bet · GT01KU19 · 2006-05-02 00:00:00 — är det jag var i den situationen, men jag har för mig att det var tvärtom. Hade vi ett annat språk var det fem elever. Men var det ett nationellt minoritetsspråk räckte det med en. Just informations- och kunskapsbiten vill jag peka på. (): Jag ska ställa en fråga som vi kanske inte riktigt klarar av att hantera på den korta tid som är kvar. Jag inser att den är ganska knepig. Det är lätt att inse att ett språk som saknar eller har en väldigt svag språklig infrastruktur - jag tror att det nämndes här - riskerar att dö ut helt och hållet. Det finns många exempel i historien på språk som har dött ut också. Därav följer inte med nödvändighet att om man satsar på den där infrastrukturen överlever språket. Jag kanske är felunderrättad, men det har i alla fall påståtts när man har jämfört iriskan och walesiskan att iriskan får ett ganska omfattande statligt stöd till infrastruktur, tv och radio, föreställer jag mig - det verkar så i alla fall när man studerar detta - men tappar ändå mark, medan walesiskan, påstås det, vinner mark och är väldigt livskraftig, trots ett svagare sådant stöd. Vad finns det för andra faktorer bakom språks överlevnad eller bortdöende? Jag landar kanske i en provokativ frågeställning. Ska ett minoritetsspråk räddas till varje pris? Jag kanske ska understryka att jag är för ett stärkt stöd till minoritetsspråken . (Ordföranden: Det var tur att du lade till det.) men tycker ändå att den här frågan kan ställas och resoneras kring. Ordföranden: Jag har själv en fråga som tangerar mycket av detta. Det var det ni tog upp om universitetsinstitutioner. Vad spelar det för roll? Ni var också på den romiska sidan inne på att kunna forska kring ett språk, kunna bygga upp grammatik, skapa ett skriftspråk, ta till sig också det historiska och föra det vidare. Det är naturligtvis inte en fråga utan det är mer en strategisk fråga. Det är någonting man nästan skapar eftersom det inte har funnits tidigare i de språk som inte har varit nedtecknade. är tiden knapp så jag vet inte om och mina frågor hinns med. Vi får väl ta det kort i den delen. : Du frågade om läromedel, , och inom meänkieli och säkert inom finska och samiska, möjligen också, har var och en av lärarna suttit på sin kammare och plitat ihop sitt eget läromedel. Man har säkert uppfunnit hjulet om. Det är klart att nätverk där kan vara räddningen och ska naturligtvis prövas och byggas ut så mycket som möjligt. Men i det här fallet tror jag att det väldigt långt är en pengafråga. Om vi tittar över gränsen till kan vi notera att meänkieli i kanske mer är ett talspråk, men intresset finns säkert. Man kan nog hitta och bygga ett nätverk. Men är det pengarna som är problemet. Du tog också upp frågan om minoritetsspråk för bara en elev. Men när det gäller Sverigefinskan krävs fortfarande fem elever, och det tror jag gäller ett språk till. Meänkieli och är undantagna, där räcker det med en elev. Det krav som gäller Sverigefinskan stöder vi naturligtvis. Vad ska man göra om man satsar på ett språk, är det då säkert att det överlever? Det kommer säkert att prata mycket mer om, och han kan svara på frågorna om iriska och walesiska. Men ett språk är en så stor del av din identitet att jag tycker att det, om nu inte till varje pris så till ett mycket högt pris ändå ska räddas. : Jag heter alltså och jag tänkte kommentera frågan om läromedel. För sverigefinnarnas del borde det här problemet snart vara förbi, därför att hade vi 740 finska modersmålsklasser plus 200 sammansatta klasser med hälften svenska och hälften sverigefinska elever. Då får man räkna 15-20 elever per klass, så det var ungefär 15 000 elever som gick i de här klasserna. finns det ett 20-tal klasser kvar, och antalet elever i dem är ungefär 400, till och med under. Därtill har vi åtta fristående skolor som fungerar väldigt bra. De gör bra resultat. När det gäller läromedlen kan man för det första helt kort konstatera att många sverigefinska skolor använder finska läromedel. Men har man fått konstaterat att de här läromedlen är skrivna för finska förhållanden, för finska barn och ur finsk synvinkel, medan vi liksom vill se vårt liv här ur en Sverigefinsk synvinkel. För det andra har språkbytet gått långt hos sverigefinnarna. Det är en sådan liten del av sverigefinska barn som behärskar finska bra att de finska böckerna inte längre går att använda i undervisningen. Texten är så svår att eleverna inte kan anamma den. Därför har jag hört att man på vissa skolor mer och mer har använt böcker från som är skrivna för "finska för invandrare", alltså för barn och ungdomar som har kommit som flyktingar till . Det är nästan den typen av litteratur som man måste använda för att barnen ska komma i gång och få litteratur. Därför är det väldigt viktigt att man kommer i gång med läromedelsproduktion här i . Det är en av de centrala delarna vid sidan av lärarutbildningen plus att man verkligen tar utbildningsfrågan på allvar. har jobbat med de här frågorna, men regeringen har satt i bromsklossen. Vi har haft mycket kontakter med dem så vi vet ungefär hur det ligger till. Utbildningsfrågan måste lyftas fram i sin helhet. Utan ett fungerande utbildningssystem finns det stor risk för att språket kommer att utarmas. Det öde som finska språket har genomgått är nästan tragiskt. Finskan kommer inte att nå ut i , det gör den inte. Antalet människor som talar finska har minskat, speciellt när det gäller barn och ungdomar. : Jag tänkte beröra två av frågorna. Det är språkdöden och vad man skulle kunna göra åt den. Jag tror att det också kan gälla mycket prestige. Språket har prestige i samhället och meritvärde på arbetsmarknaden. är det ju så att många finskkunniga sjukvårdsanställda arbetar med svensktalande, trots att de skulle kunna arbeta med finsktalande. Man tolkar i stället för att använda dem som kan finska. Man skulle kunna inrätta ett system där man kan värdera språkkunskaperna, oavsett hur de är förvärvade, om de är förvärvade i levande livet eller i skolan. Man skulle kunna visa genom ett test att så här mycket krävs det för det här arbetet och den här personen klarar av det. Jag tror att det skulle öka prestigen på arbetsmarknaden. Den andra frågan gällde universitetsutbildningen, i finska i det här fallet. Universitetsutbildningen hör enligt min uppfattning till det totala utbildningssystemet. Den är en fortsättning på gymnasieskolan och det är väldigt centralt. Det måste finnas utbildning på universiteten där man kan följa utvecklingen av språket och undervisa dem som ska arbeta inom olika yrken där man behöver språk: tolkar, översättare, journalister, lärare och alla möjliga. Finskan i är i princip samma finska som används i , men trots allt finns det likheter med svenskan. Den är på sätt och vis en spegelbild av finlandssvenskan. Finlandssvenskan är svenska, men den är inte identisk med den svenska som talas i . Precis på samma sätt förhåller det sig med finskan i . Det är finska, men den är inte identisk med finskan i . Framför allt ordförrådet som beskriver det svenska samhället kan inte vara identiskt. Det menar jag att man också måste ta upp i utbildningarna så att de som har fått utbildning vet vad som gäller, hur man utvecklar språket och hur man behåller det. Det är viktigt. : Jag tänkte börja med att beröra läromedelsbiten. Man kan visst samarbeta över gränserna, och det tror jag att man från samiskt håll i varje fall försöker göra. Jag vet att man hade ett projekt som avslutades , tror jag, med att just få fram en gemensam läromedelskatalog för att man ska kunna använda sig av läromedel från de andra länderna. Sedan tror jag också att det är viktigt att man vet att det, precis som i de andra minoritetsspråken, finns en skillnad även inom nordsamiskan, som är den största samiska dialekten. Ett exempel kan vara ordet "rumas". Det betyder, vad jag förstår, kropp i ett område och lik i ett annat område. Det är viktigt att förstå att det finns skillnader. Jag vet att man inom skolan jobbar med läromedel från till exempel. Man använder sig av Tippex, och man använder lokala dialekter i vissa fall där det behövs. Men det finns absolut mycket man kan göra där. Ett förslag från samiskt håll vad gäller läromedel i vet jag är att man har föreslagit att Utbildningsradion ska få redaktioner på minoritetsspråken, alltså en samisk redaktion på Utbildningsradion som kan jobba just med läromedel. Det kan vara ett enkelt sätt att snabbt få fram läromedel. Vad gäller minoritetsspråk överlag tror jag att det är viktigt att man ser dem som en tillgång och inte som ett problem, vilket det ofta känns som om det lätt blir. Vad gäller samiskan måste jag faktiskt säga att jag upplever att det nu finns ett enormt intresse för att lära sig sitt språk. De som har tappat språket och de som kan språket vill kunna uttrycka sig i tal och skrift på samiska. Det är rekordmånga som läser samiska på universitet och andra utbildningsinstitutioner. Därför är universitets beslut att lägga ned delar av den samiska utbildningen på ett väldigt stort slag mot det samiska språkarbetet. Jag tror att man kanske behöver öronmärkta pengar till universiteten för att ha utbildning på minoritetsspråken. De hänvisar ofta till att det är oekonomiskt, att det inte är tillräckligt många studenter per kurs för att det ska vara ekonomiskt att bedriva utbildning på minoritetsspråken. Man behöver inte heller stirra sig blind på att utbildningen ska ske på själva . Det är samma problematik, kan jag tänka mig, inom de andra minoritetsgrupperna. Det kan vara bra med utlokaliserade utbildningar. behöver inte ha utbildning på minoritetsspråk, men om några universitet har det kan de ha utbildningar som är utlokaliserade på olika orter i landet för att på det sättet nå fler studenter inom minoritetsspråken. Men jag tror också att det är viktigt att man ser på andra utbildningsinstitutioner, och inte bara på universitet och högskola. De har trots allt en pedagogik som kanske vänder sig mer till dem som ska bli lärare inom minoritetsspråk. Många vill ju läsa sitt språk inte för att bli lärare utan för att lära sig sitt språk och för att fortbilda sig och kunna använda språket inom sitt arbete. Jag vet att man till exempel på har problemet att man inte använder samiskan som arbetsspråk så mycket som man skulle vilja därför att det saknas termer för det dagliga arbetet i det moderna samhället. Det finns behov av kompetensutveckling och läromedel även där. Jag tycker att Samernas utbildningscenter vad gäller den samiska biten är ett väldigt bra exempel på en utbildningsinstitution som kan ge studenter möjlighet att lära sig språket, inte med inriktning på att man ska bli lärare utan man kan lära sig att tala språket. Det är nog detsamma vad gäller de andra minoritetsspråkgrupperna, att man måste se att det finns olika behov av utbildning inom de här språken. : Förut fanns det bara gräsrötter som talade meänkieli, finska och samiska. Det var väldigt lite av top-down-process. finns stora problem med att det finns avsevärt mycket mer uppifrån och ned-stöd än , top-down-process säger vi på engelska. Men gräsrötterna är ibland vacklande. Principiellt håller jag med om att om inte gräsrötterna har intresse av att upprätthålla språket, även om det finns hyfsat bra stöd uppifrån, är det tyvärr en trist process som leder till språkdöd. Om man inte får undervisning på meänkieli som undervisningsspråk i kommer språket att dö ut. Det är en politisk fråga lokalt förstås, om de vill ha det eller inte. Om de vill ha utbildad personal till får söka personal från tvåspråkiga områden i eller från , för tornedalingarna kan inte finska eller meänkieli. Där måste man gå balansgång, men en rimlig tid ska offentliga institutioner stödja minoritetsspråken för att stimulera gräsrotsrörelsen. De är samverkande. Universitetsutbildningar är oerhört viktiga för minoriteters och minoritetsspråks överlevnad, och lärarutbildning så att det finns utbildade lärare som behärskar språken ordentligt och fullödigt. Men det här är långa processer, och jag är helt överens med den som talade om nätverk och samarbete över språk- och kulturgränser. Jag tror att det är jätteviktigt att smågrupper samverkar. Där kan man ge uppifrånstöd och se till att stimulera samverkan över språk- och kulturgränser, gärna se på och som en större enhet för att stimulera alla grupper som finns där. En orsak till att man är dålig på samarbete, som jag nämnde, är att man är svag och har låg organisationsgrad, aktivisterna är få, eldsjälarna är få. De får egentligen inte någon rast och hinner inte alltid med. Sedan finns det attityder som är negativa, och man är ovan vid samarbete. Det dräller av negativa attityder till andra språkgrupper som inverkar på samarbetet. Sedan finns det fonder som man kanske borde nämna i regelverken. och den typen av fonder är utmärkt bra för minoriteter. Men kanske borde man nämna explicit att minoritetsspråken borde vara en del av denna verksamhet. Man skulle även försöka stimulera anslagsgivarna att ha en markering av att ju fler som söker, ju större samarbete, desto lättare att få något, så att man har ett incitament för samarbete som påverkar processerna. Sedan måste jag lite kort nämna walesiskan och iriskan. I och får tiotusentals barn undervisning på walesiska och iriska, och hemma talar de enbart engelska. En viktig orsak till skillnaden mellan och är att walesiskan har politisk sprängkraft i för att de upplever sig som undersåtar av medan irländarna känner sig mer som en egen nation, och det påverkar. Men bägge regionerna har samma problem. Det är stora problem att få nästa generation, som i hög utsträckning har lärt sig iriska och walesiska som ett främmande språk, som ett andra språk, att använda språket. Ska de börja tala iriska och walesiska med sina barn eller fortsätter de att tala engelska med sina barn? Det är en avgörande fråga inom det närmaste decenniet. Sedan hävdar irländarna att det bara är bra marknadsföring från walesarnas sida som gjort att de lyckats bättre. De är skickligare på marknadsföring. Jag vet inte om det är sant, men några irländare hävdar detta. : Jag skulle vilja göra ett litet förtydligande för jag tyckte inte att mitt svar på fråga om CSN blev så klart. Jag sade att konceptet kommer att falla. Det har visat sig att det är som har betalat för det vi införde tillsammans. Det har blivit så många sökande till platserna att man skulle kunna starta en klass till, men det hade vi inte sökt pengar till. Innan fick man inte ihop en klass. Därför tror jag att det skulle falla helt och hållet. Annars ska man normalt sett ta studielån hos CSN. Vi skulle gärna se att man fick lön från CSN båda åren. : Herr ordförande! Jag har också avslutningsvis ett svar på det tog upp när hon ställde frågan. Jag kan inte ordagrant återge frågan men jag förstod den. Borde inte och regeringen se över allt arbete som ligger framför oss i ? Kan vi inte tänka oss att gå in i ett samarbete med andra länder när det gäller nätverk, länkar, information, för att inte vara själva, bara vi i ? Mitt svar till detta är att vi självklart ska göra det. Det är i alla fall en absolut utomordentlig lösning att använda oss av andra länder, inte minst EU i det här fallet. När det gäller alla dessa punkter som minoritetspolitiken innehåller, språk, kultur, medier, äldreomsorg, utbildning av alla de slag och modeller, för att inte glömma det som gäller vår grupp, diskriminering och rasism, behövs det faktiskt att den svenska eller regeringen i alla fall skriver en rekommendation till EU, att ni står bakom och stöder detta. Då tror jag att vi kan få dem att gå med i ett sådant samarbete. ska naturligtvis inte vara självt i det stora arbete som minoritetspolitiken innebär. Vi vädjar till er att ni går i spetsen för det här så att vi får med oss alla dessa länder som i alla fall är EU-medlemmar. Då har vi nog lättare att finna lösningar när det gäller minoritetspolitiken. Avslutningsvis vill jag säga att vi borde ha ett minoritetsdepartement. Ordföranden: för det! Vi uppskattar mycket att ni har kunnat komma hit. Ni har hjälpt oss att förstå de här problemen väsentligt mycket bättre. Vi ska producera det som heter ett betänkande, det vill säga ett förslag som läggs fram för , som behandlar motioner inom det här området. Detta är viktigt som underlag för det. Men det är också, för att knyta an till det som sade sist, ett sätt för oss att få idéer om hur man kan gå vidare. Låt mig återknyta till att såsom EU-medlem, såsom aktiv i EU-frågor har anledning att lyssna på dig, och vi har uppfattat de idéer som finns i detta sammanhang. Det är viktigt. Jag har lärt mig en gång att ett minoritetsproblem normalt är ett majoritetsproblem. Så är det nog. Tack ska ni ha! Därmed är KU:s sammanträde avslutat.