervaka sina medlemmars intressen och se till att de inte diskrimineras. har arbetsmarknaden utvecklats på ett sätt som medför att långt ifrån alla arbetstagare är fackanslutna. Det är viktigt att kunskapen om diskrimineringslagstiftningen når alla arbetstagare. Vi vill understryka betydelsen av det aktiva arbete som DO utför för att informera och stödja men även att upptäcka diskriminering. Detta är också orsaken till att ville anslå ytterligare medel för DO:s arbete. Vi vill understryka att det är allas gemensamma ansvar att motarbeta och förhindra att diskriminering och mobbning förekommer på arbetsplatserna. Det anförda innebär att motion Sf389 yrkande 15 (kd) bör bifallas. Etnisk diskriminering, punkt 4 (fp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:A214 yrkandena 1 och 2 samt avslår motionerna 2005/06:A243, 2005/06:A252, 2005/06:A258 yrkande 8 och 2005/06:A314. Vi vill peka på att om en privatperson uppträder kränkande gentemot någon eller några personer med utländsk bakgrund är det svårt att finna stöd för en juridisk stämning i nuvarande antidiskrimineringslagstiftning. En rättslig prövning kan sättas i gång enbart om målsäganden gör en anmälan och om åklagaren bedömer anmälan berättigad att tas upp för rättslig prövning - vilket inte sker. Då åklagarna i sådana fall ofta tycker att det blir svårt att vinna en rättegång rekommenderar de målsäganden att helt dra tillbaka anmälan. Upprepade trakasserier vållar lätt psykiska skador hos mottagarna. Det behövs inte särskilt grova förolämpningar eller direkta hot för att hos någon åstadkomma en känsla av utsatthet och skyddslöshet. Det är själva upprepningen av nedsättande meddelanden, ofta framförda via telefon, mejl eller vanligt brev, som med tiden fungerar som psykisk tortyr. Vi anser att det krävs en översyn och en skärpning av lagtexter för att stoppa alla former av etnisk diskriminering - även trakasserier utövade av privatpersoner. Även en snabb utredning av juridisk praxis är nödvändig i sammanhanget. Det anförda innebär att motion A214 yrkandena 1 och 2 (fp) bör bifallas. Etnisk diskriminering, punkt 4 (v) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen.