bet · GP01UU10 · 2006-01-01 00:00:00 — tar i sitt yttrande 2001/02:AU4y även upp frågor kring arbetsrätt, arbetsmiljö och jämställdhet inom EU. har i yttrande 1999/2000:AU2y uttryckt sin positiva syn på att det inom unionen tas fram gemensamma regler bl.a. inom arbetsmiljöområdet och betonat vikten av ett aktivt unionssamarbete på jämställdhetsområdet. Det är vidare med tillfredsställelse som utskottet konstaterat att det under det svenska ordförandeskapet i ministerrådet uppnåddes politiska överenskommelser om tre viktiga direktiv, nämligen information och samråd, buller samt likabehandling av kvinnor och män. Utskottet har i tre betänkanden behandlat frågor om jämställdhet och diskriminering (bet. 2001/02:AU3), arbetsmiljö och arbetsliv (bet. 2001/02:AU4) samt arbetsrätt (bet. 2001/02:AU6). I det sistnämnda betänkandet, som ännu inte behandlats i kammaren, föreslås genomförande av två EG-direktiv, vilka i sin tur syftar till att genomföra två ramavtal om s.k. atypiska arbetstagare som träffats mellan de bransch- övergripande organisationerna på Europanivå. Ramavtalen avser deltidsarbete respektive visstidsarbete. Även en rad andra EU-relaterade frågor tas upp i betänkande 2001/02:AU6 liksom i de båda andra nämnda betänkandena. I det följande inskränker sig utskottet här till att ge några korta kommentarer och upplysningar avseende aktuella jämställdhets- och diskrimineringsfrågor, vilka kan vara av intresse i detta sammanhang. I har en parlamentarisk kommitté (dir. 2002:11) tillkallats med uppdrag att bl.a. överväga en gemensam lagstiftning mot diskriminering som omfattar alla eller flertalet diskrimineringsgrunder och samhällsområden. Utredningsarbetet skall bedrivas bl.a. mot bakgrund av två EU-direktiv som syftar till att främja likabehandling och motverka diskriminering (2000/43/EG respektive 2000/78/EG). Också utvecklingen inom EG-rätten i fråga om könsdiskriminering har betydelse för utredningsarbetet, exempelvis det ovannämnda direktivet om likabehandling när det gäller kön (76/207/EEG) där det pågår ett arbete inom EU med inriktning på modernisering av direktivet. ser positivt på att den parlamentariska kommittén har tillsatts och att en rad frågor rörande diskrimineringslagstiftning kommer att behandlas i utredningsarbetet. Löneskillnader mellan kvinnor och män utgör en av de viktigaste jämställdhetsfrågorna. har i många sammanhang, senast i betänkande 2001/02:AU3, behandlat dessa frågor. Det är därför glädjande att frågan om könsneutral lönesättning uppmärksammas även inom EU-samarbetet. Arbete pågår för att utforma indikatorer för att mäta löneskillnader mellan kvinnor och män som skall kunna användas för jämförelser över tiden och mellan medlemsstaterna. Indikatorer utarbetas också på en rad andra områden, bl.a. när det gäller kvalitet i arbetet. Detta ser arbetsmarknadsutskottet positivt på, inte minst för att indikatorerna skall ge möjlighet att mäta och att jämföra framstegen när det gäller att modernisera den europeiska sociala modellen. Frågan om löneskillnader mellan kvinnor och män utgjorde ett av tre huvudteman vid en internationell jämställdhetskonferens som anordnades av arbetsmarknadsutskottet . Deltagare i konferensen var Nätverket för jämställdhetsutskott i EU:s medlemsstater och samt delegater från ansökarländerna (Committees for Equality of Women and Men in EU Member States, NCEO). Förutom löneskillnadsfrågan hade konferensen två andra huvudteman. Dessa var jämställdhetsintegrering (mainstreaming) respektive påverkan på jämställdhetspolitiken av de demografiska effekter som uppstår till följd av minskade födelsetal. Även utrikesutskottet vill uttrycka sin tillfredsställelse över de framsteg som skett när det gäller arbetsrätt, arbetsmiljö och jämställdhet inom EU . Beträffande genmanipulerade livsmedel framhålls i motion 2001/02:U348 (mp) yrkande 11 att flexibla regler som möjliggör en progressiv och offensiv politik är en viktig del i att utveckla arbetet på detta område. Enligt motionärerna krävs det tuffare regler när det gäller genmanipulerade livsmedel. Miljö- och jordbruksutskottet har tagit upp detta yrkande i sitt yttrande 2001/02:MJU3y och anför följande: Genetiskt modifierade organismer (GMO) har i Europeiska unionen främst reglerats genom direktiv /220/EEG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer och förordningen om nya livsmedel och livsmedelsingredienser, 258/97/EG. Ett nytt direktiv (2001/18/EG) om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön antogs (med publicering i EGT ). Det nya direktivet kommer successivt att ersätta det gamla direktivet 90/220/EEG. Enligt det nya direktivet skall GMO och produkter som är GMO märkas så att det klart framgår att de är GMO. Direktivet säger att varje land är skyldigt att se till att märkningen av GMO efterlevs. Dessutom finns krav på att varje medlemsstat skall införa system för spårbarhet av GMO i alla hanteringssteg i distributionskedjan. Det nya direktivet behandlar även frågan om oavsiktliga inblandningar av icke EU-godkända GMO i produkter som släpps ut på EU-marknaden. I direktivet föreskrivs att för produkter där tillfälliga eller tekniskt oundvikliga spår av godkända GMO inte kan uteslutas, får ett lägsta gränsvärde fastställas under vilket dessa produkter inte skall behöva märkas. Kommissionens förordning (EG nr 49/2000) om obligatoriska uppgifter vid märkning av vissa livsmedel som framställts från genetiskt modifierade organismer innebär utöver de uppgifter som föreskrivs i direktivet (79/112/EEG) om märkning m.m. av livsmedel, att ett tröskelvärde på införs för oavsiktlig kontaminering med GMO. Märkningskravet gäller inte förekomst av GMO under denna gräns. Kommissionens förordning (EG 50/2000) om märkning av livsmedel och livsmedelsingredienser som innehåller genetiskt modifierade tillsatser och aromer eller så dana som framställts av GMO innebär en utvidgning av märkningsbestämmelserna om tillsatser och aromer. I samband med att det nya direktivet (2001/18/EG) antogs utlovade kommissionen att den möjligt skulle lägga fram ett förslag om märkning och spårbarhet av GMO och produkter framställda från GMO. presenterade kommissionen sitt förslag till förordning om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer och spårbarhet av livsmedel och foderprodukter som är framställda av genetiskt modifierade organismer och om ändring av direktiv /18/EG KOM (2001) 182 slutlig. presenterade kommissionen även ett förslag till förordning om genetiskt modifierade livsmedel och foder KOM (2001) 425 slutlig. Förslagen i de båda förordningarna avser delvis samma frågor (i den del de avser det system som skall säkerställa märkning av produkter framställda från GMO). Förslaget om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer och spårbarhet av livsmedel och foderprodukter som är framställda av genetiskt modifierade organismer går ifrån det nuvarande systemet med analys av DNA och protein. Det nya förslaget innebär att alla produkter tillverkade av en GMO skall märkas. Detta inbegriper t.ex. raffinerade oljor och produkter tillverkade av majssirap. GMO skall godkännas om de kan visas vara säkra. Riskbedömningen skall vara oberoende och öppen. Allmänheten skall kunna lämna synpunkter under godkännandeprocessen. Förslaget om genetiskt modifierade livsmedel och foder innebär att en riskbedömning av alla livsmedel och foder skall ske innan de kan godkännas. Förslaget innebär utökad märkning. Märkningen skall säkerställa en valmöjlighet. Godkännandeproceduren förändras - den nya livsmedelsmyndigheten skall stå för riskbedömningen. Riskbedömningen skall vara oberoende och öppen. Allmänheten skall kunna lämna synpunkter under godkännandeprocessen. Det anförda tillgodoser i allt väsentligt syftet med motion 2001/02:U348 (mp) yrkande 11. Utskottet föreslår därför att motionen lämnas utan vidare åtgärd i berörd del. delar miljö- och jordbruksutskottets bedömning och menar att motion 2001/02:U348 (mp) yrkande 11 kan besvaras med vad som anförts. 3.6 Unionens förbindelser med omvärlden och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken 2001/02:105 s. 27-31 2001/02:160 s. 260-349 Övergripande utveckling inom samarbetsområdet Utöver de framsteg som nåddes inom de prioriterade områdena under det svenska ordförandeskapet noterar utrikesutskottet att på det utrikespolitiska området stärktes unionens profil genom ett samfällt och flexibelt agerande, bl.a. i . Goda framsteg gjordes även avseende unionens konfliktförebyggande kapacitet och uppbyggnaden av det organisatoriska ramverket för unionens säkerhets- och försvarspolitiska samarbete (ESFP) i syfte att stärka unionens militära och civila krishanteringsförmåga. De militära strukturerna, och säkerhetspolitik (KUSP), () och Militära staben (EUMS) inrättades permanent . Ett intensifierat samarbete med FN inleddes avseende militär och civil krishantering. Bland annat beslöts att EU:s framväxande krishanteringsresurser skall kunna bidra till att stärka FN:s kapacitet på området. Unionen enades även om principer och områden för samarbete mellan EU och FN respektive () avseende civil krishantering. När det gäller de minst utvecklade länderna var beslutet om att bevilja tull- och kvotfri import av alla produkter, med undantag för vapen och ammunition, av stor betydelse liksom det påbörjade genomförandet av , vilket godkändes av (prop. 2001/02 6, bet. 2001/02:UU3). anför följande i sitt yttrande 2001/02:EU2y till utrikesutskottet när det gäller utvecklingen inom detta samarbetsområde . I skrivelsen framhåller regeringen att unionens roll på det utrikespolitiska området har stärkts , bl.a. genom utvecklingen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Regeringen redovisar hur arbetet med den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP) intensifierades under de svenska och belgiska ordförandeskapen , bl.a. mot bakgrund av den förklaring som fogades till och det mandat för det fortsatta arbetet som gavs av Europeiska rådets möte i . Sålunda har ett omfattande arbete bedrivits för att stärka unionens militära och civila krishanteringsförmåga. Parallellt med detta har överenskommits principer för ett förstärkt samarbete mellan EU och FN respektive EU och vad gäller krishantering och konfliktförebyggande. Ett EU-program för förebyggande av väpnade konflikter har antagits. Vid slutet av kunde Europeiska rådets möte i Laeken bekräfta att unionen har operativ förmåga att genomföra krishanteringsinsatser med såväl militära som civila resurser. Regeringen har fortlöpande hållit informerad om utvecklingen vad gäller ESFP, och samråd i hithörande frågor har ägt rum vid ett flertal tillfällen . Flera politikområden utöver de i snävare bemärkelse utrikes- och säkerhetspolitiska är av betydelse för unionens förbindelser med omvärlden. Under denna rubrik i årsboken behandlas således även den gemensamma handelspolitiken och utvecklingssamarbetet. Även på dessa områden har framsteg gjorts, bl.a. genom det nya partnerskapsavtalet () mellan gemenskapen och de 77 s.k. AKS-länderna, och genom förberedelserna för i . Här kan även nämnas det beslut om avskaffande av alla tullar och kvoter på all export utom vapen från de minst utvecklade länderna till EU, som togs inom ramen för förberedelserna för den om de minst utvecklade länderna EU stod värd för . välkomnar dessa framsteg. delar dessa bedömningar. Europeisk utrikes- och säkerhetspolitik Motionärerna bakom motion 2001/02:U301 (fp) yrkande 29 menar att arbetet med EU:s utrikes- och säkerhetspolitik måste drivas framåt. Utskottet vill framhålla att inom ramen för vårt medlemskap i och i enlighet med Unionsfördraget har åtagit sig att tillsammans med övriga medlemsländer skydda unionens gemensamma värden, grundläggande intressen, oavhängighet och integritet i överensstämmelse med grundsatserna i FN:s stadga. Utskottet konstaterar att den europeiska unionen är en central utrikes- och säkerhetspolitisk aktör, men ytterligare arbete återstår. Utskottet fäster mycket stor vikt vid EU:s roll som fredsfrämjare och ser med tillfredsställelse på att regeringen är aktiv i den pågående processen för att stärka EU:s säkerhets- och försvarspolitik och därmed ytterligare stärka EU:s krishanteringsförmåga. Med vad som ovan anförts anser utskottet att motion 2001/02:U301 (fp) yrkande 29 kan besvaras. I motion 2000/01:K398 (fp) anförs i yrkande 13 att som sin mening bör ge regeringen till känna vad i motionen anförts om att beslut i utrikes- och säkerhetspolitiska frågor bör fattas med kvalificerad majoritet. I samma motion yrkande 14 anförs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om konstruktivt avstående i samband med beslut i utrikes- och säkerhetspolitiska frågor. Likalydande yrkanden framförs i motion 2001/02:U301 (fp) yrkandena 30 och 31. Utskottet konstaterar att de beslutsregler som gäller för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken framgår av Unionsfördraget artikel 23, och innebär att grunden är enhällighet. Vid verkställande av beslut inom ramen för gemensamma strategier samt gemensamma åtgärder tillämpas kvalificerad majoritet. Länder som inte vill delta i ett visst beslut, men som heller inte vill hindra övriga länder från att agera, kan tillgripa konstruktivt avstående. Enligt utskottets mening ger dessa beslutsregler tillräcklig flexibilitet, som det nationella vetot kvarstår som yttersta möjlighet. Med vad som ovan anförts avstyrker utskottet motionerna 2000/01:K398 (fp) yrkande 13 och 2001/02:U301 (fp) yrkande 30 samt anser att motionerna 2000/01:K398 (fp) yrkande 14 och 2001/02:U301 (fp) yrkande 31 kan besvaras med vad utskottet anfört. I motion 2001/02:U301 (fp) yrkande 32 begärs ett tillkännagivande om vad i motionen anförs om att stärka den transatlantiska länken. Utskottet vill inledningsvis i denna del framhålla att ett säkerhetspolitiskt engagemang från sida i vår del av världen är av central betydelse för . För att i ökad grad kunna bidra till internationell stabilitet och utveckling samarbetar unionens medlemsländer inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) kring en integrerad civil och militär konfliktförebyggande- och krishanteringsförmåga (ESDP). ESDP utvecklas i nära dialog med och samverkan med FN, , Nato och partnerländerna Utskottet menar att genom denna process bidrar vi till att skapa ett mer jämbördigt samarbete mellan och på krishanteringsområdet. Det är av stor vikt, menar utskottet vidare, att frågan om hur EU skall kunna få säkerställd tillgång till Nato-resurser för planering och genomförande av krishanteringsinsatser kan lösas, inte minst för att undvika onödig dubblering av strukturer och kostnader. Det är av vikt att framhålla att EU:s krishanteringsförmåga inte är ett substitut för, utan ett komplement till, andra fredsfrämjande insatser. Det är utskottets mening att en förstärkt europeisk krishanteringsförmåga inte kan ersätta den amerikanska politiska och militära närvarons betydelse för säkerheten i . Den transatlantiska länken och ett fortsatt starkt amerikanskt engagemang för säkerheten i norra är av central betydelse även framgent. Utskottet noterar med tillfredsställelse att ett närmande sker mellan och samt mellan och EU. Tillsammans bidrar denna utveckling till att radera skiljelinjerna från det dagar. Avslutningsvis vill utskottet framhålla att på samverkar EU-länderna med amerikanska trupper inom ramen för de fredsfrämjande operationerna. Detta är ett exempel på det samarbete som bedrivs inom ramen för den transatlantiska länken men även på att det är viktigt för säkerheten i med ett amerikanskt engagemang. Med vad som ovan anförts anser utskottet att motion 2001/02:U301 (fp) yrkande 32 kan besvaras. I motion 2001/02:U302 (c) yrkande 7 begärs ett tillkännagivande om vad i motionen anförs om utvecklandet av EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik med anledning av de nya hoten. När EU tillsammans med andra aktörer, inte minst FN, agerar samfällt på många plan kan ett stort genomslag i kampen mot terrorismen uppnås, menar utskottet. Konfliktförebyggande aktiviteter liksom fredsfrämjande insatser för att lösa väpnade konflikter - med såväl militära som civila medel - är enligt utskottets mening viktiga instrument i denna kamp. De kan bidra till att förhindra att konflikter eskalerar och utvecklas till grogrund för internationell terrorism. ESDP fyller sin funktion inom ramen för nuvarande mandat, också i ljuset av händelserna . Utskottets uppfattning är att det därför inte finns behov av att se över mandatet såsom det definierats genom Petersbergsuppgifterna (att genomföra humanitära, fredsbevarande och fredsskapande uppdrag samt räddningsuppdrag). Vidare vill utskottet framhålla att på den internationella arenan har EU till sitt förfogande ett brett spektrum av verktyg att använda för konfliktförebyggande verksamhet och krishanteringsinsatser. Dessa omfattar civila och militära förmågor likväl som diplomatiska och ekonomiska verktyg. Med vad som ovan anförts anser utskottet att motion 2001/02:U302 (c) yrkande 7 kan besvaras. Motionärerna bakom motion 2001/02:U303 (m) yrkande 18 vill betona Natos centrala roll för europeisk säkerhet. Utskottet konstaterar att Nato har genomgått en utveckling mot att bli en allt bredare säkerhetsorganisation. Inom ramen för denna förvandlingsprocess söker Nato även en ny relation till och har även kommit att utvidgats till att omfatta länder från före detta . Utskottet vill framhålla att Nato även har kommit att åta sig viktiga uppgifter vad gäller krishantering på . samt en rad andra länder medverkar aktivt i dessa krishanteringsinsatser. Utskottet vill betona att Nato är den centrala aktören för större militära krishanteringsoperationer i . Samverkan med Nato är av central betydelse även för EU:s framväxande militära krishanteringsförmåga, menar utskottet. För del är vårt deltagande i PFF en praktisk förutsättning för vårt engagemang i militär krishantering genom den interoperabilitet som skapas inom PFF:s ram. Denna omvandling av Natos verksamhet bidrar till att radera ut skiljelinjerna i från . Förändringen ligger enligt utskottets uppfattning i linje med en av hörnstenarna i svensk säkerhetspolitik, att stödja utvecklingen mot en alleuropeisk säkerhetsordning. Organisationerna EU, Nato, och samlar i byggandet av fred och säkerhet, frihet och demokrati i hela . Genom att dessa organisationer har olika uppgifter, arbetssätt och olika kriterier för medlemskap kan stater utifrån sina respektive nationella och historiska förutsättningar maximera sitt bidrag och sin medverkan i det europeiska säkerhetsbygget, menar utskottet. Utskottet vill även i sammanhanget framhålla FN:s roll att i enlighet med organisationens stadga verka för fred och säkerhet, även i . Med vad som ovan anförts anser utskottet att motion 2001/02:U303 (m) yrkande 18 kan besvaras. I samma motion, yrkande 19, anförs att det är av vikt att inte hamnar i en situation där landet utgör det enda av de nordisk-baltiska länderna som valt att stå utanför Nato. Utskottet konstaterar att är aktivt och pådrivande för att skapa säkerhet i vår region. Det är vi genom att stödja att , och skall kunna bli medlemmar i , att ge stöd till dessa länder för att utveckla den nationella säkerheten, att utveckla Östersjö- och , att försöka knyta till EU, att bidra till EU:s nordliga dimension och genom det nära säkerhetspolitiska samarbetet med grannländerna, inte minst . har valt militär alliansfrihet. Den militära alliansfriheten sätter, bortsett från avtal om ömsesidigt stöd till försvar mot väpnat angrepp, inga hinder för ett svenskt allsidigt och aktivt deltagande i det internationella säkerhetssamarbetet. Utskottet vill framhålla att genom medverkan i det och Partnerskap för fred har vi möjlighet till insyn och praktisk samverkan genom till exempel gemensamma övningar med Nato och andra partnerländer. Dessutom deltar i Nato-ledda fredsfrämjande insatser. Krishanteringen på västra utgör ett exempel där aktivt bidrar i detta avseende. Vidare deltar som medlem i EU fullt ut i uppbyggnaden av unionens förmåga till krishantering. Utskottet konstaterar att , och har valt att söka sin säkerhet genom medlemskap i och Nato och genom goda grannrelationer. Utskottet menar att när dessa länder har kunnat förverkliga sin rätt att välja framtid och uppfylla sina säkerhetspolitiska mål, EU- och Nato-medlemskap, stärks säkerheten i hela vår region. stödjer att , och skall kunna förverkliga dessa mål och bli medlemmar av EU och Nato. Utskottet menar också att det är av vikt att uppmärksamma att relationerna mellan och Nato är på väg att förändras. Om relationer till EU och Nato, bl.a. genom ett samarbete med Nato i ett s.k. 20-format, utvecklas till ett närmare partnerskap grundat på gemensamma intressen och värderingar skulle detta vara en utveckling som utskottet välkomnar. Det kommer att bidra till stabiliteten och säkerheten för vårt land och i samt stärka den positiva säkerhetspolitiska utvecklingen i . Utskottet menar att det är av vikt att utveckla samarbetet inom EU liksom samarbete med Nato, och , som tillsammans utgör hörnstenarna i säkerhetsarkitektur. Utskottet välkomnar även att Nato successivt förändras från en renodlad militärallians till en säkerhetsorganisation. Samarbetet mellan EU och Nato måste fortsätta att utvecklas så att deras roller och uppgifter kompletterar varandra. Utskottet vill sammanfattningsvis framhålla att i det förändrade säkerhetspolitiska landskapet i är i högsta grad en medaktör bland andra vilket ovanstående redovisning påvisar. Det gäller även samarbetet med Nato vad avser krishantering. Som utskottet påvisat är det möjligt och önskvärt för att ha ett samarbete och en samverkan med Nato när det gäller förebyggande av konflikter och hantering av kriser. Detta är till gagn både för och för säkerhet. Med vad som ovan anförts avstyrker utskottet motion 2001/02:U303 (m) yrkande 19. I yrkande 20 i samma motion anförs att bör ta sitt ansvar för att kapacitetsmålen inom ESDP möts. I motion 2000/01:U512 (kd) yrkande 8 anförs att regeringen inom EU skall verka för resursförstärkning till den gemensamma krishanteringsförmågan. Utskottet menar att såväl den civila som den militära krishanteringsförmågan inom EU skall vara trovärdig. Vidare är det viktigt att få till stånd en fungerande samverkan mellan den civila och den militära krishanteringen. Utskottet konstaterar att framsteg gjordes vad gäller utvecklingen av den civila kapaciteten för att förebygga och hantera kriser som identifierades av i . Unionens medlemsstater åtog sig då att genom frivilligt samarbete kunna bidra med upp till 5 000 poliser för internationella krishanterings- och konfliktförebyggande insatser, varav 1 000 skall kunna vara på plats . Därutöver identifierades ytterligare särskilda områden för mobilisering av nationella resurser, stärkande av rättsstaten, civil förvaltning och räddningstjänst. har medlemsstaterna redovisat vilka polisiära resurser de kan bidra med i framtida krishanteringsinsatser. Vid Europeiska rådets möte i antogs en polishandlingsplan som skall fungera som vägledning för det fortsatta arbetet för kommande ordförandeskap. Vid toppmötet i identifierades även ytterligare konkreta kapacitetsmål för civil krishantering. EU:s medlemsstater har åtagit sig att förbättra förmågan att stärka rättsstaten genom att medlemsstaterna allmänt utvecklar sin kapacitet att tillhandahålla tjänstemän inom rättsväsendet för internationella uppdrag. Inom denna allmänna målsättning har ett särskilt numerärt kapacitetsmål satts upp för att i första hand göra det möjligt att komplettera operativa polisinsatser med fungerande rättsskipning. Genom frivilligt samarbete skall medlemsstaterna i detta syfte kunna bidra med upp till 200 domare, åklagare och andra behövliga tjänstemän inom sina rättsväsenden. När det gäller civil förvaltning skall en expertreserv inrättas som med kort varsel skall kunna skickas ut på uppdrag. Ett arbete med detta har inletts .