bet · GT01BoU6 · 2006-03-07 00:00:00 — Bostaden utgör för flertalet människor den grundläggande tryggheten i tillvaron. Det är därför i det närmaste obegripligt att en hyresgäst kan förlora sin bostad med anledning av t.ex. dröjsmål med hyresbetalning från hans sida. Vi vill på intet sätt förringa de syften som ligger bakom hyreslagens bestämmelser. Men dessa når inte ända fram till den rättvisa som bör gälla. En hyresgäst kan på ett oskäligt sätt mista sin bostad på grund av en försummelse som i det stora hela framstår som rätt obetydlig och där hans fortsatta rätt till förhyrning är lätt försvarbar. En rimlig utgångspunkt för översynen bör vara att en hyresgäst inte skall förlora sin hyresrätt enbart på grund av försenade hyresbetalningar. En hyresgäst som betalat sin hyra för sent bör i stället erhålla en betalningspåminnelse och därefter någon form av sanktionsavgift. Även i övrigt bör övervägas om reglerna för vräkning är ändamålsenliga samt om och hur krav på utvidgade kontakter mellan hyresvärd, hyresgäst och de sociala myndigheterna kan bidra till att minska antalet vräkningar. Enligt vår mening bör genom en särskild utredare en översyn göras av hyreslagens bestämmelser med de utgångspunkter vi angivit. Det skall alltså vara fråga om en översyn med en bredare inriktning än vad som är aktuellt genom den beredning som pågår inom . Vi föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening vad vi framför. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo274 (v) yrkandena 8 och 9 samt avslår motion 2005/06:Bo337 (kd) yrkande 4. Förutsättningar för vräkning av hyresgäst, punkt 5 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo337 yrkande 4 och avslår motion 2005/06:Bo274 yrkandena 8 och 9. Bestämmelserna i 42-44 §§ hyreslagen med de däri angivna förutsättningarna för vräkning är mycket restriktiva för den enskilde hyresgästen. Hyresgästens möjligheter blir i dessa och andra fall när vräkning är aktuell ytterst beroende av kommunens förhållande till fastighetsägaren. I flera kommuner finns det visserligen ett gott samarbete där går in som stöd för den enskilde och fastighetsägaren. Det finns dock ett behov av att utveckla ett samrådsförfarande för vräkningssituationer. Enligt min mening bör det i samtliga fall där frågan om vräkning blir aktuell ställas krav på att hyresvärden medverkar i ett samrådsförfarande som syftar till att göra det möjligt för hyresgästen att behålla sin bostad. Det kan regleras i hyreslagen på det viset att hyresvärdens medverkan i ett samråd görs till en förutsättning för att en vräkning skall få beslutas. I den meningen bör samrådsförfarandet vara obligatoriskt. I de fall en hyresgäst inte deltar i samrådet eller förklarar att han eller hon inte önskar att samråd skall ske skall detta inte hindra att hyresgästen vräks. Samrådsförfarandet skulle kunna innebära att hyresvärden och hyresgästen samt en företrädare för kommunen, t.ex. socialförvaltningen, träffas för att diskutera om och under vilka förutsättningar hyresavtalet skulle kunna förlängas. Parterna i hyresförhållandet skulle i samband med detta kunna träffa avtal om att hyresavtalet under en prövotid (t.ex. ) skall gälla för en kortare bestämd tid (t.ex. en månad) med rätt till en kortare förlängning (t.ex. en månad) vid utebliven uppsägning. Tanken är att avtalet efter en problemfri prövotid skall förlängas , vilket är det normala. Vidare skulle det med kommunen kunna träffas avtal angående hyresbetalningen m.m. Samrådsförfarandet skulle även kunna innehålla andra moment. Beroende på grunden för uppsägningen kan vitt skilda lösningar vara att föredra. Jag är av den uppfattningen att ett samrådsförfarande tveklöst skulle leda till färre vräkningar och anser att det nu skissade samrådsförfarandet förtjänar en närmare utredning. Det bör ankomma på regeringen att skyndsamt låta utföra en sådan utredning och därefter återkomma till med de lagförslag m.m. som kan bli aktuella. Utredningen bör också omfatta frågan om hyreslagens regelsystem är väl anpassat till att ge hyresgäster som inte uppfyller sina åtaganden som hyresgäst sådana hyresvillkor, vilket kan möjliggöra att hyresgästen får bo kvar. I detta sammanhang bör utredningen också ta upp frågor om hyreslagens utformning är lämplig för att både kommunala och privata fastighetsägare skall kunna erbjuda hyreskontrakt till särskilt utsatta grupper som har svårt att finna bostäder. Det är inte bara fråga om hur regleringen av individuella kontrakt bör se ut utan regelöversynen bör även ges inriktning på olika boendeformer. Hyreslagens utformning bör vara sådan att den också blir ett stöd för hantering av bostadsfrågor. Även i övrigt bör utformningen vara sådan att den ger stöd åt kommunerna att uppnå det bostadssociala målet och därmed undanröjer behovet av särskilda "socialbostäder". Det är viktigt att den av mig förordade utredningen inte bara tillsätts snabbt utan också att den skall genomföra sitt uppdrag med skyndsamhet. Jag föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening vad jag framför. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo337 (kd) yrkande 4 och avslår motion 2005/06:Bo274 (v) yrkandena 8 och 9. Svarthandel, punkt 6 (m, fp, kd, c) av (), de (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Bo214 yrkande 10 och 2005/06:Bo335 yrkande 4 och avslår motion 2005/06:Bo230 yrkande 1 i denna del. Förekomsten av svarthandel med hyresrätter är ett oacceptabelt inslag på den svenska bostadsmarknaden och utgör i sig ett av bevisen på att det finns brister i tillämpningen av och ett reformeringsbehov i fråga om dagens regelverk för hyresrätten. Kännetecknande för en marknad som inte fungerar brukar vara ett utbud som inte motsvarar efterfrågan. I en bristsituation ger detta köer och svarthandel som direkta följder. Tyvärr uppvisar den svenska hyresmarknaden precis dessa tecken, åtminstone på de expansiva orterna. Värst är situationen i huvudstadsregionen, men problemen sprider sig nu över landet, och höga överlåtelsepriser lär förekomma på flera andra orter. Olika uppskattningar tyder på att andelen olagliga byten och priset på hyreskontrakten ökat kraftigt . Dagens situation är givetvis helt oacceptabel såväl för fastighetsägare och hyresgäster som för dem som söker en bostad. Särskilt för ungdomar som söker sin första bostad ger det helt fel signaler om vilka spelregler som bör gälla på bostadsmarknaden. Det är nu dags att agera mot svarthandeln med hyreslägenheter. De åtgärdsförslag som lagts fram kommer att leda till en allmänt sett bättre fungerande bostadsmarknad och därmed minskade förutsättningar för svarthandeln. Vi vill emellertid här särskilt lyfta fram tre åtgärder som vi anser kan få stor betydelse i arbetet med att minska omfattningen av svarthandeln. Det gäller en reformering av hyressättningssystemet, en översyn av hyreslagens regelverk avseende rättigheter och skyldigheter för hyresvärd och hyresgäst samt en ökad satsning på de polisiära insatserna för att stävja svarthandeln. Ett stort problem är att tillämpningen av bruksvärdessystemet inte medger att hyran bestäms med ledning av hyresgästernas värderingar. Det förekommer därför såväl överprissättning som underprissättning på hyresmarknaden. Detta förhållande utgör tillsammans med en omfattande bostadsbrist några av grundförutsättningarna för den kriminella verksamheten med handel med hyreskontrakt. Det är därför nödvändigt att ställningstaganden om hyressättningssystemet senare i vår leder fram till att bristerna i dagens system undanröjs. Även dagens tillämpning av reglerna i hyreslagen bidrar till att det skapas möjlighet till otillåtna ersättningar i samband med lägenhetsbyten. I den aktuella fp-motionen beskrivs vissa problem som har samband med dagens tillämpning av de rättigheter och skyldigheter som är förbundna med att bo i hyresrätt. Det handlar exempelvis om att det är straffbart att sälja en hyreslägenhet men däremot inte att köpa den. Vidare har den som bor i en hyreslägenhet rätt att byta sin lägenhet mot en annan bostad, även villa eller bostadsrätt. Sådana byten hamnar ofta i en gråzon vad gäller lagligheten eftersom priset för villan eller bostadsrätten kan hamna långt under det normala marknadspriset. Vi anser mot denna bakgrund att det finns skäl att se över tillämpningen av hyreslagens regler om lägenhetsbyten. Avslutningsvis är det givetvis nödvändigt att de brottsbekämpande myndigheterna ges tillräckliga resurser för att motverka den brottslighet som svarthandeln med hyreslägenheter utgör. har polisen mycket begränsade möjligheter att prioritera denna typ av brott. En utredning bör ta sig an de frågeställningar vi nu berör. Utredningsdirektiven bör utformas så att utredningen mer förutsättningslöst skall ta sig an frågan om vad som kan göras för att undanröja förutsättningarna för och bekämpa svarthandeln. Vi föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening vad vi framför. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Bo214 (fp) yrkande 10 och 2005/06:Bo335 (c) yrkande 4 och avslår motion 2005/06:Bo230 (mp) yrkande 1 i denna del. Svarthandel, punkt 6 (mp) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo230 yrkande 1 i denna del och avslår motionerna 2005/06:Bo214 yrkande 10 och 2005/06:Bo335 yrkande 4. Det behövs en rad åtgärder för att komma till rätta med problemen på hyresmarknaden främst i våra storstäder. Det behövs en skärpt lagstiftning för storstäderna - en lex - med krav på bostadsanvisning m.m. Jag avser att återkomma till denna fråga i samband med utskottets beredning av bostadsförsörjningsfrågor senare i vår. En viktig åtgärd som behöver vidtas gäller svarthandeln. Dagens regler som kriminaliserar svarthandel behöver skärpas. Det bör läggas ett större ansvar på fastighetsägarna att förhindra svarthandel. De hårda lagar vi haft mot svarthandel har oftast blivit verkningslösa eftersom någon givetvis redan flyttat in i lägenheten när det upptäcks att det inte hade gått rätt till. Det är då inte läge att vräka någon. Ett sätt att skärpa fastighetsägarens ansvar är att de rättsverkningar som följer på ett svarthandelsbrott skall omfatta att den svartsäljande hyresvärden till staten tvingas betala vad han uppburit i hyra sedan han sålt lägenheten. Regeringen bör på bord lägga fram ett förslag till förändrad lagstiftning med denna inriktning. Jag föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening vad jag framför. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo230 (mp) yrkande 1 i denna del och avslår motionerna 2005/06:Bo214 (fp) yrkande 10 och 2005/06:Bo335 (c) yrkande 4. , punkt 7 (m) av de (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo300 yrkande 6. En byråkratisk handläggningsordning präglar lagen om förvärv av hyresfastigheter. Dess tillämpning medför lång tidsutdräkt från det att ett förvärv sker till dess lagfart kan beviljas. Vidare behandlas skilda kategorier av fastighetsägare på olika sätt. Kommunala bostadsföretags förvärv är t.ex. helt undantagna från lagstiftningens krav. Dessa faktorer slår mot de seriösa fastighetsägare som har valt att inte bli allmännyttigförklarade med allt vad det i övrigt skulle innebära. Lagstiftningen öppnar också för godtycke eftersom den innebär en förhandsprövning av en förvärvares kvalifikationer och intentioner med förvärvet. En sådan prövning är i praktiken svår att göra med någon träffsäkerhet. Lagens syfte - att förhindra oseriösa fastighetsägare - har inte heller uppnåtts. Hyresgästernas berättigade krav på ett skydd mot oseriösa hyresvärdar bör i stället tillmötesgås genom ordentliga möjligheter till ingripande i det fall en fastighetsägare inte visar sig fullgöra sina förpliktelser mot hyresgäster och andra. I betänkandet Förvalta bostäder (SOU 1994:23) har föreslagits att förvärvslagen skall upphävas som bostadsförvaltningslagens möjligheter till ingripande skall stärkas. Enligt vår mening skulle denna ordning tillgodose de krav som kan ställas på större effektivitet vad gäller att bekämpa oseriösa hyresvärdar som den inte lägger hinder i vägen för en naturlig omsättning på hyresfastigheter. Regeringen bör återkomma till med förslag till lagändringar som innebär att lagen om förvärv av hyresfastigheter m.m. upphävs och som även i övrigt innebär att förslagen i det nämnda betänkandet genomförs. Vi föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening vad vi framför. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo300 (m) yrkande 6. Det kollektiva förhandlingssystemet, punkt 8 (m, c) av de (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:L290 yrkande 6 och 2005/06:Bo298 yrkande 20 och bifaller delvis motion 2005/06:Bo338 yrkande 13. En av de grundläggande friheterna i samhället är rätten att organisera sig, som arbetstagare eller konsument för att ta några exempel. Alla organisationer skall behandlas lika och opartiskt av staten. Så är inte fallet när det gäller hyresgäströrelsen. har , dvs. den organiserade hyresgäströrelsen, i stort sett monopol på att företräda hyresgästerna. För att få igenom en förändring eller förbättring av sitt hyresboende är hyresgästen ofta tvingad att gå med i . Hyresgäströrelsens monopolliknande ställning beror på dess historiskt nära band till socialdemokratin med dess långvariga maktinnehav. Socialdemokratin har konsekvent valt att bortse från principen om likabehandling och opartiskhet i relationerna till intresseorganisationerna i . Detta brukar vanligtvis benämnas korporativism, vilket innebär att staten utser några särintressen att förhandla med för att på så sätt tillgodose allmänintresset. I takt med den ökade individualiseringen av samhället och att omvandlingstrycket gjort de korporativa beslutsprocedurerna omoderna har de avvecklats. På samma sätt som de korporativa beslutsprocedurerna nedmonterats inom arbetsmarknads- och jordbrukspolitiken är det också rimligt att förhandlingsmonopol bryts. För förhandlingar mellan hyresvärd och hyresgäst finns hyresförhandlingslagen (1978:304) som är en tvingande lagstiftning. Ur ett principiellt perspektiv borde förhandlingar mellan fastighetsägare och hyresgäst ske efter samma regler som förhandlingar generellt i samhället. Hyresförhandlingslagen baseras på ett gammalmodigt synsätt där alla hyresgäster dras över en kam, trots att de boende i ett och samma hus kan ha olika intressen som nödvändigtvis inte sammanfaller. I ett modernt samhälle går det inte att behandla hyresgäster som en enda grupp och i praktiken tvinga enskilda hyresgäster att låta sig företrädas av ombud från en viss organisation, vars värderingar de inte nödvändigtvis delar. En väl fungerande hyresmarknad förutsätter därför att hyresförhandlingslagen ger utrymme för konkurrens mellan olika hyresgästorganisationer och åter öppnar för att hyresgästen redan vid kontraktsskrivningen kan välja att förhandla enskilt. Det innebär att hyresförhandlingslagens bestämmelser bör avskaffas när det gäller dels förbud mot flera samtidiga förhandlingsordningar, dels karenstid, vilken tvingar hyresgästen och hyresvärden till kollektiva förhandlingar under hyresförhållandets tre första månader. När det gäller förhandlingsersättningen skall varje hyresgäst kunna bestämma att han eller hon själv betalar den till eller någon annan liknande förening. Det skall naturligtvis finnas möjlighet för hyresgästen att i särskild ordning avtala med hyresvärden om att ersättningen skall betalas via hyran till den organisation som företräder hyresgästen. En hyressättning som är anpassad till enskilda hyresgästers behov och önskemål utesluter dock inte i sig gemensamma hyresförhandlingar för ett hus. Enskilda hyresgäster eller enskilda hyresvärdar kan genomföra sådana förhandlingar också utanför hyresförhandlingslagens ram. De som så önskar kan på frivillig basis låta sig företrädas i förhandlingar av ombud genom t.ex. fullmakt. Parterna skall alltså själva och på frivillig väg kunna finna lämpliga former för hyresförhandlingar. För att öka hyresgästernas makt på den politiska sfärens bekostnad krävs att de av oss berörda reglerna som förhindrar att fler organisationer etableras avskaffas. Genom att låta hyresmarknadens parter själva i ökad utsträckning ha frihet att komma överens om den ordning som skall gälla för förhandlingarna ökar den enskilde hyresgästens möjligheter att få sina önskemål tillgodosedda. En översyn av regelsystemet bör göras så att bostadskonsumentens skydd ökar. Vi föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening vad vi framför. Därmed bifaller motionerna 2005/06:L290 (fp) yrkande 6 och 2005/06:Bo298 (fp) yrkande 20 och bifaller delvis motion 2005/06:Bo338 (kd) yrkande 13. Det kollektiva förhandlingssystemet, punkt 8 (fp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:L290 yrkande 6 och 2005/06:Bo298 yrkande 20 och bifaller delvis motion 2005/06:Bo338 yrkande 13. Hyresgästernas besittningsskydd och de kollektiva förhandlingarna grundas på principer som det finns all anledning att värna. Men inom den ram lagstiftningen drar upp finns det utrymme för förändringar och modernisering för att skapa bättre förutsättningar för hyresrätten som upplåtelseform. har , dvs. den organiserade hyresgäströrelsen, i stort sett monopol på att företräda hyresgästerna. För förhandlingar mellan hyresvärd och hyresgäst finns hyresförhandlingslagen (1978:304) som är en tvingande lagstiftning. I ett modernt samhälle går det inte att behandla hyresgäster som en enda grupp och i praktiken tvinga enskilda hyresgäster att låta sig företrädas av ombud från en viss organisation, vars värderingar de inte nödvändigtvis delar. En väl fungerande hyresmarknad förutsätter därför att hyresförhandlingslagen ger utrymme för konkurrens mellan olika hyresgästorganisationer där hyresgästen kan välja vilken organisation som skall företräda denne. Det innebär att hyresförhandlingslagens bestämmelser bör avskaffas när det gäller förbudet mot flera samtidiga förhandlingsordningar. I befintlig lagstiftning ges möjlighet för enskilda hyresgäster att ställa sig utanför kollektiva förhandlingar efter tre månaders hyrestid. När det gäller förhandlingsersättningen skall varje hyresgäst kunna bestämma att han eller hon själv betalar den till eller någon annan liknande förening som hyresgästen önskar skall företräda honom eller henne. Det skall naturligtvis finnas möjlighet för hyresgästen att i särskild ordning avtala med hyresvärden om att ersättningen skall betalas via hyran till den organisation som företräder hyresgästen. En översyn av regelsystemet bör göras med den av oss förordade inriktningen. Vi föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening vad vi framför. Därmed bifaller motionerna 2005/06:L290 (fp) yrkande 6 och 2005/06:Bo298 (fp) yrkande 20 och bifaller delvis motion 2005/06:Bo338 (kd) yrkande 13. Det kollektiva förhandlingssystemet, punkt 8 (kd) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo338 yrkande 13 och bifaller delvis motionerna 2005/06:L290 yrkande 6 och 2005/06:Bo298 yrkande 20. Boendet utgör ofta en mycket stor del av våra utgifter. Att konsumera boende är något som vi alla gör. Det är därför viktigt att konsumentpolitikens aktörer i större utsträckning än tar itu med frågor angående bostadskonsumtion, köp av bostäder, hyresgästernas intressen som konsumenter och över huvud taget konsumentens position på bostadsmarknaden. har , dvs. den organiserade hyresgäströrelsen, i stort sett monopol på att företräda hyresgästerna. För att få igenom en förändring eller förbättring av sitt hyresboende är man ofta tvingad att gå med i . Detta är förstås inte acceptabelt. "monopol" måste brytas och den enskilda hyresgästens möjlighet att påverka boendet stärkas. En översyn av konsumentskyddet vid hyresförhållanden behövs för att öka de enskilda hyresgästernas makt över sitt boende. Översynen bör bl.a. vara inriktad på att förbudet mot flera samtidiga förhandlingsordningar skall tas bort. Därigenom öppnas möjligheter för fler konkurrerande hyresgästorganisationer att vara verksamma inom ett bostadsområde. Vidare bör en överenskommelse om att en hyresgäst inte skall omfattas av de kollektiva förhandlingar som bedrivs i hans hus få gälla från hyresförhållandets första dag, dvs. lagens bestämmelse om karenstid, vilken tvingar hyresgästen och hyresvärden till kollektiva förhandlingar under hyresförhållandets tre första månader, bör avskaffas. Systemet för hyresförhandlingar bör också ge större utrymme för att förhandla fram olika individuella hyreskontrakt för att därigenom utveckla hyresrätten som produkt. Ett starkt och tydligt grundläggande konsumentskydd skall finnas. Jag anser att regeringen bör ge en utredning i uppdrag att förutsättningslöst utreda möjligheterna till ett större individuellt inslag bl.a. i hyresförhandlingslagens bestämmelser. förslag om till- och frånval är ett steg i rätt riktning. Jag föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening vad jag framför. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo338 (kd) yrkande 13 och bifaller delvis motionerna 2005/06:L290 (fp) yrkande 6 och 2005/06:Bo298 (fp) yrkande 20. Besittningsskyddet för lokalhyresgäster, punkt 9 (fp, c) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:N444 yrkande 2 och bifaller delvis motion 2005/06:Bo308. De utpräglade lågprisföretagens svårigheter att få ett genuint fäste på den svenska dagligvarumarknaden visar på att det föreligger höga trösklar för marknadsinträde. Den kommunala tillämpningen av plan- och bygglagens bestämmelser har vi uppmärksammat som ett hinder för marknadsinträde för nya konkurrenter. En mer liberal tillämpning av vid butiksetableringar kommer dock att som ensamt medel visa sig otillräckligt för att stärka konkurrensen på dagligvarumarknaden. Det måste också bli möjligt för enskilda handlare att utan repressalier byta fullsortimentsgrossister. Den inlåsning som existerar inom dagligvaruhandeln av enskilda näringsidkare genom avtal om köptrohet och andrahandskontrakt på butikslokaler med partihandelsföretag som andrahandshyresvärdar ger upphov till bl.a. negativa effekter vad gäller konkurrensen. Konsumenterna drabbas av detta genom höga priser. Vi håller med majoriteten om att problemet har konkurrensrättsliga dimensioner och att det måste övervägas i förhållande till den konkurrensrättsliga lagstiftningen. Hithörande frågor tillhör dock inte bostadsutskottets beredningsområde. Däremot bör hyreslagens lokalhyresregler bli föremål för en översyn med utgångspunkt i att denna lagstiftning skall ha som ändamål att tjäna intresset av konkurrens i allmänhet och konkurrensen i dagligvaruhandeln i synnerhet. Det kan innebära att enskilda näringsidkares besittningsskydd behöver stärkas. Vi föreslår att tillkännager för regeringen som sin mening vad vi framför. Därmed bifaller motion 2005/06:N444 (s) yrkande 2 och bifaller delvis motion 2005/06:Bo308 (s). Kooperativ hyresrätt - information, råd och stöd, punkt 10 - motiveringen (m, fp)