bet · GT01LU35 · 2006-05-09 00:00:00 — Det är också så att det enligt den föreslagna lagen fortfarande kommer att vara så att det vid skälighetsprövning särskilt ska beaktas vilka ansträngningar gäldenären har gjort för att fullgöra sina förpliktelser, alltså om gäldenären har försökt att betala vad han kan, huruvida han har försökt att göra rätt för sig. Det som förslaget om egenförsök handlar om är att vi vill ta bort det här formaliserade förfarandet att man på ett särskilt sätt ska försöka komma överens och träffa en uppgörelse med sina borgenärer innan man ansöker om skuldsanering. Det kravet i lagen har nämligen kommit att bli väldigt formaliserat. Det har blivit en procedur i sig, där man ska upprätta en förteckning över sina tillgångar och skulder. Man ska ge en samlad bild av sin ekonomi. Man ska göra en noggrann beräkning på särskilt sätt av sin betalningsförmåga, och man ska lämna ett förslag till uppgörelse som innebär att man preciserar vad varje borgenär skulle kunna få. Det här är krav som de allra flesta gäldenärer inte klarar av på egen hand. Det är väldigt få gäldenärer som klarar av att fullgöra den här uppgiften på egen hand, vilket i praktiken har inneburit att gäldenärerna har tvingats in till den kommunala budget- och skuldrådgivningen för att få hjälp med det här. Det är det som förslaget om att avskaffa egenförsöket går ut på. Man ska ge gäldenären en valmöjlighet i det här avseendet. Vi tror alltså att man genom att avskaffa egenförsöket kan förkorta förfarandet och undvika dubbelarbete för det allmänna och också för borgenärerna. Det är naturligtvis inte så att man med förslaget på något sätt vill nedprioritera den verksamhet som äger rum i kommunerna. Tvärtom vill man förskjuta tyngden i arbetet från att så att säga vara gäldenärens brevlåda - genom att upprätta särskilda förslag som skickas till borgenärerna och göra uträkningar av gäldenärens ekonomi - till att i stället ägna sina resurser åt den förebyggande budget- och skuldrådgivningen för att på så sätt aktivt kunna bistå gäldenären vid ansökan och under själva förfarandet samt som en eventuell betalningsplan fortlöper. Genom att på det sättet slippa vara gäldenärens brevlåda tror vi att man kan satsa mer på de andra, viktigare delarna. Det bör också påpekas att ansträngningen att nå en uppgörelse med borgenärerna fortfarande kommer att kunna beaktas inom ramen för den allmänna skälighetsbedömningen. Det är en omständighet bland många andra. Särskilt gäller det kanske i de fall när gäldenären verkligen har något att erbjuda. Denna omständighet ska naturligtvis beaktas, liksom andra omständigheter i ärendet, när man vid den allmänna skälighetsbedömningen prövar om det är skäligt att bevilja gäldenären skuldsanering. Att man inte skickat ut sitt förslag till borgenärerna i den ordning som praxis kommit att bli ska inte vara ett formellt hinder för någon att få skuldsanering. Låt mig sedan säga några ord om instansordningen. Skuldsaneringsbeslutet är ett beslut som verkligen har ingripande karaktär. Det berör både gäldenärens och borgenärernas civila rättigheter och skyldigheter, och därför måste det självfallet finnas en rätt till domstolsprövning. Men en helt enig utredning, liksom regeringen och samarbetspartierna som står bakom produkten, har funnit att det i förslaget att låta kronofogdemyndigheten även fatta tvingande beslut om skuldsanering inte finns några tveksamheter i förhållande till om mänskliga rättigheter, eller att det skulle stå i strid med berättigade krav på rättssäkerhet. Självfallet kan både gäldenären och borgenärerna överklaga beslut meddelade av kronofogdemyndigheten till domstol. Inte heller Lagrådet har vid sin prövning haft några som helst invändningar, utifrån dessa synpunkter, på förslaget. Varför är det då befogat att överflytta beslutanderätten när det gäller den tvingande skuldsaneringen till kronofogdemyndigheten? Ett viktigt skäl är att dagens ordning möjliggör för en borgenär att så att säga mot bättre vetande, även i de fall han i och för sig kan förutse att gäldenären kommer att få och är berättigad att få skuldsanering, framtvinga en prövning i domstol redan i första instans genom att ställa sig negativ vid prövningen hos kronofogdemyndigheten. I sådant fall blir kronofogdemyndigheten tvungen att överlämna ärendet till tingsrätten. Borgenären behöver som sagt inte ange några som helst skäl till varför han eller hon inte vill gå med på skuldsanering utan kan bara säga blankt nej. Vi menar att ingen egentligen är vinnare med en sådan ordning. Alla är betjänta av att det i stället görs en ordentlig prövning i första instans och att den kan ske någorlunda fort. Men sedan ska det självfallet finnas möjlighet till överprövning i domstol. Prövningen kommer alltså att ske vid kronofogdemyndighetens skuldsaneringsenheter, som är särskilda i förhållande till indrivningsverksamheten och övrig verksamhet hos kronofogdemyndigheten. På de enheterna finns en lång och bred erfarenhet av solvensrättsliga frågor, och redan enligt den nuvarande ordningen ligger tyngdpunkten i förfarandet hos denna myndighet. Det innefattar både huvuddelen av utredningsarbetet och kontakterna med borgenärerna. Både utredningen och de tidigare utvärderingarna av lagen har också kommit fram till att kvaliteten på kronofogdemyndighetens beslut över lag är mycket god. I stort verkar det alltså vara så att myndigheten besitter de personella och andra resurser som behövs för att kunna fullgöra uppgiften. Men vi menar att man ändå bör kunna tänka sig en del utbildningsinsatser och kompetensförstärkningar, och regeringen har därför avsatt medel som kommer att föras över till kronofogdemyndigheten för att de ska kunna satsa på den här verksamheten och förkovra sig i sitt myndighetsarbete. Ordföranden: tackar så mycket för den föredragningen. Det är nu dags för utskottsledamöterna att ställa frågor. (): Det har varit väldigt intressant att lyssna till föredragen. Det framkommer med tydlighet att ett antal av er motsätter er egenförsöket. Det argument som bland annat framförts är att det ska anses vara ett led i rehabiliteringen och i den skuldsattes egen aktivitet. Men vi har också fått höra, inte minst från företrädare, att det hela blivit väldigt formaliserat, och för att över huvud taget mäkta med uppgiften måste man ta hjälp av professionella rådgivare. Representanten för Fattiga Riddare ville dock ta bort försöket eftersom det enligt henne spelat ut sin roll. Jag tycker också att det spelat ut sin roll när vi ser att det inte fyller den funktion som det var tänkt. Om man anser att egenförsöket ska leda till något slags rehabiliterande åtgärder undrar jag hur ni då tänker. Finns det möjligtvis andra sätt att nå det syftet? När det nu visar sig att egenförsöket mest handlar om administrativa göromål och är så formaliserat att man i princip måste skriva en utredning om alla sina förehavanden, inte bara de ekonomiska, och den därmed alltså spelat ut sin roll, är min fråga: Finns det inga andra sätt som vi mer aktivt borde lyfta fram just vad gäller den skuldsattes egen del i det hela? Jag tänker på det som någon nämnde om att förändra attityder, beteenden och sådant. Är inte det ett mer aktivt åtagande än den formaliserade rådgivningsprocessen? Jag skulle gärna vilja höra lite mer konkret hur ni tänker. Ordföranden: Då ska vi se om det är någon som tänker mer konkret när det gäller den frågan. Den kanske var för filosofisk, . Möjligen var det så. (): Jag hade tänkt ställa ungefär samma fråga men kanske med en mer tydlig adress till . Alla som känner sig hugade får förstås svara på detta. Man föreslår nu att egenförsöket tas bort. hörde vi ett par argument mot det, dels att det finns risk för att det får betydelse för vad som kan beskrivas som samhällets betalningsmoral, dels - som det också påpekades - att det framför allt är ett verktyg för den enskilde. Egna ansträngningar, egna initiativ, är alltså centrala i processen. Processen och det momentet spelar kanske en roll just för att det är en egen utpekad process, ett eget utpekat moment, som ger det tillfället. Snarare skulle väl de som lagt fram förslaget svara på hur man försäkrar sig om att alla får denna möjlighet, detta tillfälle, att under någorlunda ordnade processuella former göra rätt för sig. Hur säkras det momentet? Hur säkras den processen, givet det nya förslaget? Det är egentligen samma fråga, men den har en mer tydlig adress. : Jag ska försöka besvara frågan. Det huvudsakliga problemet har varit att det inte är gäldenären som tar på sig den uppgiften, utan det blir den kommunala rådgivaren. Därmed har man inte vunnit någonting med kravet. Gäldenären själv har tidigt insett att han eller hon inte klarar av detta och vänder sig i stället till den kommunala budget- och skuldrådgivningen. Att vända sig till någon annan och få den hjälpen kanske är en dellösning vad gäller den egna rehabiliteringen, den egna insikten om problemen, men det kanske inte är den lösning som var tänkt. Tanken var att gäldenären skulle vara just så aktiv själv, men tyvärr har kraven genom praxis kommit att bli för hårda. Låt mig helt kort lägga till att det naturligtvis inte är så att man genom förslaget på något sätt vill hindra någon från att träffa frivilliga uppgörelser - tvärtom. Frivilliga uppgörelser kommer fortfarande att vara en viktig del i den totala regleringen av överskuldsättningsfrågor, men att man gjort på just det sättet ska inte vara ett materiellt hinder mot att bevilja skuldsanering. Var det svar på frågan? (): Någon riktig försäkring om det momentet, initiativet, finns inte - även om det förstås ligger i själva förslaget att plocka bort det som ett krav. Svaret på frågan är alltså att det inte finns några reglerade alternativ. : Nej, eftersom skuldsaneringslagen är den reglering som finns på området blir resultatet sådant. Frivilliga uppgörelser regleras ju ingenstans, alltså hur de ska ske och i vilken ordning de ska ske. Det är riktigt. (): Om jag lite grann fortsätter den diskussion som förts borde man kanske gå tillbaka och titta på vilka personer det handlar om. Någon sade att det är vanliga människor som drabbas och hamnar i den här situationen. Det är väl i och för sig riktigt, men de är också ganska så deprimerade, lite apatiska, öppnar inte kuverten från kronofogden och inkassobyrån och så vidare. De behöver hjälp. Rättshjälp är uteslutet, och det är väl ingen som pläderar för det heller. Inte heller pläderar någon för det danska systemet där man förordnar advokat eller någon annan som biträde till den sökande. Då kommer vi tillbaka till att rådgivaren på nivå är en mycket viktig figur. Därför skulle jag vilja fråga : Hur ser det ut i ? Om jag är rätt underrättad finns det några kommuner som inte har den funktionen. Hur många är de i så fall, och kan man förvänta sig någon förändring? Min andra fråga skulle jag vilja ställa till , som får representera kronofogdemyndigheten. handläggs skuldsaneringarna, om jag är rätt underrättad, på en plats i varje region; vi har totalt tio regioner i . Enligt mycket tydliga signaler kommer det att ske en ytterligare centralisering av kronofogdemyndigheten. Det kanske blir fråga om två eller tre platser i hela landet, vilket innebär att avstånden blir sådana att ytterst få sökande kan ha en personlig kontakt med handläggarna hos kronofogdemyndigheten. Jag skulle vilja veta vad kronofogdemyndigheten har för planer. Är det riktigt att det endast blir fråga om ett par tre ställen i ? : De flesta kommuner har budget- och skuldrådgivare. Det finns några som inte har det, men de är väldigt få. Flera mindre kommuner köper tjänsten av de större kommunerna. Det blir alltså en sammanslagning, och då finns det naturligtvis hjälp att få för alla på nära håll. Eftersom budget- och skuldrådgivare ska finnas i samtliga kommuner, och den rådsökande därmed ha nära till kommunens handläggare, tycker vi att det är viktigt att egenförsöket finns kvar. Vi måste också beakta att dessa personer ofta mår väldigt dåligt, har en skral ekonomi, kanske varken har telefon eller Internet och dessutom har svårt att klara skriftväxlingen med en myndighet. : Först och främst vill jag ta tillfället i akt och säga att tycker att förslaget är mycket bra, och vi ser fram emot och hoppas att det blir genomfört. Vi har haft vissa synpunkter som vi framfört i remissvaret. Vi ser också fram emot att samarbeta med och att ha en fortsatt god kommunikation med budgetrådgivarna. Det är viktigt. Jag vill poängtera att vi haft en mycket god kompetens på våra skuldsaneringsenheter vid kronofogdemyndigheten. Det är en verksamhet väl separerad från indrivningen. För att svara på din fråga har skuldsaneringsenheter tidigare funnits på tio platser i . Det har pågått en omorganisation, och enheterna har centraliserats till fem orter. Utbildning har genomförts vid bland annat Östersundskontoret, som är alldeles nytt. Det fungerar mycket bra. arbetar vi aktivt vid med utbildningsfrågor. Vi kommer självklart att lägga ned mycket energi på att detta ska fungera. Vi förbereder oss på alla de plan som vi kan komma på. Skuldsaneringsenheter finns alltså på fem orter . (): var inne på det som jag tänkte fråga om. Du sade i ditt anförande att du kände en oro för att vissa kommuner drog ned. Jag skulle vilja ha det lite mer preciserat, hur många de är och så vidare. Vi har inte talat om det förebyggande arbetet, och det som också var inne på, nämligen kunskapen om alla de valmöjligheter man står inför, hur man ska välja rätt och sådant. Jag skulle vilja fråga : Hur jobbar ni med information och kunskap till unga människor för att de inte ska hamna i dessa problem? Vi tar alltså inte upp det förebyggande arbetet. Konsumentpolitiken är en välfärdsfråga. Det handlar om att kunna välja rätt. Jag skulle vilja höra hur ser på detta samt vilja be precisera hur många kommuner det gäller och hur tendenserna ser ut. : Vi arbetar en hel del med information speciellt riktad till ungdomar. Det går framför allt ut på att vi riktar oss till vidareförmedlare, och då är det lärare som är vår målgrupp. Vi har på vår hemsida på Internet utarbetat det som vi kallar lärarrummet. Där kan lärarna gå in och hämta material avsett just för detta område. Vi har också ett nära samarbete med kronofogdarna. Det handlar om att ta fram material som särskilt riktar sig till ungdomar just för att undvika överskuldsättning. Även vi har konstaterat att ungdomar och skuldsättning är ett stort och växande problem. Det finns dock mycket mer att göra. Egentligen görs det för tillfället väldigt lite mot vad som borde göras. (): Först skulle jag vilja ställa några frågor om egenförsöket. Jag börjar med att vända mig till från . Det skulle vara värdefullt för oss att få veta argument för varför ni tycker att det är bra att egenförsöket slopas. Sedan vill jag fråga från om ni anser att det finns några negativa argument för det. Jag kunde inte uppfatta någon som helst negativ syn på egenförsöket från er sida. Ni möter ju dessa människor i er vardag. Jag har förstått av de människor jag varit i kontakt med att det upplevs som ett väldigt problem att man från kommunens sida ställer krav på människor som är oerhört kränkta och på olika sätt nedgångna genom att säga ungefär: Om du inte har förmågan att hjälpa dig själv så hjälper inte vi dig. Jag säger inte att det är så, men det är så många upplever det. Sedan vet vi att det ser väldigt olika ut mellan kommunerna eftersom verksamheten skiljer sig lite grann. Jag skulle därför vilja höra om ni ser några negativa sidor med egenförsöket. Till sin art tas det ju inte bort, och i tredje stycket på s. 31 i propositionen sägs också att ansträngningar naturligtvis värdesätts, vilket även från departementet tog upp. Slutligen vill jag ställa en fråga till er alla egentligen; var inne på det lite grann i början. I synnerhet vill jag fråga er från inkassoföreningarna hur ni ser på den aggressiva marknadsföring som sker i samhället . Dels gäller det vårt statliga , som har en mycket aggressiv marknadsföring beträffande folks spelande - och vi vet att spelskulderna ökar lavinartat - dels gäller det alla de så kallade enkla lånen där man i princip kan ringa och få ett lån på , ja , utan att säkerheter kontrollerats. Om ni ser detta som ett problem, vilket jag alltså gör, undrar jag: Vilket ansvar tar ni som intresseorganisation för inkassoföreningarna när det gäller den typen av marknadsföring? Ser ni något sätt att kunna stävja den eller informera om den? Det handlar ju om era uppdragsgivare. Ordföranden: Om jag förstod dig rätt var första frågan riktad till , andra frågan till budget- och skuldrådgivarna och tredje till något inkassoföretag. Är det rätt uppfattat, ? : När det gäller egenförsöket tycker jag inte att det ska slopas. Vi talar om egenförsöket i den delen som handlar om att söka skuldsanering. Alla dessa människor har gjort egenförsök - massor av gånger. Men det kanske var för femton . kommer jag tillbaka till den spiral som jag talade om . Vi tycker att egenförsöket ska slopas om syftet enbart är att det ska göras för att kunna söka skuldsanering. Däremot är vi väldigt positiva till de frivilliga uppgörelserna. Det gäller framför allt ackordsuppgörelser och liknande. Det ska vi absolut satsa på. Jag blev lite oroad när jag hörde att det talades om försäkring. Det var någon som ställde frågan hur vi försäkrar oss vad gäller de här människorna. Jag ser inte det som ett led i rehabiliteringen. Det är precis där man börjar när man blir överskuldsatt. Det enda man gör är egna försök. Det var det jag försökte säga. Man lånar och försöker reda ut det hela på alla möjliga vis. Sedan går det och så ramlar man ned i spiralen och tappar fotfästet totalt. Någon nämnde att man inte ens öppnar kuverten längre. Det är vanligt förekommande, för man orkar inte till slut. Att då göra ett egenförsök, exempelvis om man har ett nollbud, bara för att det står i lagen, och myndigheten sedan ska göra exakt samma sak, det ser jag ingen vits med. Om man däremot ser att man kan nå en överenskommelse med fordringsägarna så - absolut. Jag hoppas att det var svar på frågan. När jag nu har ordet vill jag också passa på att säga något om det som vi talade om tidigare, nämligen budgetrådgivningen i kommunerna. Jag vill flagga för att det på många ställen är långa köer, och därför vänder man sig till . Jag sitter och talar med människor som berättar om väntetider eller . Dessutom saknar vissa kommuner budgetrådgivning, och då försöker vi stötta och hjälpa i stället. Det vill jag flagga för. : Jag ska först svara på frågan vilka kommuner som aviserat att de ska sänka budget- och skuldrådgivarnas resurser. Jag kan inte säga hur många kommuner det är, men det finns ett antal kommuner som i samband med att det nya lagförslaget kom aviserat att det inte behövs så mycket resurser i varje kommun. Eftersom jag är ordförande i har jag fått många signaler från kolleger runtom i landet. Politiker och chefer har tolkat det nya förslaget så att resurserna inte behöver vara så stora, utan de kan dras ned , , alltså minskas. Det är mycket olyckligt eftersom det ytterst drabbar den rådsökande. Det gäller särskilt nu när köerna i många kommuner är långa. Jag vill också säga något om negativa argument. Jag känner inte riktigt igen det som sägs om att det kommer en rådsökande till oss och får en negativ syn på egenförsöket. Vi träffar den rådsökande och tillsammans arbetar vi oss successivt fram till ett förslag. Det handlar ju inte om endast ett eller två besök, utan det krävs ett antal besök eftersom det oftast är mycket som ska ordnas upp - man ska deklarera, börja betala sina radio- och tv-avgifter, betala när man går till tandläkaren, läkaren och . Det är ganska mycket som den rådsökande inte gjort . Vi kollar också upp vilka skulder det finns, och går vi ut med ett ackordsförslag. förklarar vi mycket grundligt hur hela processen kommer att fortgå hos kronofogdemyndigheten och vid ett eventuellt besök i tingsrätten, vilket det ibland blir fråga om. Det gör vi för att den rådsökande ska vara förberedd på det som sker och klara de fem åren. Vi ska alltså försöka lyfta upp de stukade personer som kommer till oss, personer som mått jättedåligt - oftast handlar det om fem innan de kommer till oss - och ibland också blivit väldigt dåligt bemötta av fordringsägare. Vi är de som kan försöka lyfta dessa personer till att klara hela processen. Och det tar tid. Jag känner inte igen det negativa, utan det är snarare något positivt att man plötsligt fått någon att diskutera sina problem med. : Ja, det är helt riktigt att vi ser en uppsjö av krediter på marknaden. Det är mycket enkelt att få nya krediter, och vi ser att skuldsättningen ökar. Det vi från inkassoföreningens och SIO:s sida kan göra är framför allt att i vår branschorganisation inte ta in uppdragsgivare som har oseriös kreditgivning och som använder den aggressiva marknadsföring som du också var inne på. När det gäller de senaste telefonlånen kan du till och med genom att skicka ett sms få ett lån på . Man kan till viss del säga att med det ränteläge som vi har är det väldigt många av de skuldsatta som är så hårt skuldsatta att de faktiskt inte ens är värda att lämna till kronofogden. Det är fortfarande så att vi betalar för att lämna ärenden dit. De får hjälp att samla ihop sina skulder och ta lån på ett enklare sätt för att sanera bort sina skulder. Där kan man se den positiva effekten av marknadsföringen. På de riktigt gamla lånen som härstammar är det förfärliga räntor om man jämför med det som lånas ut . Så man kanske ska se det från den synvinkeln också. ():Jag tänkte just på alla de försök som människor har gjort innan de kommer till er skuldrådgivare. Det är det jag funderar på utifrån argumentationen i remissvar och effekten av egenförsöket. Jag ville bara höra om ni är positiva till egenförsöket, att ni verkligen inte ser något problem alls, trots att människor har gjort egenförsök innan de har kommit till er. : Ofta har personerna gjort ett egenförsök. Det egenförsöket kanske spänner över en eller två fordringsägare. I verkligheten kanske man har tio. Det är det som är skillnaden. När vi sätter oss ned och går igenom hur den rådsökandes skuldsituation ser ut tar vi med helheten. Det har man oftast inte gjort själv när man har gjort ett eget försök. Då kanske man har tittat på de skulder som man kommer ihåg. Det kanske är två banklån. ser det ut på det viset. (): Jag vet inte till vem min fråga är, men frågan gäller de fall där barn finns med i bilden. Jag utgår från att man vid skälighetsbedömningen tar hänsyn till det och att dessa fall prioriteras, men kanske någon kan svara på den frågan. Jag hoppas att det blir betydligt bättre när man inför samverkansskyldighet mellan olika myndigheter. Då blir det mer fokus på det. : Självfallet är det så att när man beräknar hur mycket gäldenären ska få förbehålla sig för sitt eget uppehälle och för sin familjs uppehälle tar man hänsyn till huruvida gäldenären har barn. De reglerna ser vi i och för sig inte över . Det skrivs inte mycket om det i propositionen. Vi har inte tänkt förändra dem heller egentligen. Man kan väl möjligen nämna att de reglerna är kopplade till reglerna i utsökningsbalken som gäller vid löneutmätning. Som aviserade kommer de reglerna att ses över. Inom ramen för den översynen kommer man också att behandla hur man beräknar gäldenärens förbehållsbelopp. Det kommer indirekt att få inverkan även vid skuldsanering. (): Först vill jag tacka för motivering kring slopande av egenförsöket. Hon sade också att det är viktigt att man tar tag i det här när det är färskt. Det låter ju rimligt och sunt. Då är frågan hur man når alla som har behovet. Från det kan man styra över till egenförsöket. Då blir frågan återigen till . Finns det några tankar om man skulle slopa egenförsöket att det på något vis skulle minska antalet individer som då går in och tar hjälp när det gäller skuldsanering? Blir det färre då?