bet · GT01KrU14 · 2006-05-16 00:00:00 — (): Jag vill tacka alla som på ett förtjänstfullt sätt har bidragit med sin del när det gäller just folkbildningen - verkligen ett stort tack! , med flera har varit inne på den. tog inledningsvis väldigt väl upp den bildningskraft som funnits när det gäller folkbildningens historiska roll. Bland annat frikyrkan, , arbetarrörelsen nämndes. Jag tror att de allra flesta av oss vet att det i de här rörelserna funnits en väldig kraft, ett väldigt ideellt engagemang. Man har trott på något och velat samlas och diskutera. Där kan jag tänka mig att man ser det stora intresset för folkbildningen i just den kraften. Där kan man också se hur viktig rätten till profilering är, vilket jag vill understryka. Också var väldigt väl och tydligt inne på det. Även jag vill alltså understryka hur viktig den här rätten är. Jag kommer där till min problematisering. finns det, kan jag någonstans känna, en oro för folkbildningens framtid när det gäller att nå unga och att visa på det värde folkbildningen har. I fråga om den risken undrar jag: Kan det vara så att bristen på liknande rörelser gör att de olika sakerna befruktar varandra, att den rörelse som driver människor att vilja folkbilda sig saknas? Eller är det så att folkbildningen själv inte lyckas visa att man vill ta vara på de här rörelserna? Två hotbilder har jag förstått finns. Det gäller då om rätten till profilering får finnas och hur mycket staten ska lägga sig i. Om folkbildningen inte lyckas med att klara av de nya grupperna i vårt land - unga och så vidare - är då risken större att staten lägger sig i för att få fler till folkbildningen? Jag gör där en problematisering och skulle gärna vilja ha en kommentar eftersom jag här ser en utmaning för framtiden. , : Det är en väldigt viktig fråga som ställer. För en beslutsfattare ligger det nära till hands att, om det är så att man upplever problem med utanförskap exempelvis inom kulturlivet, tillsätta en extratjänst för att jobba med detta. Följer vi vad som hänt med den kommunala anslagsutvecklingen inom just kultursektorn finner vi att man relativt sett har ökat den institutionella satsningen, medan man har minskat den satsning som varit på exempelvis folkbildningen, som det i första hand handlar om. Jag tror att vi, om staten eller för den delen kommunen lägger sig i och ska styra och ställa, får en fattigare demokrati. På kort sikt kan man möjligen ordna med ett evenemang, kanske ett arrangemang med fyrverkerier som man tycker är jättekul. Men du får aldrig den ständigt pågående processen om du inte har alla idealister som jobbar och är engagerade. Jag satt med i . Vi bestämde oss för att inte sitta i eller i och göra något som vi trodde skulle bli bra för svenska folket, utan vi bestämde oss för att verkligen åka runt. När vi åkte runt i kommuner och regioner var det ett besked som var ganska genomgående: Kommunen hade inte haft en chans att vara med och stimulera en aktiv kulturpolitik i framför allt ytterkanten av kommunerna om det inte hade funnits eldsjälar och en folkbildning där ute. Det tycker jag är en utmaning. Slutligen har folkbildningen när det gäller ungdomen ett oförtjänt dåligt rykte. Ungdomen är ganska hyggligt representerad inom folkbildningen, men visst kan vi bli bättre. Ordföranden: vill senare göra en kommentar eftersom kommunerna och landstingen berörts här. är alltså representant för SKL, Kommuner och Landsting. , : Som säger har många av de gamla folkrörelserna - själv är jag aktiv i några av dem - problem och inte samma kraft som . Men man får inte glömma bort att det ständigt kommer nya organisationer, inte minst för unga människor. , tidigare generaldirektör i och ledamot i , har berättat att under hans sista år som generaldirektör kom det fler nya ungdomsorganisationer än det gjort på mycket . Jag har själv en dotter som är ordförande i en här i som inte fanns . har de ett medlemstal som överskrider medlemstalet i flera av de partier som ingår i . Jag menar att folkbildningen här spelar en stor roll som vi ofta inte ser. När det gäller detta med att möta nya grupper - detta anknyter också till det som tog upp - uppmärksammas det inte att en allt större del av folkbildningsverksamheten faktiskt har flyttat in i storstadsområdenas förortsområden och motsvarande. I fanns det inte någon folkhögskola. finns det fem. Inte heller i fanns det någon folkhögskola. vet hur många folkhögskolor som det nu finns där. På motsvarande sätt växer folkbildningsverksamheten där. till deltagarveckorna för de långa kurser som finns med i vår årsredovisning är det så att mer än hälften av folkhögskolornas långa kurser äger rum i storstadsregionerna och i de större städerna. De kommer i , och de finns i för att anknyta till och för att ge några exempel. Vi är inte tillräckligt bra - det finns många brister - men inriktningen är definitivt den rätta. Sedan vill jag höja ett varningens finger. Det talas om att det borde samverkas mer mellan studieförbunden. Jag tycker inte att det är det stora problemet. Det viktiga är att studieförbunden vågar hävda sin egen profil. Jag skulle vilja se fler av dem som banar väg. Att tvinga in alla i en kommunalt organiserad samverkan för att det ska passa de kommunala förvaltningarna strider mot hela folkbildningens idé. Gör man det, då kväver man entusiasmen och den lust och vilja att ha kul som talar om. Låt studieförbunden utvecklas utan att statsmakten eller politiska makthavare uppmanar dem till samverkan! Låt dem vara fria! , studerande: Jag kände ett tryck att på något vis representera ungdomen. Jag tror inte att det är något problem med engagemanget hos unga eller att den nya folkrörelsen - eller vad man nu ska säga - inte finns, för det gör den. Det finns ett enormt engagemang bland unga . Ser det kanske annorlunda ut nu jämfört med tidigare? Ja, det är självklart att det nu ser annorlunda ut. Samhället förändras ju . Jag tror också att det är väldigt viktigt att folkrörelserna får utvecklas med den förändringen och att det inte sätts upp alltför hårda ramar och krav på ett slags konformitet, likformighet, i det hela. Det gäller i stället att fånga upp nya rörelser och att se dem. , Kommuner och Landsting: Tack för att jag får komma in i diskussionen. Det är några punkter som jag skulle vilja beröra. Jag skulle först vilja säga något allmänt om kommuners och landstings hållning till folkbildningen. Våra styrelser, formellt är de fortfarande två, gick in med en skrivelse till regeringen under beredningen av den proposition som är framlagd där vi ställde oss bakom de allmänna principer som gäller och som ansvarigt statsråd har formulerat, och vi betonade sedan speciellt vissa saker. Då var vi också inne lite grann på penningfrågan. Vi sade att det är självklart att kommuner och landsting ska stödja folkbildningen. Det står också i propositionen att vi har sagt. Men vi sade också att det är viktigt att dessa bidrag får utformas med hänsyn till lokala och regionala visioner och behov. De nationella syftena med folkbildningen som formulerar behöver ibland kompletteras med regionala och lokala formuleringar av syftet. Detta är någonting helt annat än den uppdragsverksamhet som flera här har varnat för och som jag till fullo ansluter mig till. Jag tror verkligen att om folkbildningen ska ha en framtid måste den vara fri och frivillig. Det är ingen diskussion om det. Nedskärningen av de kommunala anslagen är alldeles odiskutabel. Efter det att kommunerna bidrog till statens budgetsanering har man återställt kulturanslagen när det gäller bibliotek och musikskola men inte gjort det när det gäller folkbildning. Detta tas ofta som en förklaring till att studieförbunden har rationaliserat sin struktur och bildat stora avdelningar. Min bild är att den rationaliseringen började långt innan kommunerna började skära ned sina anslag. Och sedan har vi hamnat i en negativ spiral. Jag får ganska ofta samtal från kommuner som gäller studieförbund. Då är det framför allt två saker som lyfts fram. Det ena är den bristande lokala närvaron. Man säger förenklat: Varför ska vi ge pengar till någonting som inte finns på vår ort? Det finns hos många kulturförvaltningar en okunnighet om folkbildning. Då är det förståeligt att närvaron inte finns i och med att det inte finns någon skylt eller något nummer i telefonkatalogen. Att det pågår ett folkbildningsarbete märks inte eftersom det inte beskrivs för kommunen. Jag tror att det är alldeles nödvändigt att vi får till stånd en lokal dialog mellan framför allt studieförbunden och kommunerna. Och som påpekade här har vi jobbat med detta tillsammans med , och detta arbete kommer att fortsätta. Men jag tror att om de kommunala anslagen ska växa, vilket jag hoppas, förutsätter det att också de lokala huvudmännen har lite grann att säga till om och att de upplever att detta är ett angeläget anslag och att det inte bara är en komplettering av det statliga anslaget. Jag betonar återigen att detta inte alls behöver innebära att man inskränker på studieförbundens autonomi eller självständighet. Beträffande samverkan tycker jag att en sak som är viktig att fundera över är hur studieförbunden utnyttjar sina medlemsorganisationer för att åstadkomma lokal närvaro. har en rik flora av medlemsorganisationer som finns på den lokala nivån. Flera studieförbund har kopplingar till organisationer som har lokala allmänna samlingslokaler. Hur ser samspelet ut mellan studieförbunden, deras medlemsorganisationer och deras organisationer som håller i samlingslokaler när det gäller att också försöka vara synliga för allmänheten på nivå? Denna tydlighet är också oerhört viktig om man vill nå de grupper som har arbetat med i sin utredning. Det är inte så lätt att veta att studieförbunden finns om man inte kan se ett telefonnummer eller en lokal när man är intresserad av att arbeta med något problem, vilket ungdomar ofta vill göra. Där finns alltså verkligen en utmaning där alla på den lokala nivån måste hjälpas åt för att göra folkbildningen synlig och för att ge den en tydlig roll i det lokala kultur- och bildningslivet. , tidigare statsråd: på departementet fick jag en skrivelse från en förhoppningsfull person som ansökte om statsbidrag för att starta en folkrörelse. Den avslog vi. Men det finns väldigt mycket folkrörelseverksamhet. Folkrörelsernas tid är inte förbi. Jag noterar att växer. Det var väl ingen som trodde det ? Jag tror alltså att det händer väldigt mycket som vi ska uppmärksamma. Frågan är hur vi hittar och uppmuntrar eldsjälarna. Det har länge varit så att om man har en idé till någonting ska man projektanställa folk. Det gäller inte minst folkrörelserna. Jag skulle vilja efterlysa hur vi hanterar, tar hand om eller uppmuntrar eldsjälarna. Om de kommer i gång, då kommer det att hända mycket även på folkbildningens område. , förläggare: Jag tänkte kommentera två saker. Det ena gäller studieförbundens identitet. Jag tror personligen inte att det är någon fara att samverka, till exempel dela lokal eller ha ett gemensamt kansli, om man bara vet vad man står för. Ett studieförbund som är helt tryggt i sin identitet och i sina värderingar har inga problem att dela lokaler med någon annan. Där finns det pengar att spara, och där finns det framför allt en ökad tydlighet så att man kan nå de grupper som inte känner till de olika studieförbunden. Det andra gäller diskussionen om ungdomar som jag tycker är så intressant. Det är så konstigt i det här landet, och framför allt i den politiska världen, att man kan vara ung nästan hur länge som helst. Man kan vara ung tills man är en bra bit . Man kanske är ett av de unga inslagen ända upp till pensionsåldern. Jag skulle vilja att vi diskuterade ungdomsbegreppet ganska mycket och vilka unga som vi vill ska vara med. När vi tittar på detta är det jättemånga unga som deltar, men det är bara vissa grupper. Det finns väldigt många unga som står helt utanför denna verksamhet. Det tycker jag är bekymmersamt. Bland annat talar man väldigt mycket om alla killar och unga män som är med. Det visade sig då - det är , och sådant ändras, men jag tror att det är så fortfarande - att det är väldigt många rockcirklar. Man befinner sig i studion och repar helt enkelt. Många av dessa ungdomar vet inte om att de deltar i ett studieförbunds verksamhet eller i en cirkel. Det tycker jag är lite sorgligt och tragiskt att man inte lyckas berätta det lite tydligare. På detta sätt blir det ganska få kvinnor som deltar. Unga kvinnor är underrepresenterade. Om cirklarna är inriktade på rock är det dessutom vissa etniska grupper som inte nås. Det är ganska få cirklar, eller har varit, som är inriktade på till exempel hiphop. Sådana saker ska man titta på. Man ska inte bara titta på andelen unga och hur gamla de är. (): talade om att vi måste hitta eldsjälarna. Här bland er sitter det jättemånga eldsjälar, och jag tackar för att jag har fått ta del av det som många av er har sagt . Jag vet att många är eldsjälar vilket så väl behövs. och talade en hel del om gymnasiekompetens och att många måste läsa in gymnasiekompetens inom folkbildningen. Det gläder mig att få höra det från unga människor. Jag känner mig väldigt ofta ensam i utbildningsdebatten, där jag ofta deltar, när jag talar om att man ser att så många misslyckas i dagens gymnasieskola. Det stärker oss i argumenten att ni har framfört detta. Det gäller att utveckla personliga intressen och gemenskap, säger . Jag vill passa på att ge ett litet extra plus till som jag tycker har så många små pärlor att framföra inte minst när det gäller hur viktig självtillfredsställelsen är. Tänk när man har gått en hantverkscirkel och presterat saker. Vad stolt man är då. ska jag ställa lite frågor till flera olika personer, bland annat till som jag halkar in på när jag talar om hantverksyrken. Vi lär oss ju på väldigt många olika sätt, en del genom teori och en del genom praktik. av cirklarna är ju estetiska cirklar - slöjd, hantverk och så vidare. Vi diskuterar ganska ofta värdet av dem i . Och vi i ser att det finns ett stort värde i dem. Men på vilket sätt kan se att estetisk verksamhet kan stärka det livslånga lärandet och även det demokratiuppdrag som är syftet med stödet till folkbildningen? Sedan vill jag vända mig till . Man diskuterar väldigt mycket kvantitet kontra kvalitet, och det har gjorts även . Med det minskade anslaget som vi har talat om - i genomsnitt har av de kommunala anslagen skurits ned - måste det vara väldigt svårt att behålla kvaliteten på de personer som jobbar inom folkbildningen eftersom de inte vet om de har jobb eller inte. Vilka möjligheter har att i högre grad prioritera kvalitet framför kvantitet i det kommande fördelningssystemet just för studieförbunden? Sedan ska jag vända mig till . Tack för att du talar så varmt om IT. Vi är själsfränder där. Digitala allemansrätter hoppas jag att alla har hört talas om. ska balansera myndighetsuppdraget i förhållande till främjanderollen. Fungerar det bra, eller bör rådets uppgifter få avgränsningar? Jag vill också ställa en fråga till om kvalitativa modeller. Kan studieförbunden gemensamt verka för kvalitet och etik i verksamheterna, det vill säga skapa ett slags etiskt råd om det uppstår tvister mellan de olika aktörerna? har nämnts väldigt lite . Jag vet att det finns någon representant från här. Det står i propositionen att regeringen avser att inbjuda , och till överläggningar om detta. Alltså tolkar jag det som att när denna proposition skrevs och trycktes - vi fick den i vår hand - hade man fortfarande inte talat med trots att man har bestämt att ska upphöra. Jag skulle vilja ha en kommentar om det. , : Frågan handlade om estetiska cirklar och deras betydelse. Det är ganska komplicerat. Jag tror nämligen att de har väldigt många olika betydelser. Man kan avläsa olika betydelser. Det ena är det som jag var inne på vid presentationen, nämligen att det här upprätthålls ett slags kulturell folkligt förankrad verksamhet som är skapande på olika sätt och som har en väldig täthet därför att den når väldigt många och inte lider av en alltför stark knytning till eliten. Utan att man behöver överdriva den motsättningen finns det så att säga ett slags yta mot väldigt många människor som anknyter till spontana intressen. En annan aspekt av det är att detta skapar mötesplatser mellan människor som finns utanför så att säga familj och arbete. har studerat textilcirklar. Hon har påpekat att det finns ett slags demokratiaspekt på den typen av cirklar därför att man kan iaktta att de skapar en mötesplats för diskussioner och åsiktsbildning som i väldigt stor utsträckning sker på ett slags vardagligt och informellt sätt. En aspekt på de estetiska cirklarna är mötet mellan professionella och amatörer. Det finns alltså inte bara ett upprätthållande av någonting som finns där, utan det uppstår en skolning omkring det estetiska. Man kan föreställa sig att det ganska säkert tillför den bredare förankrade kulturen mycket stora kvaliteter. Med så väldigt många människor som går och möter professionella som lär upp amatörer på olika sätt måste det rimligtvis uppstå en kvalitetshöjning där. , : Finns det några problem med kvaliteten? Ja, det gör det definitivt. Det är väl på samma sätt med kvaliteten i folkbildningen som i konstens världar, alltså att det ligger i betraktarens öga vad som är god kvalitet. Jag ska ta rockstudiecirklarna som exempel. har här sagt att de uppfyller kriterierna för den klassiska studiecirkeln - kamratgänget som samlas kring ett gemensamt intresse för att utveckla sin förmåga och har en idé om hur man tillsammans kan lära av varandra och lära tillsammans och utvecklas. Jag tror att kvalitetsarbetet måste drivas i de enskilda folkhögskolorna, i de enskilda studieförbunden och till och med i varje studiecirkel. Ja, jag hoppas att vi gör det. I det nya bidragssystemet försöker vi förtydliga anordnarskapet. Jag tycker att ett av de problem som vi har, vilket var inne på, är att inte minst i de studieförbund som har en stor andel av sin verksamhet i medlemsorganisationerna så kan anordnarskapet ofta vara väldigt otydligt. Att skärpa kraven på att anordnarskapet ska vara tydligt, att man alltid när studiecirklarna ska starta ska ge deltagarna möjlighet att ha inflytande över hur cirkelarbetet bedrivs, är oerhört viktigt. Där tycker jag att vi genom bidragssystemet skärper kraven och tydligare markerar vilka krav som ska ställas på vad som ska betraktas som cirklar, kulturprogram och folkbildningsverksamhet. För att motverka att man ensidigt bara jagar en viss kvantitet är det när det gäller studieförbunden inte bara antalet timmar som vi tittar på utan också antalet cirklar och deltagare. Det står i propositionen att vi bör gå vidare med kvalitetskriterier. Och jag förutser att vi kommer att ha en spännande diskussion i om detta. Jag hoppas att vi kan enas om kriterier som är gemensamma. Men vi i , som ska fungera i myndighets ställe, kan aldrig överta ansvaret för kvalitetsarbetet. Vad vi kan göra är att se till att våra bidragssystem främjar detta så långt som möjligt. Sedan kan vi se till att åstadkomma utvärderingar, oberoende utvärderingar eller utvärderingar som görs inom folkbildningsorganisationerna själva, och se till att det skapas debatt om detta. Men jag tror att vi ska akta oss för kvalitetskriterier som innebär att vi får en statlig styrning av vad som är god kvalitet i folkbildningssammanhang. Det riskerar att bli väldigt kontraproduktivt. , : Jag fick ett par frågor av , men jag är inte säker på att jag uppfattade dem rätt. En fråga handlade om kvalitetsarbetet. När jag talar om Etikdelegationen som vi nu arbetar med är den att betrakta som ett resultat av den diskussion som har funnits inom och mellan studieförbunden om kvaliteten i verksamheten inom respektive studieförbund. Då tycker vi att det är rimligt att man ställer upp vissa etiska normer och utgångspunkter utifrån vilka arbetet ska bedrivas. Det är då tänkt att vara Etikdelegationens uppgift att jobba med detta. Men den kan å andra sidan aldrig ta ifrån det ansvar som det har i myndighets ställe, det som vi kallar myndighetsansvaret. Det finns alltså en rågång däremellan. Den andra frågan handlade om främjanderollen och annat. I något sammanhang har vi påpekat att det ur vår synpunkt är viktigt att så långt som möjligt renodlar det som är den så kallade myndighetsrollen och det som är rena medlemsuppdrag. Där pågår en ständig dialog i dessa sammanhang. Sedan vill jag ge en liten kommentar till . Hon påpekade att det till och med har förekommit att folk inte har vetat att de har varit med i en studiecirkel eller vilket studieförbund som det har varit. Det är en kritik som vi har anledning att ta åt oss från studieförbundens sida. Det blir också ett led bland annat i Etikdelegationens arbete eftersom det har med anordnarskapet och dess ansvar att göra. De delarna tycker jag är väldigt viktiga. När det gäller kvaliteten sedd ur synpunkt, som kommenterade något, kan jag inte göra någon annan tolkning än att propositionen är ganska klar på den punkten. , : Om jag hörde rätt, , så sade du att skulle upphöra. Det kan jag dementera. Det har vi aldrig diskuterat. Däremot har vi sagt att vi är intresserade av att delta i samtalet och pröva om vi eventuellt kan få bidraget en annan väg. (): Jag tänkte också ta upp frågan om kvaliteten inom folkbildningen. Det står en del i propositionen om det. har den frågan varit uppe under diskussionen, och tog upp den. Men annars är det ingen tvekan om att det i den här propositionen finns en kritik av att man i viss mån jagar kvantitet i stället för kvalitet. Jag tror att det är väldigt bra att man får en diskussion om att folkbildningen och studieförbunden sysslar med kvalitet. Jag tror att det är nyttigt. Jag skulle gärna vilja att ni utvecklar hur ni ser på detta kvalitetsbegrepp, och om ni anser att det står i motsatsställning till kvantiteten som man talar om. En annan sak som jag skulle vilja ta upp och som var inne lite grann på gäller . När man läser propositionen ser man att en del av er tycker att kanske inte alltid är så helt objektivt genom att man i viss mån sitter på bundna mandat. Ser ni att det finns ett problem med bundna mandat och den funktion som har att fördela pengar? Min tredje fråga handlar om det som står i propositionen på s. 57 om att mellan och inte har deltagit i någon cirkel och att pengarna har gått till verksamhetsstöd och inte till den verksamhet som de ska gå till. Man säger att undersökningen visar att det med nuvarande ekonomiska ramar finns utrymme för betydande omprioriteringar. Hur ser ni på den delen egentligen, och vad görs för att komma till rätta med detta? , : Jag ska försöka att vara kortfattad. Är det ett problem att vi har dubbla roller, som det beskrivs? Det är egentligen en fråga som jag inte är särskilt lämpad att svara på. Det är en sak som naturligtvis måste prövas , av medlemmarna, studieförbund och folkhögskolor, och av statsmakten. Friheten har alltid sina problem. Här har staten sagt att folkbildningen själv ska fördela statsbidrag. Det innebär naturligtvis att det blir konflikter inom folkbildningsvärlden. Det är oundvikligt så länge vi lever i en värld med knappa resurser. Jag upplever att det finns ett starkt stöd i fråga om ställning. Men det finns alltid skäl att ställa den frågan. När det gäller deltagarundersökningar så tror jag att den siffra som nämndes gällde ett enskilt studieförbund, och den siffra som nämndes var . Detta är naturligtvis ett problem. Jag tror att det var som sade att om inte anordnarskapet uppfyller kravet på att stödet går till folkbildningsmässig verksamhet så lurar man sig själv så att säga inom folkbildningssfären. I första hand måste vi förlita oss på en självsanering via studieförbundens egen organisation och etikdelegation. Men självklart tittar vi uppmärksamt på detta. Jag måste säga att jag är oroad över de resultat som deltagarundersökningen visar.