bet · GT01LU14 · 2006-02-14 00:00:00 — Den som har betalat skadeståndet har rätt till återkrav från var och en av de medansvariga. () begär i motion L357 ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av reglerna om solidariskt skadeståndsansvar för unga lagöverträdare. m.fl. (kd) anser i motion Ju478 att det solidariska skadeståndsansvaret för unga brottslingar bör avskaffas. Ett tillkännagivande begärs i enlighet härmed (yrkande 17). Liknande krav framställs i motion Ju533 av m.fl. (fp) (yrkande 9). och har i en skrivelse till regeringen lämnat förslag till åtgärder för att minska barns skuldsättning. I skrivelsen föreslås bl.a. att det solidariska skadeståndsansvaret vid brott av flera medverkande bör ses över när det gäller personer . Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare har behandlat frågan om underårigas skulder på grund av brott i betänkandet (SOU 2004:112) Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna. I betänkandet anför utredningen att syftet med den åtgärd som och efterlyser till betydande del kan tillgodoses genom tillämpning av jämkningsreglerna i 2 kap. 4 § skadeståndslagen. Utredningsbetänkandet har remissbehandlats, och enligt uppgift från är en proposition planerad att överlämnas till . Av vad som redovisats ovan framgår att frågan om solidariskt skadeståndsansvar för personer har behandlats av Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare. Utskottet anser att resultatet av det pågående beredningsarbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från , varför motionerna L357, Ju478 yrkande 17 och Ju533 yrkande 9 bör avslås. Betalning av skadestånd i brottmål Utskottets förslag i korthet bör avslå ett motionsyrkande som rör betalning av skadestånd i brottmål. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete. Jämför reservation 5 (m). m.fl. (m) anför i motion L273 att en person som dömts att betala skadestånd i ett brottmål ofta inte får tillräcklig information för att kunna betala skulden. Detta leder till att personer i onödan registreras hos kronofogdemyndigheten och får betalningsanmärkningar. I motionen begärs ett tillkännagivande om att rutinerna för betalning av skadestånd i brottmål måste förbättras (yrkande 2). , nuvarande , har i en framställan till regeringen påtalat behovet av att underlätta för den som skall betala skadestånd i brottmål. Skrivelsen är föremål för beredning inom . Enligt utskottets mening är det angeläget att den problematik som beskrivs i motionen får en snabb lösning. Det kan inte ligga i någons intresse att den som vill göra rätt för sig inte får tillräcklig information om hur detta skall gå till och därför i slutändan riskerar betalningsanmärkningar. Frågan är emellertid genom framställan uppmärksammad och föremål för överväganden inom . Enligt utskottets mening bör resultatet av det pågående arbetet inte föregripas, varför motion L273 yrkande 2 bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om regressrätt för arbetsgivare. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete. Jämför reservation 6 (m, kd, c). Regler om att en person som har tillfogats personskada kan få ersättning för såväl ekonomisk som ideell skada finns i 5 kap. skadeståndslagen. Som ekonomisk skada ersätts bl.a. sjukvårdskostnader och inkomstförlust. Vid bestämmande av ersättning för inkomstförlust skall enligt 3 § avräknas vissa förmåner som den skadelidande med anledning av förlusten har rätt till, såsom ersättning som betalas på grund av obligatorisk försäkring enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring. Vidare skall avräknas pension eller annan periodisk ersättning eller sjuklön, om förmånen betalas av en arbetsgivare eller på grund av en försäkring som är en anställningsförmån. Bestämmelser om sjuklön finns i lagen (1991:1047) om sjuklön. Bestämmelsen i 5 kap. 3 § skadeståndslagen om avräkning för sjuklön innebär att sjuklönen, oavsett om den utgår enligt lag eller avtal, samordnas med skadeståndet och minskar skadevållarens skadeståndsskyldighet. Detta medför att arbetsgivaren inte har möjlighet att regressa för sjuklönen gentemot skadevållaren eller hans försäkringar. Frågan om arbetsgivarens regressrätt för sjuklön till arbetstagare som skadats genom någon annans vållande har behandlats av i betänkandet (SOU 2002:1) Samordning och regress. En majoritet inom kommittén anser att arbetsgivarna bör ges en möjlighet att få tillbaka sina kostnader i dessa situationer, medan en minoritet tar avstånd från denna tanke. betänkande har remissbehandlats, och enligt uppgift från pågår beredning av kommitténs förslag. och (båda c) anser i motion L354 att förslag om regressrätt för arbetsgivare vid personskada bör genomföras. I motionen begärs ett tillkännagivande i enlighet härmed. Enligt utskottets mening bör resultatet av den pågående beredningen av förslag inte föregripas genom någon åtgärd från . Motion L354 bör således avslås. Skadestånd på grund av sexuella trakasserier Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om skadestånd på grund av sexuella trakasserier. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 7 (v). Ersättning i form av skadestånd för förlorad arbetsförtjänst är skattepliktig även om den inte utgår som livränta eller på grund av tjänst och oavsett om ersättningen utbetalas från försäkring eller direkt av den ersättningsskyldige. Om ett skadestånd utgör gottgörelse för själsligt lidande (t.ex. ärekränkning, sveda och värk eller lyte och men) är det att anse som ideellt skadestånd. Sådana engångsbelopp är undantagna från beskattning om de inte har ett sådant samband med en anställning att beloppen ändå är skattepliktiga. Enligt 38 § lagen (1982:80) om anställningsskydd har arbetstagare rätt till skadestånd om arbetsgivaren brutit mot lagen, såsom då arbetsgivare utan giltig grund sagt upp eller avskedat arbetstagaren. Regeringsrätten har konstaterat att allmänt skadestånd som utgått på grund av felaktig uppsägning enligt denna paragraf utgör skattepliktig inkomst av tjänst (se rättsfallen RÅ 80 1:10, RÅ 87 ref. 10). När det gäller sexuella trakasserier finns i jämställdhetslagen (1991:433) en skadeståndssanktionerad skyldighet för en arbetsgivare att vidta utredningsåtgärder och andra åtgärder vid ett påstående om att sådana trakasserier förekommer på arbetsplatsen. Om arbetsgivaren inte fullgör dessa skyldigheter skall arbetsgivaren betala skadestånd till arbetstagaren för den kränkning som underlåtenheten innebär. - Kammarrätten i har i en dom funnit att en utgiven kompensation för själsligt lidande utgjorde skattepliktig inkomst av tjänst. m.fl. (v) anser i motion Sk349, som väckts under den allmänna motionstiden , att det inte är rimligt att skadestånd som utgår på grund av sexuella trakasserier på en arbetsplats beskattas. Motionärerna yrkar ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning för att se över skadeståndslagen i syfte att skattebefria dessa ersättningar. har vid ett flertal tillfällen, , avstyrkt liknande motionsyrkanden (se bet. 2002/03:SkU7, 2003/04:SkU20 och 2004/05:SkU19). har vid samtliga tillfällen följt utskottet. Vid den senaste behandlingen anförde skatteutskottet att starka kontrollskäl talar för att de ersättningar som en arbetsgivare betalar till en anställd bör vara beskattade. En skattefrihet för ideella skadestånd skulle mycket lätt kunna missbrukas, och möjligheten att komma till rätta med ett sådant missbruk skulle vara liten. anförde vidare att nuvarande praxis i fråga om beskattning av skadestånd som har sin grund i anställningsförhållanden är känd, fungerar väl och är också möjlig att förena med de syften som ligger bakom de olika bestämmelserna om ersättning för ideell skada. har utifrån sina utgångspunkter inte någon annan uppfattning än skatteutskottet och anser därför att motion 2004/05:Sk349 bör avslås. Därutöver bör understrykas att den omständigheten att ideella skadestånd från arbetsgivare är skattepliktiga utan svårighet torde kunna beaktas vid bestämmandet av skadeståndets storlek. Rätt till ersättning för vissa skyddsåtgärder Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande med krav på införande av en rätt till ersättning för vissa skyddsåtgärder. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete. Jämför reservation 8 (m, fp, kd, c) och särskilt yttrande 2 (v). Frågor om skydd av hotade bevispersoner har övervägts av (dir. 2001:107). överlämnade utredningen delbetänkandet (SOU 2002:71) Nationell handlingsplan mot våld i nära relationer. I utredningsbetänkandet föreslår utredningen att det i skadeståndslagen införs en bestämmelse om skyldighet för gärningsmannen att ersätta målsägandens kostnader för åtgärder som behövs för att skydda sig mot ny brottslighet från samme gärningsman. Skyddsåtgärder som avses är t.ex. flyttning, byte av lås och ändring av telefonabonnemang. För att ersättningsskyldighet skall föreligga krävs i princip att gärningsmannen begått upprepade brott. Typfallen bör i första hand vara grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning. Skyldighet att utge ersättning bör dock kunna föreligga också vid andra upprepade brott som innefattar ett allvarligt angrepp och vid enstaka mycket allvarliga brott. En ytterligare förutsättning för ersättningsskyldighet bör, enligt utredningen, vara att skyddsåtgärderna i sammanhanget framstår som skäliga. delbetänkande har remissbehandlats, och enligt uppgift från pågår beredning av kommitténs förslag. m.fl. (fp) anför i motion Ju380 att våldsbrott mot kvinnor orsakar inte bara psykiska och fysiska skador utan våldet medför ofta även skador på t.ex. möbler. Enligt gällande regler kan kvinnan inte få ersättning för t.ex. byte av lås, installering av larm och ändring av telefonabonnemang. Enligt motionärerna är detta inte rimligt. Motionärerna anser att det bör införas en rätt till ersättning för vissa skyddsåtgärder i enlighet med vad som föreslagits av . I motionen begärs ett tillkännagivande med detta innehåll (yrkande 18). Av vad som redovisats ovan framgår att förslag är föremål för beredning inom . Enligt utskottets mening bör resultatet av det pågående beredningsarbetet inte föregripas genom någon åtgärd från . Motion Ju380 yrkande 18 bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden som gäller kontraheringsplikt vid företagsförsäkring. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete. Jämför reservation 9 (m, fp, kd, c). m.fl. (fp) anser i motion L373 att det finns anledning för regeringen att se över förutsättningarna för vissa företagare att teckna försäkring för sina verksamheter. Ett tillkännagivande begärs i enlighet härmed (yrkande 1). I motion T498 anför och (båda fp) att försäkringsbolagens riskbedömningar innebär att den som driver verksamhet i utsatta förortsområden får höga kostnader för sitt försäkringsskydd. Enligt motionärerna är det inte rimligt att personer som driver verksamhet i sådana områden skall drabbas av höga försäkringspremier på grund av polisens bristande resurser. I motionen föreslås att det bör göras en utredning och konsekvensanalys av det rådande försäkringssystemet. Ett tillkännagivande begärs med detta innehåll (yrkande 4). I motion N242 anser () att företagarnas försäkringsskydd måste stärkas. Det bör, enligt motionärens mening, övervägas om försäkringsbolagen skall vara skyldiga att erbjuda ett grundläggande försäkringsskydd till företag på samma sätt som enskilda. Ett tillkännagivande begärs med detta innehåll (yrkande 5). Som framgår av motionerna finns inte någon kontraheringsplikt vid företagsförsäkring. I proposition 2003/04:150 Ny försäkringsavtalslag anförde regeringen att man skulle överväga om en utredning bör tillsättas med uppdrag att se över bestämmelserna om företagsförsäkring med särskild hänsyn till små och medelstora företag. Vidare anfördes att den fråga som då bör belysas är behovet av en s.k. kontraheringsplikt vid företagsförsäkring. I propositionen redovisades att visst förberedande arbete med sikte på en sådan utredning pågick inom . Som ett led i det pågående arbetet har inom utarbetats departementspromemorian (Ds 2005:42) Kontraheringsplikt vid företagsförsäkring m.m. - en diskussionspromemoria. Enligt promemorian saknas tillräckliga skäl att föreslå en sådan plikt vid företagsförsäkring, och promemorian utmynnar inte i något sådant förslag. Enligt uppgift från skall departementspromemorian bli föremål för remissbehandling. Utskottet konstaterar att det pågår arbete inom med de frågor som tas upp i motionerna. Enligt utskottets mening bör resultatet av arbetet inte föregripas genom någon åtgärd från , varför motionerna L373 yrkande 1, T498 yrkande 4 och N242 yrkande 5 bör avslås. Försäkringsbolags tillgång till patientjournaler Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om försäkringsbolags tillgång till patientjournaler. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete. I departementspromemorian (Ds 2005:13) Försäkringsbolags tillgång till patientjournaler har en analys gjorts rörande försäkringsbolags tillgång till patientjournaler. Utredningen anser sammantaget att försäkringsbolagens möjligheter att med stöd av fullmakt begära in kompletta patientjournaler direkt från hälso- och sjukvården bör begränsas. Det starkaste skälet för utredningens ställningstagande är att det intrång i den personliga integriteten som följer av bolagens tillgång till överskottsinformation inte kan accepteras. Försäkringsbolagens behov av information om den enskildes hälsa får i stället tillgodoses genom preciserade frågor som läkare och andra behöriga uppgiftslämnare besvarar genom intyg eller bearbetade journalutdrag. Enligt uppgift från har departementspromemorian varit föremål för remissbehandling, och den bereds inom departementet. () begär i motion L333 ett tillkännagivande om att förslagen i departementspromemorian (Ds 2005:13) Försäkringsbolags tillgång till patientjournaler bör genomföras. Enligt utskottets mening bör resultatet av det pågående beredningsarbetet inte föregripas genom någon åtgärd från sida, varför utskottet föreslår att motion L333 avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om överfallsskyddet i hemförsäkringar. Utskottet hänvisar till en aviserad översyn. Jämför reservation 10 (v, c). m.fl. (v) konstaterar i motion L241 att en hemförsäkring inte täcker skador orsakade av våld i hemmet. Detta beror på att många försäkringsbolag gjort undantag i försäkringsvillkoren för rätten till ersättning när försäkringstagaren utsatts för våld i hemmet av närstående. Motionärerna anser att det är beklagligt att frågan inte berördes i lagstiftningsärendet om en ny försäkringsavtalslag. Enligt motionärerna är det tydligt att avtalsfriheten i detta fall vilar på en manlig norm, vilket leder till oacceptabla konsekvenser för kvinnor och barn som blivit misshandlade av sina familjemedlemmar. Motionärerna anser att regeringen bör återkomma till med förslag till lagstiftning som innebär att överfallsskyddet i hemförsäkringen även skall gälla för personer som utsätts för våld av en medförsäkrad familjemedlem. I motion L265 föreslår och (båda c) ett tillkännagivande om att överfallsskyddet i hemförsäkringar skall gälla även när brott har begåtts mellan makar eller sambor (yrkande 2). Utskottet har i sitt av godkända betänkande 2004/05:LU17 behandlat och avstyrkt motsvarande motionsyrkanden. I betänkandet beklagade utskottet att några närmare överväganden i frågan inte redovisats i lagstiftningsärendet om en ny försäkringsavtalslag. Utskottet utgick från att regeringen inom ramen för det fortsatta uppföljningsarbetet med den nya försäkringsavtalslagen kommer att överväga behovet av en reglering för den situation som behandlas i motionerna. Visar det sig att behov av lagstiftning föreligger förutsätter utskottet att regeringen återkommer till med ett lagförslag. Enligt vad utskottet erfarit från avser man att göra en översyn av den aktuella frågan om överfallsskyddet i hemförsäkringar. Med hänsyn härtill föreslår utskottet att avslår motionerna L241 och L265 yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om nedsättning av försäkringsersättning. Utskottet hänvisar till gällande bestämmelser. Jämför reservation 11 (v). I försäkringsavtalslagen, som trädde i kraft , finns bestämmelser om bl.a. individuell personförsäkring som är tvingande. Lagen innehåller bestämmelser om vad som skall gälla vid framkallande av försäkringsfallet från den försäkrades sida. Enligt 12 kap. 9 § gäller att om den försäkrade vid sjuk- eller olycksfallsförsäkring genom grov vårdslöshet har framkallat ett försäkringsfall eller förvärrat dess följder, kan ersättningen sättas ned såvitt angår honom efter vad som är skäligt med hänsyn till hans förhållanden och omständigheterna i övrigt. I förarbetena uttalas att med tanke på att det gäller personskada bör bedömningen vara mer tolerant mot den skadelidande än vid skadeförsäkring. Humanitära och sociala hänsyn kan tala för att viss försäkringsersättning normalt utgår (prop. 2003/04:150 s. 530 f.). m.fl. (v) anför i motion Ju386 att ett brottsoffer i många fall kan drabbas av allvarliga ekonomiska konsekvenser. De allra flesta har en hemförsäkring som täcker olika händelser. Många försäkringsbolag friskriver sig dock från det ekonomiska ansvaret i fall där offret t.ex. betett sig på ett visst sätt. I motionen begärs ett tillkännagivande om att det bör göras en översyn av försäkringsbolagens försäkringsvillkor för att undvika oskäliga villkor (yrkande 9). Utskottet kan inte finna annat än att bestämmelserna i den nya försäkringsavtalslagen om nedsättning av försäkringsersättning för personskada vid framkallande av försäkringsfall fått en ändamålsenlig utformning. Lagen har varit i kraft . För det fall uppföljningen av den nya försäkringsavtalslagen skulle visa att tillämpningen av de nya bestämmelserna skulle leda till oacceptabla konsekvenser för brottsoffer förutsätter utskottet att regeringen återkommer till med förslag till erforderliga lagändringar. Med det anförda föreslår utskottet att avslår motion Ju386 yrkande 9. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om information vid försäkringsfall. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. () påpekar i motion L213 att försäkringsbolag inte har någon skyldighet att hålla sig informerat om när en person avlider som har tecknat en försäkring hos bolaget. Försäkringsbolagen är inte heller skyldiga att meddela efterlevande om utfallande försäkringar. Motionären begär ett tillkännagivande om att det i försäkringsavtalslagen införs regler om samordning mellan myndigheter och automatisk försäkringsutbetalning till efterlevande. Liknande krav framställs i motion L344 av (). Utskottet har i samband med behandlingen av proposition 2003/04:150 Ny försäkringsavtalslag behandlat ett motsvarande motionsyrkande. Utskottet anförde att det i den då aktuella propositionen föreslogs att när ett försäkringsfall har inträffat, skall försäkringsbolaget i skälig omfattning informera försäkringstagaren och andra som har anspråk mot bolaget om sådana förhållanden rörande försäkringen som det är av betydelse för dem att känna till. Om försäkringsbolaget får kännedom om ett försäkringsfall som utgörs av försäkringstagarens död, skall det genast underrätta dödsboet om försäkringsfallet (10 kap. 7 §). I propositionen anförde regeringen att eftersom det inte är ovanligt att försäkringsbolagen själva saknar relevanta upplysningar och att det är oklart i vad mån sådana kan inhämtas på ett inte alltför betungande sätt har regeringen valt att inte föreslå en mer långtgående skyldighet för bolagen. Regeringen aviserade att man avsåg att följa frågan och vid behov återkomma till . Utskottet delade regeringens bedömning men underströk betydelsen av att regeringen följer frågan i syfte att förebygga att dödsbon genom preskription går miste om de rättigheter som följer av den avlidnes försäkringar (bet. 2004/05:LU4). Utskottet vidhåller sin ovan redovisade uppfattning och föreslår därför att motionerna L213 och L344 avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden med krav på att försäkringspremierna skall vara könsneutrala. Utskottet hänvisar till pågående beredningsarbete. och (båda kd) anser i motion L364 att pensionsförsäkringskostnaderna skall vara lika för kvinnor och män. I motionen begärs ett tillkännagivande med det innehållet. Liknande yrkanden framställs i motionerna L298 av m.fl. (v) och L353 av m.fl. (fp). antogs EG-direktivet om likabehandling av kvinnor och män när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster. Syftet med direktivet är att fastställa en ram för bekämpning av könsdiskriminering när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster, för att i medlemsstaterna genomföra principen om likabehandling av kvinnor och män. Förbudet mot diskriminering gäller även vid tillhandahållande av försäkringar och andra finansiella tjänster. Medlemsstaterna skall se till att användningen av kön som en faktor vid beräkningen av och ersättningar i samband med försäkringar och därmed sammanhängande finansiella tjänster inte resulterar i att skillnader uppstår i enskilda personers och ersättningar i alla nya kontrakt som ingås senast efter . Dock får medlemsstaterna besluta att före tillåta proportionerliga skillnader i enskilda personers och ersättningar om användningen av kön är en avgörande faktor vid en riskbedömning som grundas på relevanta och korrekta försäkringstekniska och statistiska uppgifter. Medlemsstaterna skall i så fall meddela kommissionen detta. En medlemsstat som väljer att tills vidare tillåta skillnader skall se över sitt beslut efter . Kommissionen avser också att tillsätta en särskild arbetsgrupp för fortsatt behandling av försäkringsfrågan. överlämnade delbetänkandet (SOU 2004:55) Ett utvidgat skydd mot könsdiskriminering. I utredningsbetänkandet övervägdes bl.a. om ytterligare åtgärder är nödvändiga eller lämpliga med hänsyn till tre EG-direktiv om könsdiskriminering. Vad gäller lagen (2003:307) om förbud mot diskriminering föreslog utredningen att diskrimineringsgrunden kön läggs till i förbuden som gäller i fråga om bl.a. varor och tjänster. Förbudet mot könsdiskriminering i fråga om tjänster föreslogs omfatta bl.a. försäkringstjänster. När utskottet behandlade motsvarande motionsyrkanden i sitt av godkända betänkande 2004/05:LU17 anförde utskottet att försäkringspremier bör vara könsneutrala, men den då aktuella motionen avstyrktes med hänvisning till det då pågående beredningsarbetet inom med anledning av betänkande. Därefter beslutade regeringen om proposition 2004/05:147 Ett utvidgat skydd mot könsdiskriminering. I propositionen anförde regeringen att utgångspunkten är att diskriminering i fråga om försäkringstjänster är oacceptabelt och att detta gäller oberoende av vad som följer av EG-rättens utformning och minimikraven i det nya EG-direktivet. Vidare redovisades att förslag om diskrimineringsförbud beträffande försäkringar fått en hel del kritik vid remissbehandlingen och att i förhandlingarna om förslaget till EG-direktivet om likabehandling av kvinnor och män när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster agerade med ambitionen att få till stånd ett tydligt diskrimineringsförbud i fråga om försäkringar. Som flera av remissinstanserna framhållit måste emellertid, anförde regeringen vidare, principerna för vad som skall anses vara diskriminering och utformningen av ett diskrimineringsförbud vad gäller försäkringar analyseras mer än vad som gjorts. Regeringen anförde att det också finns skäl att närmare analysera förutsättningarna för och eventuella konsekvenser av en händelseutveckling där försäkringsbolagen i förändrar sina beräkningsgrunder men där motsvarande åtgärder inte vidtas i andra medlemsstater i EU.