bet · GT01KU8 · 2006-03-30 00:00:00 — Kommissionen anser också att chefen för enhet, , som huvudman bör kritiseras för att inte direkt eller indirekt ha säkerställt att grundläggande information som fanns fördes vidare till kabinettssekreteraren och utrikesministern. Utrikesministern har om informationsgivningen inom UD anfört att enhetscheferna skall bedöma vilken information som bör skickas vidare, vilket är mycket stora mängder varje dag.50[Utskottets utfrågning av utrikesminister ().] Därefter är det ytterst chefen för ministerkansliet som säkerställer att nödvändig information tillkommer utrikesministern. Det är alltså denne som kanaliserar informationen och bedömer vilken information som skall förmedlas till utrikesministern. deltog, som framgått, vid mötet med närmast berörda statsråd men inte i statsrådsgruppens möten. Under de inledande två dygnen hade inga kontakter med övriga statsråd.51[svar av på en skrivelse från utskottet.] var hon i kontakt med statssekreterare vid . Hon informerade sig om katastrofen genom att Bjelfvenstam lämnade henne den information som han inhämtat från tjänstemän på . Hon höll sig också informerad genom att följa rapporteringen i medierna. besökte tillsammans med Bjelfvenstam för att försäkra sig om att mottagningen av hemvändande fungerade på ett tillfredsställande sätt.52[svar av på en skrivelse från utskottet.] I övrigt höll hon sig löpande informerad om hur de under närmast berörda myndigheterna - och Luftfartsstyrelsen - utförde sina uppgifter. Främst inhämtade hon denna information genom Bjelfvenstam som stod i kontakt med tjänstemännen på departementet. (Mellan och deltog från departementsrådet i statssekreterargruppens möten.53[underlag till .] rapporterade i sin tur till statssekreterare . Bjelfvenstam deltog i statssekreterargruppens möten fr.o.m. .) fick information om flodvågskatastrofen via medier.54[utfrågning av vård- och äldreomsorgsminister ().] Hon förstod då inte dess omfattning. insåg hon, delvis genom medierapporteringen, att katastrofen var enormt stor. hade hon också telefonkontakt med statssekreterare , , som informerade henne om departementets kontakter med . Hon fick beskedet att man påbörjat arbetet med en mottagarorganisation i och att svensk sjukvård var beredd att ta emot dem som kom hem. var på departementet och träffade bl.a. Sjöberg.55[underlag till .] Hon började då få en bild av hela katastrofens omfattning, men det var enligt hennes uppfattning fortfarande så att det för departementets del rörde sig om sjukvårdsinsatser innanför gränser.56[utfrågning av vård- och äldreomsorgsminister ().] hade inte mandat att agera utanför , utan insatser utomlands var UD:s ansvarsområde. reste hon, efter avstämning och samråd med bl.a. och , på semester till Kanarieöarna.57[underlag till .] Hon hade sedan dagliga telefonkontakter med bl.a. Andnor och . fick hon intrycket att UD inte räckte till.58[utfrågning av vård- och äldreomsorgsminister ().] Frågan var då uppe om skulle skicka ytterligare sjukvårdsteam och diskuterade bl.a. detta med generaldirektör. förstod hon att sjukvården kanske inte var det största problemet, utan snarare frågor om hur alla omkomna skulle tas om hand och identifieras. Hon diskuterade frågan om öppnande med statssekreterare . Dagen efter, , bestämde sig för att avbryta sin semester.59[utfrågning av vård- och äldreomsorgsminister ().] Det stod då klart att det fanns behov av tillgång till biobank och hon bedömde att det snabbt behövde läggas ett lagförslag. Hon var åter i . deltog hon i statsrådsgruppens möte och besökte bl.a. UD och Kriscenter. har inför utskottet gjort bedömningen att hennes semesterresa till inte påverkade den svenska hälso- och sjukvårdsinsatsen, eller de övriga insatser som ansvarade för och fullgjorde, på ett negativt sätt.60[Utskottets utfrågning av vård- och äldreomsorgsminister ().] Hanteringen hade inte skett på ett annat eller bättre sätt även om hon hade varit tillgänglig på departementet i stället för via telefon och med sin ersättare, socialministern. Hon anser dock att hon, liksom övriga ministrar, har ett moraliskt ansvar att finnas närvarande när det är fråga om en nationell katastrof och att hon därför ångrar att hon reste. deltog i statsrådsgruppens möten , 3-4 januari samt 8 januari.61[svar av på en skrivelse från utskottet.] och därefter hade fortlöpande kontakter per telefon med medarbetare på , däribland statssekreterare, expeditionschef, planeringschef och pressekreterare.62[svar av på en skrivelse från utskottet.] Han följde utvecklingen genom dels dessa kontakter, dels medier. hade inga kontakter med övriga statsråd. Han höll sig tillgänglig i och inställde sig till de sammanträden han fick kallelse till. deltog regelbundet i statsrådsgruppens möten (emellanåt via telefon).63[svar av på en skrivelse från utskottet.] Hon hade sin första kontakt med departementet och kom, efter att ha befunnit sig utanför , till departementet den 29 december.64[underlag till .] Hon besökte bl.a. och Kriscentrum på . höll hon ett möte på departementet med frivilligorganisationerna, och . Som framgått ovan deltog vid mötena med närmast berörda statsråd samt i statsrådgruppens möten. hade Nuder inga kontakter med övriga statsråd eller medarbetare i och han informerade sig om flodvågskatastrofen genom mediernas rapportering.65[svar av på en skrivelse från utskottet.] hade han, utöver det nämnda mötet, kontakter med medarbetare internt i . Han ringde också upp och erbjöd sin hjälp.66[("ringde om " publicerad ).] Vidare informerade han sig om att på såväl statssekreterar- som tjänstemannanivå hade beredskap att handlägga eventuella ärenden med anledning av flodvågskatastrofen. Han initierade även en första analys av katastrofens samhällsekonomiska konsekvenser. fick sin första information om katastrofen den 26 december.67[Klockslag enligt ("Katastrofen timme för timme" publicerad ).] Hon var då sjuk och befann sig på sitt lantställe. hölls hon informerad av Und-ber vid Försvarsdepartementet.68[svar av på en skrivelse från utskottet.] Hon tog del av informationen från Und-ber , men eftersom hon var sjuk och sängliggande saknar hon en precis minnesbild av när det skedde.69[Utskottets utfrågning av försvarsminister ().] Vidare ansåg hon att en del av informationen från Und-ber var ganska motsägelsefull och den fanns även i medierna, som hon började följa . Hon övervägde aldrig att ta kontakt med t.ex. statsministern eller utrikesministern eftersom den information som fanns tillgänglig i meddelandena från Und-ber baserades på uppgifter från UD. Hon utgick från att detta var känt, och man kunde även ta del av medierna med uppgifter och information från UD. den 26 talade hon upprepade gånger med sin politiskt sakkunnige/t.f. pressekretare om bl.a. katastrofbistånd och stöd till drabbade svenskar i området.70[svar av på en skrivelse från utskottet.] pratade hon även med statssekreterare , Försvarsdepartementet. Frågan om hjälp till svenskar kom upp och de konstaterade att Herculesplanen inte var lämpliga att sätta in.71[utfrågning av försvarsminister ().] Fokus var dock, enligt , bistånd i enlighet med internationella appeller. ringde också till biståndsminister för att "tala med henne som arbetskamrater emellan". Jämtin svarade dock inte och lämnade en hälsning på hennes mobiltelefon. ansåg att hon inte behövde ta kontakt med något statsråd eftersom departementet var "i gång" och UD hade "ledningen". blev uppringd av (SOU 2005:104 s. 153). Samtalet var av informell karaktär med anledning av att hade sett Jämtin framträda i medier.72[svar av på en skrivelse från utskottet.] Enligt berörde samtalet inga konkreta insatser utan handlade allmänt om det fruktansvärda som hänt och om Jämtins tv-framträdande. De var dock överens om att svenskarna i måste undsättas.73[utfrågning av försvarsminister ().] ringde till för att informera om sitt samtal med Jämtin och säkerställa att Försvarsdepartementet och dess underlydande myndigheter, inklusive , var beredda på en insats. ringde Jämtin på nytt till och berättade att det var "stopp på Försvarsdepartementet", varpå åter ringde till . övervägde aldrig att kontakta utrikesminister i frågan om insats och de "problem" som förelåg i förhållande till UD:s konsulära enhet, vilken ligger inom utrikesministerns ansvarsområde.74[Utskottets utfrågning av försvarsminister ().] Hennes första samtal med statsminister ägde rum vid statsrådsgruppsmötet den 29 december.75[Utskottets utfrågning av försvarsminister ().] deltog regelbundet i statsrådsgruppens möten. Första kontakten med skedde , då hon informerades av sin politiskt sakkunniga om att en inträffat och att fått en förfrågan från FN om en biståndsinsats i Sri Lanka.76[svar av på en skrivelse från utskottet.] Jämtin hade därefter fortlöpande kontakter med tjänstemän på UD, primärt rörande biståndsinsatsen.77[Utskottets utfrågning av statsrådet ().] blev hon uppringd av chefen för humanitära gruppen vid UD:s enhet för global säkerhet, som tog upp frågan om en insats för svenskar i Thailand.78[utfrågning av kanslirådet Per Örneus ().] Enligt gruppchefen ansåg Jämtin också att det var viktigt med en insats. Jämtin har inför utskottet anfört att hennes åsikt var att "om det behövdes skulle kunna göra en insats för nödställda svenskar i regionen".79[Utskottets utfrågning av statsrådet ().] kom hon in till UD och gav då också intervjuer till Rapport och TV 4.80[Utskottets utfrågning av statsrådet ().] Fokus var helt på de biståndsinsatser som planerades.81[UD:s underlag till .] medverkade hon i Nyheter. Hon informerade om den biståndsinsats som gjorts och svarade på frågor. ringde Jämtin till kabinettssekreterare [utfrågning av statsrådet ().] hade hon fått höra av sina tjänstemän att den konsulära verksamheten höll på att förstärkas och att man bl.a. förstärkte växeln för att möta den stora påringningen av oroliga svenskar.83[Utskottets utfrågning av statsrådet ().] Hon ringde till för att få information om hur den konsulära jourverksamheten fungerade och på vilket sätt man hade förstärkt växeln. Hon ville också försäkra sig om att det fanns kunskap om att skulle kunna göra en insats på plats i framför allt för eventuellt drabbade svenskar. Därefter pratade Jämtin med chefen för enhet, , som beskrev hur man hade förstärkt växeln och att ambassadören i , , var på väg till . Han berättade vidare att konsulära enheten hade samtal med och att man var överens om att det för tillfället inte fanns tillräcklig information om vilken typ av insatser som behövde göras och därför väntade något med insatsen. Vid samtalet redovisade att det fanns ungefär 20 000 svenskar i området, och de pratade om drabbade svenskar men inte om omkomna.84[Jfr även () svar av på en skrivelse från utskottet.] Hon hade därefter ytterligare en kontakt med , som ringde upp mest för att kontrollera om hon och hade varit i kontakt. bekräftade därvid också den bild som gett: att och konsulära enheten var i kontakt med varandra, hade diskuterat en eventuell räddningsverksinsats och enats om att man då inte hade en tillräcklig bild. Jämtin hade ingen kontakt med utrikesminister , ej heller med statsministern. Som skäl har Jämtin anfört informationen från och om att den konsulära jourverksamheten var i gång.85[Utskottets utfrågning av statsrådet ().] Ett mindre tungt vägande skäl var stora arbetsbelastning dagarna (se även SOU 2005:104 s. 189). medverkade Jämtin i P1 Morgon samt SVT:s och morgonnyheter.86[svar av på en skrivelse från utskottet.] hade hon också ett möte med humanitära gruppen vid UD:s enhet för global säkerhet om en räddningsinsats för svenskar i och senare, som framgått ovan, även med (SOU 2005:104 s. 152 f.). medverkade hon i pressmötet i tillsammans med och . Jämtin deltog inte, som framgått ovan, vid mötena med närmast berörda statsråd . Skälet till det var, enligt Jämtin, att hon är biståndsminister med huvudansvar för biståndet och att informationen om hur svenskar hade drabbats och skulle kunna hjälpas fanns på UD:s konsulära enhet, som inte ligger inom hennes ansvarsområde.87[Utskottets utfrågning av statsrådet ().] Hon var också tidigt fullt upptagen med att hantera biståndsverksamheten. deltog Jämtin i statsrådsgruppens möten , den 29 december och 4 januari.88[svar av på en skrivelse från utskottet.] Hon deltog också vid flera av beredskapsgruppens möten.89[UD:s underlag till .] (Detta framgår inte av de minnesanteckningar som fördes vid beredskapsgruppens möten, men närvaroförteckningarna i dessa kan dock vara ofullständiga.90[Jfr svar av på en skrivelse från utskottet.]) Statssekreterare , Statsrådsberedningen, kallade till en särskild statssekreterargrupp, som hade sitt första möte den 28 december.91[svar av på en skrivelse från utskottet.] Därefter sammanträdde gruppen t.o.m. samt . Gruppen leddes av och bestod, förutom honom, av de övriga två statssekreterarna i Statsrådsberedningen, kabinettssekreteraren och statssekreterare vid , Utrikes-, Försvars-, Social-, Finans- samt Näringsdepartementen. Från Statsrådsberedningen har anförts att syftet med statssekreterargruppen var att ge en samlad lägesbild samt möjlighet till diskussion, inte att fatta några formliga beslut.92[Statsrådsberedningens underlag till .] Det har också uppgetts att gruppen skapades på grund av att UD-tjänstemän tog direktkontakter med myndigheter som sorterar under andra departement, något de inte ansågs ha rätt att göra (SOU 2005:104 s. 266). Från utfrågning av statssekreterare har härvidlag antecknats följande.93[utfrågning av statssekreterare (, justerad ).] Läget inom RK [] gicks igenom. UD-tjänstemän som satt och hanterade krisen tog kontakt direkt med myndigheter under andra departement (, , och länsstyrelser). Detta var den första indikationen på att någonting inte fungerade. LD [] beslöt då att en statssekreterargruppen skulle skapas för att ta hand om samordningen. Det operativa huvudansvaret skulle fortfarande ligga hos UD, men statssekreterargruppen skulle se till att sedvanliga principer för myndighetskontakter respekterades. Enligt fyllde statssekreterargruppen fr.o.m. den samordnande funktionen inom Regeringskansliet.94[utfrågning av statssekreterare (, justerad ).] Gruppens möten leddes, som framgått, av men det var fortfarande UD som hade ansvaret för ledningen och samordningen för krisens hantering.95[Utskottets utfrågning av utrikesminister ().] Vid statssekreterargruppens möten fördes inga minnesanteckningar.96[svar av på en skrivelse från utskottet.] Mot bakgrund av att inga formliga beslut skulle fattas gjorde Statsrådsberedningens rättschef bedömningen att sådana inte skulle föras. Statssekreterargruppen tog initiativ till en kontaktmannagrupp.97[svar av på en skrivelse från utskottet.] Gruppen bestod av UD (som ledde gruppen), Försvars-, Finans-, Justitie- och Socialdepartementen. Den hade sitt första sammanträde och sitt andra . Syftet med gruppen var huvudsakligen att underlätta kontakterna mellan de departement som mest direkt berördes av arbetet med flodvågskatastrofen samt utreda informations- och samverkansbehov som inte kunde tillgodoses inom ramen för de ordinarie interdepartementala rutinerna. Huvudsakligen rörde det sig om informationsutbyte om bl.a. hanteringen av ankomstlistorna vid flygplatserna, hur informationsspridningen till kommuner och landsting skedde, beredskapsläget i kommunerna, lagstiftningen om dödförklaring, uppdraget till RPS att samordna hemtransport av avlidna och arbetet med registrering av saknade. Gruppen hade inte operativt ansvar för någon sakfråga. Gruppen hade inte heller någon formell roll gentemot statssekreterargruppen. Berörda tjänstemän rapporterade däremot, i den mån det var relevant, till sina statssekreterare vad som förevarit i gruppen. Efter det andra sammanträdet konstaterades att gruppen inte tillförde något mervärde utöver de ordinarie handläggningsrutinerna mellan departementen och att fortsatt kommunikation kunde ske per e-post. I Statsrådsberedningen finns ett joursystem som skall säkerställa att det alltid går att nå en chefstjänsteman eller andra berörda i Statsrådsberedningen, att en krisstab för samordning och beredning av regeringsbeslut snabbt skall kunna sättas i gång och att en beslutför regering kan samlas.98[svar av på en skrivelse från utskottet.] Något särskilt krishanteringsorgan i Statsrådsberedningen inrättades inte i samband med hanteringen av flodvågskatastrofen.99[svar av på en skrivelse från utskottet.] Ett skäl till det uppges vara att Statsrådsberedningen inte ansvarade för någon myndighet som var operativ under krishanteringen. Företrädare för Statsrådsberedningens ledningsgrupp (däribland statssekreterarna, förvaltningschefen och rättschefen) samlades . I Statsrådsberedningen finns ett antal instruktioner i form av checklistor för jourhavande tjänstemän i Statsrådsberedningen, bl.a. statssekreteraren.100[svar av på en skrivelse från utskottet.] Listorna är en del av det ovan nämnda joursystemet i Statsrådsberedningen. Checklistorna förefaller inte ha använts i samband med flodvågskatastrofen. Som redovisats i föregående avsnitt har Statsrådsberedningen i en krissituation till uppgift att, om behov uppstår, klargöra ansvarsförhållanden såvitt avser departements samordningsansvar. En kontakt mellan Statsrådsberedning och UD bör i normala fall tas mellan statssekreteraren och kabinettssekreteraren.101[Utskottets utfrågning av expeditionschef ().] Enligt UD förekom ingen kontakt mellan Statsrådsberedningen och UD den 26 december.102[Utskottets utfrågningar av utrikesminister () och expeditionschef ().] Ett undantag är en kontakt med dåvarande förvaltningschefen i , [förvaltningschef är chef för . Han eller hon har sin organisatoriska placering i Statsrådsberedningen.] hade den 26 blivit uppringd med anledning av problem i växeln.104[Utskottets utfrågning av f.d. förvaltningschefen ().] Han tog då kontakt med UD:s expeditionschef, , och fick en bild av läget samt redovisade problemen med växeln och att man behövde få fram konsulär personal att vidarekoppla inkommande samtal till. Därefter redovisade läget för statssekreterare . Redovisningen omfattade växelsituationen (resursförstärkning vid Förvaltningsavdelningen samt problem med växelnumret), Information (regeringens hemsida) och "liknande". har uppgett att informationen från handlade om växel och allmänt om arbetsläget i , och han kunde utifrån informationen bedöma att fungerade tillfredsställande.105[Utskottets utfrågning av statssekreterare ().] Från Statsrådsberedningen talade också med statssekreteraren i Försvarsdepartementet, . Detta skedde , , då ringde till Danielsson.106[utfrågning av statssekreterare ().] fick information om att UD och kabinettssekreterare var "sammanhållande". kunde ge denna information - att UD var sammanhållande - mot bakgrund av instruktionen för som föreskriver ansvarsfördelningen mellan departementen.107[Utskottets utfrågning av statssekreterare ().] Vidare pratade de, enligt , allmänt om läget, hur det kunde utvecklas och vilken typ av insatser Försvarsdepartementet kunde göra. Den gängse uppfattningen hos dem som utfrågats av utskottet i granskningen är att det inte rådde något tvivel om att UD hade huvudansvaret inom Regeringskansliet.108[Till exempel utskottets utfrågningar av statsminister (), försvarsminister (), statssekreterare (), kabinettssekreterare (), f.d. förvaltningschefen ().] Det skall då inte heller behövas något beslut av Statsrådsberedningen. Statssekreterare anförde följande som svar på en fråga om det behövdes ett beslut av Statsrådsberedningen.109[Utskottets utfrågning av statssekreterare ().] Nej, det behövdes inte. I just den här typen av ärende står det till och med i instruktionen för att det är ansvarsområde. Här fanns det en ovanligt stor klarhet. Jämför man med en del andra kriser vi har haft har det funnits betydligt svårare avvägningar att göra och funnits ett behov, kanske också från Statsrådsberedningen, att peka direkt på ansvarigt departement. Ta till exempel det som inträffade nästan , nämligen stormen . Där fanns det betydligt fler avvägningar att göra innan vi pekade på som ansvarigt. Här var det självklart vem som var ansvarig. Statsminister har anfört att Statsrådsberedningen, efter det att krisen var konstaterad, följde utvecklingen noga.110[Utskottets utfrågning av statsminister ().] Det gjordes bl.a. genom ovan nämnda statsrådsgrupp och statssekreterargrupp. Statsrådsberedningen kunde därigenom, enligt , försäkra sig om att UD hade det stöd man önskade och behövde. Vidare deltog från Statsrådsberedningen bl.a. rättschefen i möten med UD:s beredskapsgrupp.111[Statsrådsberedningens underlag till .] Krisgrupp vid konsulära enheten Den krisgrupp som inrättas vid krislägen inom UD:s konsulära enhet påbörjade sitt arbete . Arbetet leddes av enhetschefen och gruppchefen , inledningsvis på distans då båda var bortresta.112[svar av på en skrivelse från utskottet.] De båda fick information av konsulära jouren om att en katastrof inträffat. hade många samtal med bl.a. tjänstemän vid konsulära enheten.113[och skrivelse Händelseutvecklingen om (), inlämnad till .] De båda cheferna () talades vid ett tiotal gånger. bestämde sig för att åka tillbaka till (se vidare nedan) och bestämde sig för att göra detsamma. kom till UD, strax därefter också . Expeditionschefen blev uppringd och informerad av . gjorde då bedömningen att han kunde leda arbetet på distans.114[Utskottets utfrågning av expeditionschef .] ägde ytterligare något samtal rum. Första gången Thöresson talade med kabinettssekretare var . Båda hade då nåtts av oroväckande information om att det var ett oerhört tryck på de konsulära tjänstemän som var inne och arbetade och att det inte fanns någon riktigt tydlig arbetsledning. De gjorde då gemensamt bedömningen att ledningen för konsulära enheten måste bege sig skyndsamt till och leda det konsulära arbetet. Därefter tog han kontakt med för att säkerställa att både och skulle åka in till arbetet så fort som möjligt. utgjordes krisgruppen av all tillgänglig personal på konsulära enheten. På grund av händelsens omfattning kom i praktiken hela konsulära enheten att utgöra en krisgrupp fr.o.m. under ledning av enhetschefen.115[svar av på en skrivelse från utskottet.] Enheten fick också förstärkning under krisen, som mest med uppemot 150 personer.116[UD:s underlag till .] Kritik har anförts av mot bl.a. och för att de stannade kvar för länge på sina respektive vistelseorter (s. 273). Som svar på denna kritik har i en skrivelse till utskottet anfört att hon vid samtal med frågade om hon skulle åka till departementet, men beslutet blev att hon skulle avvakta utvecklingen.117[skrivelse (), inlämnad till genom UD:s expeditionschef.] sade hon i ett samtal med att hon hade bestämt sig för att åka till . Under samtalet togs beslutet att hon skulle åka så fort som möjligt nästföljande morgon. Om hon i stället hade åkt (med bil) till skulle följden ha blivit att hon inte hade haft samma möjligheter att göra en arbetsinsats, hålla kontakt och ta emot samtal, och det under det viktiga inledande skedet av katastrofen. har för sin del bl.a. anfört att han - liksom medier och resebyråer - inte visste att flodvågen så hårt hade drabbat platser där många svenska turister befann sig.118[() svar av på en skrivelse från utskottet.] Enligt stod det i början klart att naturkatastrofen var sådan att fokus skulle läggas på fattiga länder som drabbats och som var i behov av katastrofbistånd. Under söndagens lopp ändrade sig bilden såtillvida att det kom uppgifter om minst en omkommen svensk. Av det drog han slutsatsen att svenskar också kunde vara skadade eller saknade och att kanske fler hade omkommit, vilket ledde till besluten att kontakta och skärpa reseråden för (beslutet fattades ; se ovan) samt att han och skulle resa till och träda i tjänst.