bet · GT01KU19 · 2006-05-02 00:00:00 — 23 s. 132) är en viktig del i samepolitiken att regeringen för samtal med som syftar till en närmare dialog mellan staten och samerna. Regeringen planerar enligt budgetpropositionen att följa arbetet med den nordiska samekonventionen som syftar till att ge en bättre samsyn på de samiska frågorna i berörda länder. En samnordisk expertgrupp överlämnade ett utkast till en nordisk samekonvention till de nordiska ministrar som är ansvariga för samefrågor. Enligt förslaget skall konventionen innehålla bestämmelser om bl.a. samernas självbestämmanderätt, deras språkliga och kulturella rättigheter, rätten till mark och vatten, idkande av näring samt om samarbetet mellan och den offentliga makten. Den fortsatta behandlingen av utkastet syftar enligt skrivelse 2005/06:95 till att tillsätta en nordisk förhandlingsdelegation med målsättningen att utarbeta en slutlig konventionstext. Det första steget i den processen är ett remissförfarande i samtliga tre länder . Regeringen anser enligt budgetpropositionen för att arbetet med att öka kunskap om och tillgänglig information om samisk kultur, historia och samhälle är viktigt. Förbättrad information och höjd kunskapsnivå är enligt regeringen centralt för att öka förståelsen för urfolket samerna. Regeringens satsningar på samisk kultur syftar till att stärka, bevara och sprida kunskap om samisk kultur och samiskt kulturarv genom olika former av samiska kulturyttringar. I samband med att en nationell informationssatsning om samerna som ursprungsfolk i och samernas kultur avslutades fick i uppdrag att bilda ett permanent nationellt informationscentrum för samefrågor. Regeringens inriktning är att successivt pröva ett utvidgat samiskt självbestämmande inom områden där detta är möjligt och med hänsyn tagen till resultatet av avslutade utredningar. Regeringen har lagt fram proposition 2005/06:86 Ökat samiskt inflytande vari föreslås att vissa delar av rennäringsadministrationen flyttas över från länsstyrelserna och till . Regeringen har utlyst till ett mångkulturår. av mångkulturåret har i sin agenda anfört att man vill arbeta med frågan på vilket sätt man kan stärka de fem nationella minoriteternas och minoritetsspråkens ställning i . Utredningen om de finska och sydsamiska språken Utredningen om de finska och sydsamiska språken lade fram betänkandet Att återta mitt språk - åtgärder för att stärka det samiska språket (SOU 2006:19). Utredningen framhöll att genomförandet av den lagstiftning som infördes om rätt att använda samiska, finska respektive meänkieli i kontakter med myndigheter och domstolar visat sig vara otillräckligt. Enskilda kan inte fullt ut nyttja de rättigheter lagen ger. Ett bristande svenskt genomförande av dessa rättigheter innebär enligt utredningen att förlorar i internationell trovärdighet. Den kritik som riktat mot den svenska minoritetspolitiken måste således enligt utredningen resultera i konkreta beslutsamma åtgärder och bättre implementering av konventionsbestämmelserna. Eftersom samerna är ett gränsöverskridande folk bör även intensifiera det gemensamma arbetet med och för att stödja det samiska folkets strävan att bevara det samiska språket och kulturen. Sådant samarbete har efterlysts av . För att kunna bryta och vända den pågående språkbytesprocessen behöver åtgärder sättas in parallellt på olika områden. Revitalisering av det samiska språket kräver medvetet och långsiktigt arbete på samhälls-, grupp- och individnivå. Majoritetssamhället kan bistå samerna genom skapandet av ett språkbevarande klimat i samhället och genom att ge samerna konkreta verktyg för att återta språket. Om samerna ges verktyg och förutsättningar att forma sin egen framtid, kan den styrka som gruppen besitter kanaliseras för att vända språkbytesprocessen. De åtgärder som behöver vidtas skall enligt utredningen ha statushöjande, revitaliserande och synliggörande effekt på det samiska språket. Två samiska språkcenter föreslås i det sydsamiska området. behöver ytterligare språkcenter tillkomma i det nordsamiska området. Språkcentren skall arbeta med aktivt uppsökande språkrevitalisering bland samer på lokal och regional nivå. föreslås vara huvudman för verksamheten. Språkcentren kan även fungera som stödjande resurs inom förvaltningsområdet. Samiska språkuppföljningar behöver genomföras regelbundet för att ge en bättre bild av genomförda åtgärders effekt. Det samiska språkets ställning kan enligt utredningen stärkas genom att man synliggör det samiska bättre i majoritetssamhället. Det påverkar majoritetsbefolkningens förståelse för samerna och stärker samers, och särskilt barns och ungdomars, kulturella identitet. Det främjar även språklig revitalisering. För att bättre synliggöra det samiska folket bör , samefolkets dag, göras till allmän flaggdag. Arbetet med skyltning med samiska ortnamn bör intensifieras, och fastställda samiska ortnamn skall kunna användas som postorter. För att beslutsfattandet skall vila på en bättre helhetsbild och för att revitaliseringsinsatser skall bli effektivare, bör ett samordningskansli inrättas inom för same- och minoritetspolitiska frågor. Inrättandet av ett samordningskansli skulle även underlätta det internordiska arbetet i dessa frågor. och . Milani framhåller i sin delrapport att minoritetsspråkens möjligheter att leva vidare och utvecklas är beroende av en stor mängd samverkande faktorer på olika nivåer i samhället. Implementeringsproblematiken är mångfasetterad, men dess specifika karaktär i det svenska samhället är enligt forskarna uppenbart direkt kopplad till ett samhällsstrukturellt förhållande, nämligen den decentraliserade besluts- och ansvarsordningen. Ett exempel är minoritetsspråkstalares möjligheter att använda sina egna språk i kontakter med myndigheter, vilket garanteras i de centralt beslutade minoritetsspråkslagarna men vars genomförande bestäms lokalt. Utfallet blir mycket mer beroende av enskilda aktörers attityder och värderingar och av deras förståelse av målen med minoritetspolitiken än av vilka bestämmelser som är formulerade i officiella dokument. Slutsatsen är att det behövs en vidare analys av hur minoritetspolitiken skall genomföras. En sådan analys behöver bygga på forskning eller utredningar av vad som påverkar implementeringen i praktiken och innebära överväganden om särregler och incitament. Forskarnas slutsatser när det gäller rapporteringar till är att regeringen i kommande rapporter bör redovisa det faktiska utfallet i stället för de möjligheter som formuleras i lagar och bestämmelser. Forskarna pekar på svårigheterna att i de officiella dokumenten omkring konventionerna få en klar bild av varje minoritetsgrupp för sig eftersom grupperna behandlas tillsammans i förhållande till olika bestämmelser. Slutsatsen av detta är att varje grupp bör analyseras för sig i förhållande till konventionerna och i framtida rapportering till också redovisas i separata dokument. framhåller i sin delrapport att det står utom tvivel att minoritetsspråken har en mycket stor betydelse för upprätthållandet av en särpräglad minoritetsidentitet. Hans undersökning visar att det finns stora svårigheter i upprätthållandet av minoritetsspråken, särskilt för samiska och meänkieli, som talas mest bland medelålders och äldre människor. av 103 intervjuade samer, tornedalingar och sverigefinnar använde sitt modersmål i kontakt med myndigheter. Det främsta hindret för genomförandet av språklagarna anses bland de intervjuade vara olika slag av lingvistiska hinder, särskilt bland samer och tornedalingar. Ungefär en femtedel anger psykologiska hinder. Att utveckla de nationella minoriteternas identitet genom minoritetsspråkslagstiftningen kräver både långsiktiga och kortsiktiga insatser. På lång sikt krävs enligt rapporten stora insatser för att öka minoriteternas synlighet både i samhället i stort och inom förvaltningar och myndigheter. Det gäller t.ex. att minoritetsspråken märks i den yttre miljön, att de ingår som en del i den regionala och lokala identiteten, att informationen riktas till samhället i stort och att de får plats inom kultur och massmedier. På kort sikt handlar det om att stärka minoritetsspråkens ställning inom förvaltningar och myndigheter för att på så vis skapa en myndighetskultur som bejakar användningen av minoritetsspråk. Efter lagarnas ikraftträdande kan en viss ökning konstateras i användningen av minoritetsspråk i förvaltningsområdena men ökningen är ojämnt spridd. Mest har efterfrågan på finska och meänkieli i södra ökat. Efterfrågan på samiska är i stort sett oförändrad. Minoritetsspråkslagstiftningen verkar att på ett kraftfullt sätt ha ökat minoriteternas möjlighet till inflytande inom kulturområdet, där en formidabel explosion skett i och inom det samiska området. från , från Sverigefinländarnas delegation och från pekade under seminariet på att det finns problem med att nå ut till kommunerna om riksdagsbesluten i minoritetsfrågorna. Informationen når inte kommunerna eller så bryr de sig enligt inte om besluten. Det finns en klyfta mellan vad som beslutas centralt och åtgärdas lokalt. Det finns en okunskap på nivå. Den uppföljning som utskottet låtit genomföra ger en splittrad bild av hur språklagstiftningen som beslutades fungerar i olika delar av samhället men visar också tecken på att den har haft betydelse för minoriteternas möjligheter till inflytande och möjligheter att bevara sina språk. finns emellertid en rad brister som också pekat på. Återkommande har pekats på de svårigheter som ligger i den decentraliserade besluts- och ansvarsordningen. Ett mycket stort ansvar för tillämpningen av minoritetspolitiken ligger på nivå och hos statliga myndigheter. Informationen om innebörden av konventionerna och språklagarna har inte alltid nått ut till de berörda myndigheterna. Regeringen har i den nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter 2002-2006 aviserat att den kommer att ta fram en strategi för att sprida kunskap och öka medvetenheten om förpliktelser enligt konventioner om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Som regeringen framhåller är det en viktig förutsättning för att politiken skall kunna få genomslag på alla nivåer i samhället att det finns en kunskap inte bara om konventionerna utan också om de nationella minoriteterna och deras situation. Den aviserade strategin kommer att innehålla både centrala och lokala insatser. Utskottet ser med tillfredsställelse att en sådan strategi upprättas men vill också peka på vad och . Milani anfört om behovet en vidare analys av hur minoritetspolitiken skall genomföras. En sådan analys behöver enligt dem bygga på forskning eller utredningar av vad som påverkar implementeringen i praktiken och innebära överväganden om särregler och incitament. Med en sådan analys finns bättre förutsättningar för att föra en konkret politik och bestämma vilka resurser som behövs för att skall kunna leva upp till minoritetskonventionen. Utskottet anser emellertid inte att ett tillkännagivande om en konkret politik och konkreta åtgärder är nödvändigt och avstyrker motion 2004/05:K385 yrkande 1 (v). När det gäller den fråga om synliggörande av de nationella minoriteterna i bl.a. i skolor och museer som begärs i motion 2005/06:K409 yrkande 9 vill utskottet hänvisa till den ovannämnda strategin för att sprida kunskap och medvetenhet vilket borde kunna leda till ett ökat synliggörande. Utskottet anser inte att ett tillkännagivande till regeringen är nödvändigt utan avstyrker yrkandet. I motion 2003/04:K417 yrkande 1 (fp) begärs ett tillkännagivande till regeringen om behovet av att stärka individers möjligheter att utifrån sina egna önskemål kunna hävda och utveckla sin kultur eller sitt språk i stället för att göra kollektiva gruppindelningar överordnade individers självvalda identifikation, och i motion 2005/06:K409 yrkande 3 (c) begärs ett tillkännagivande om svensk minoritetspolitik skall utgå från de nationella minoriteternas egna villkor. Utskottet har ingen annan uppfattning än motionärerna när det gäller behovet av att stärka individers möjligheter att hävda och utveckla sin kultur och anser att detta är väl förenligt med en satsning på minoritetsgrupperna som sådana. Utskottet förutsätter att man i de fortsatta satsningarna och i arbetet med minoritetspolitiken uppmärksammar att det kan finnas en viss risk för att indelningar och definitioner av en minoritetsgrupp kan föra med sig att en del av minoritetsgruppen missgynnas. Utskottet förutsätter att strävan är att i arbetet med minoritetspolitiska frågor utgå från de nationella minoriteternas egna villkor. Utskottet är inte berett att förorda de begärda tillkännagivandena till regeringen utan avstyrker motionsyrkandena. I motion 2005/06:K409 yrkande 5 (c) begärs i stället för regleringar som är riktade till kommunerna en lagstiftning som ger rätt till identitet, kultur och språk och som gör det lättare för enskilda människor att på ett effektivt sätt hävda sina rättigheter och få rätt när dessa har kränkts. Genom minoritetsspråklagarna har slagit fast vissa rättigheter i fråga om rätten att använda sitt minoritetsspråk. Lagstiftningen är förhållandevis ny. Utskottet är inte berett att nu förorda en annan inriktning på lagstiftningen. Utskottet anser inte heller att det finns ett behov av ett tillkännagivande till regeringen om en proposition eller skrivelse med en samlad redogörelse för de åtgärder som genomförts på statlig nivå och föreslå den framtida färdriktningen. Regeringen har i en nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 2002-2006 (skr. 2005/06:95) gett en redovisning av åtgärder som vidtagits och som planeras i fråga om nationella minoriteter, vilket i varje fall delvis tillgodoser motionerna 2004/05:K284 yrkande 1 (fp) och 2005/06:K294 yrkande 1 (fp). Utskottet, som förutsätter att regeringen i lämpligt sammanhang kommer att återkomma till med en redovisning för den fortsatta utvecklingen och för kontakterna med , avstyrker motionsyrkandena. I detta sammanhang vill utskottet också peka på vad och . Milani anfört om värdet av att i kommande rapporter till redovisas det faktiska utfallet i stället för de möjligheter som formuleras i lagar och bestämmelser. I den nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter 2006-2009 redovisas flera åtgärder som svar på den kritik som framförts av . Utskottet saknar anledning att anta annat än att regeringens avsikt är att i möjligaste mån vidta de åtgärder som behövs för att undanröja kritik. Enligt utskottets mening är ett tillkännagivande till regeringen om detta inte nödvändigt. Motionerna 2003/04:K306 yrkande 1 (v) och 2005/06:Kr336 yrkande 4 (v) avstyrks. Som framgår av den nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna 2006-2009 avses att det skall tillsättas en nordisk förhandlingsdelegation med målsättningen att utarbeta en nordisk samekonvention. Utskottet förutsätter att samerna själva kommer att ha stort inflytande i det fortsatta arbetet och ha möjlighet att identifiera vad som är problem och hinder. Utskottet anser att detta arbete i förhandlingsdelegationen inte bör föregripas och avstyrker yrkande 8 i motion 2005/06:K409 om att den svenska staten skall undanröja de hinder som finns för att samerna själva skall bestämma utformningen av den nordiska samepolitiken. Omnämnande av de nationella minoriteterna i regeringsformen Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker med hänvisning till en rad motioner om omnämnande av de nationella minoriteterna i regeringsformen. Jämför reservation 3 (fp, v, c, mp). I flera motionsyrkanden begärs tillkännagivanden till regeringen om att de nationella minoriteterna och minoritetsspråken skall omnämnas i regeringsformen. m.fl. (fp) och m.fl. (fp) framhåller i motionerna 2003/04:K417 yrkande 2 och 2004/05:K284 yrkande 2 respektive 2005/06:K249 yrkande 2 att ett sådant omnämnande skulle tydliggöra mångkulturella karaktär. De nu gällande bestämmelserna i 1 kap. 2 § regeringsformen om främjande av etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samhällsliv och i 2 kap. 20 § om samernas rätt att bedriva renskötsel är inte tillräckliga eftersom begreppen etniska minoriteter och nationella minoriteter inte sammanfaller. I motion 2005/06:K15 (yrkande 1) av m.fl. (fp) begärs tilläggsdirektiv till i fråga om en grundlagsfäst ställning för samerna som ursprungsbefolkning. I motionerna 2004/05:K265 yrkande 1 och 2005/06:K409 yrkandena 1 och 2 av () respektive m.fl. (c) begärs tillkännagivande till regeringen om omnämnande av de nationella minoriteterna i regeringsformen. I den sistnämnda motionen begärs ett tilläggsuppdrag till i detta syfte med hänvisning till att det skydd de nationella minoriteterna har inte är tillräckligt. m.fl. (v) begär i motion 2004/05:275 ett tillkännagivande till regeringen om grundlagsskydd för de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Ett skäl för ett sådant skydd skulle vara en markering av de historiska minoriteternas och minoritetsspråkens betydelse för det svenska samhället och den svenska kulturen. Ett officiellt erkännande i denna form skulle markera att politikens syfte är att ge skydd för romernas egna strävanden att bevara sin kultur och identitet och skulle markera början på en övergripande och samordnad minoritetspolitik. Med utgångspunkt från ett grundlagsstadgande där rätten till skydd och stöd slås fast kan konkreta åtgärder utformas och samordnas. Motionärerna hänvisar till det grundlagsskydd som finns i och . Enligt 1 kap. 2 § sista stycket regeringsformen bör etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv främjas. För samernas del finns en särskild bestämmelse i 2 kap. 20 § andra stycket regeringsformen om att samernas rätt att bedriva renskötsel regleras i lag. framhöll i sitt betänkande Steg mot en minoritetspolitik - konvention för skydd av nationella minoriteter (SOU 1997:193 s. 82) att det borde övervägas om en ratificering av ramkonventionen skulle följas av en grundlagsändring med innebörden att nuvarande grundlagsstadgande till skydd för etniska, språkliga och religiösa minoriteter utökas med att de nationella minoriteterna nämns med namn. Därutöver borde en översyn av grundlagsstadgandet också behandla frågan om grundlagen i sin nuvarande form ger de nationella minoriteterna ett tillräckligt starkt skydd. Kommittén föreslog att frågan skulle utredas vidare i annat sammanhang. Frågan berördes inte i regeringens proposition Nationella minoriteter i (prop. 1998/99:143). Med anledning av flera motioner om grundlagsskydd framhöll (bet. 1999/2000:KU6) att propositionen innebar att samtliga varieteter av det samiska språket samt finska och meänkieli gavs ett skydd i lag som syftar till att språken skall stärkas så att de kan hållas levande som minoritetsspråk i . Härigenom skulle de nationella minoriteternas och minoritetsspråkens betydelse i det svenska samhället komma till klart uttryck i lag. På den konstitutionella nivån återspeglades deras betydelse i bestämmelsen i 1 kap. 2 § sista stycket regeringsformen enligt vilken etniska, språkliga och religiösa minoriteters möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv bör främjas. Enligt bedömning kunde det inte anses påkallat att redan i samband med det första steget mot en samlad svensk minoritetspolitik som då föreslogs gå längre på grundlagsnivån. Med hänvisning till det grundlagsskydd som redan finns i 1 kap. 2 § respektive 2 kap. 20 § regeringsformen om att samernas rätt till renskötsel regleras i lag avstyrkte utskottet (bet. 2001/02:KU15) ett motionsyrkande om omnämnande av de nationella minoriteterna i regeringsformen. avstyrkte utskottet (bet. 2002/03:KU26) ett motsvarande motionsyrkande med hänvisning till detta ställningstagande. Grundlagsskydd för nationella minoriteter i andra nordiska länder Enligt 17 § i den finska grundlagen är nationalspråk finska och svenska. Vars och ens rätt att hos domstol och andra myndigheter i egen sak använda sitt eget språk, antingen finska eller svenska, samt att få expeditioner på detta språk skall tryggas genom lag. Det allmänna skall tillgodose landets finskspråkiga och svenskspråkiga befolknings kulturella och samhälleliga behov enligt lika grunder. Vidare föreskrivs att samerna såsom urfolk samt romerna och andra grupper har rätt att bevara och utveckla sitt språk och sin kultur. Bestämmelser om samernas rätt att använda samiska hos myndigheterna utfärdas genom lag. Rättigheterna för dem som använder teckenspråk samt dem som på grund av handikapp behöver tolknings- och översättningshjälp skall tryggas genom lag. Enligt 110 a § i den norska grundlagen åligger det statens myndigheter att se till att den samiska folkgruppen kan bevara och utveckla sitt språk, sin kultur och sitt samfundsliv. Utredningen om finska och sydsamiska språken har i betänkandet Rätten till mitt språk - Förstärkt minoritetsskydd (SOU 2005:40 s. 163 f.) pekat på att någon utredning om grundlagsfrågan inte har skett. Enligt utredningen kvarstår behovet av en utredning alltjämt. En uppräkning av de nationella minoriteterna i regeringsformen skulle innebära en kraftig markering från lagstiftarens sida av dessa gruppers betydelse för och stärka skyddet av de nationella minoriteterna. Erfarenheterna av den nuvarande minoritetspolitiken visar också enligt utredningen att erkännandet av minoriteterna har fått litet genomslag i det svenska samhället. Behovet av en markering från lagstiftarens sida kvarstår, och tiden bör nu vara mogen att närmare utreda frågan om grundlagsskydd för de nationella minoriteterna. Utredaren anser vidare att möjligheten att i 1 kap. 2 § femte stycket regeringsformen lägga till ordet "språk" bör övervägas. Den pågående bör enligt utredaren ges i uppdrag att utreda frågan om ramkonventionens förhållande till regeringsformens bestämmelse om minoriteter. Betänkandet är föremål för beredning i . Ett tiotal remissinstanser har tillstyrkt förslaget i denna del. (Ju 2004:11)har i uppdrag att göra en samlad översyn av regeringsformen. Utredningen är enligt sina direktiv (dir. 2004:96), för det fall utredningen finner skäl föreslå förändringar som gäller lagprövningsrätten och författningsdomstolar, oförhindrad att också pröva om det finns behov av att föreslå förändringar vad gäller skyddet för grundläggande fri- och rättigheter. Kommittén bör enligt direktiven ges vida ramar för sitt arbete. Den bör i princip vara oförhindrad att ta upp alla frågor som kan anses falla inom ramen för de frågeställningar som kommittén har i uppdrag att se över. Kommittén skall redovisa sitt uppdrag . Frågan om omnämnande av de nationella minoriteterna diskuteras i . Enligt utskottets mening är ett tillkännagivande till regeringen om tilläggsdirektiv till utredningen eller om ett lagförslag i annan ordning därför inte nödvändigt. Utskottet avstyrker motionerna 2003/04:K417 yrkande 2, 2004/05:K265 yrkande 1, 2004/05:K275, 2004/05:K284 yrkande 2, 2005/06:K15 yrkande 1, 2005/06:K249 yrkande 2 och 2005/06:K409 yrkandena 1 och 2. Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker med hänvisning bl.a. till pågående och aviserade åtgärder från regeringens sida en rad motionsyrkanden om ökat inflytande för de nationella minoriteterna. Jämför reservationerna 4 (fp) och 5 (c, mp). I motion 2004/05:K265 (yrkande 2) av () begärs en ny minoritetspolitik med inriktning på ökat självbestämmande och kulturell autonomi med egna demokratiskt valda organ. Detta förutsätter enligt motionen generösa offentliga stöd utan motsvarande krav på insyn och kontroll. Enligt motionens yrkande 3 bör detta förenas med ett systematiskt arbete från politiskt valda institutioner för att tillvarata minoriteters synpunkter, t.ex. genom ökad användning av samrådsförfarande inför lagstiftning. m.fl. (c) begär i motion 2005/06:409 yrkande 11 att de nationella minoriteterna ges resurser och makt att bevara sina språk och kulturer.