bet · GT01UU10 · 2006-04-25 00:00:00 — Utskottet har inhämtat att den var aktiv under förberedelserna inför förhandlingarna för att viktiga grundprinciper om såväl de mänskliga rättigheterna som nedrustning och icke-spridning skulle återspeglas i avtalet. Vid toppmötet mellan och antogs en gemensam handlingsplan för hur samarbetet skall fördjupas inom ekonomi, politik och handel. Utskottet finner således att det strategiska partnerskapet mellan och ytterligare har kunnat konkretiseras och stärkas. Bland annat har en gemensam högnivågrupp bildats som skall se över hur den bilaterala handeln kan underlättas. Utskottet ser positivt på att tog aktiv del i EU:s förhandlingar om den nya handlingsplanen och välkomnar den dialog och det samarbete inom en rad nyckelområden som förestår. EU och har ett omfattande samarbete, inom vilket är en pådrivande aktör. har också, under president , lagt allt större vikt vid relationerna med EU. Samarbetet mellan och grundar sig på ett partnerskaps- och samarbetsavtal, PSA, som löper . Därutöver enades parterna under toppmötet i att fördjupa samarbetet inom fyra samarbetsområden: ekonomi, rätts- och inrikesfrågor, extern säkerhet samt utbildning, forskning och kultur. Så kallade färdplaner för dessa områden antogs . Både EU och eftersträvar fördjupad politisk dialog, ekonomisk integration och förbättrade villkor för handel och ekonomisk utveckling. och EU stöder ambition att bli medlem i världshandelsorganisationen . Ett genuint partnerskap mellan och måste, enligt utskottets mening, baseras på gemensamma värderingar. EU och har också med oro följt utvecklingen för oberoende medier och den fria opinionsbildningen i . Det är utskottets bedömning att brister i dessa avseenden i stor utsträckning beror på att samhällsomvandlingen från en totalitär enpartistat med planekonomi till en demokratisk rättsstat med marknadsekonomi inte har genomförts fullt ut. Att bidra till stärkandet av rättsstaten och att främja framväxten av ett starkt civilt samhälle i är därför viktiga mål för både EU:s och politik. En uppriktig - och vid behov - kritisk dialog med är ett naturligt inslag i de fördjupade, förtroendefulla relationer som EU eftersträvar med . Utskottet anser t.ex. att förtjänar kritik för hanteringen av konflikten i , särskilt vad gäller överträdelserna av de mänskliga rättigheterna och situationen för civilbefolkningen. Med vad som ovan anförts anser utskottet att de frågor som motionerna väckt är besvarade och avstyrker därmed motionerna 2005/06:U7 (mp) yrkande 3, 2005/06:U214 (fp) yrkandena 5 och 6, 2005/06:U255 (m) yrkandena 21 och 23, 2005/06:U289 (m) yrkandena 4-10, 2005/06:U337 (mp) yrkande 3, 2005/06:U362 (m) yrkande 2 samt 2005/06:U379 (kd) yrkande 11. EU är världens största biståndsgivare. Tillsammans svarar Europeiska gemenskapen (EG) och medlemsstaterna för av det globala utvecklingsstödet, som 2006 uppgår till ca . EG-biståndet, dvs. det gemensamma bistånd som hanteras av kommissionen och som finansieras genom den allmänna gemenskapsbudgeten och den Europeiska utvecklingsfonden, utgör av världens samlande bistånd. Flera olika organ inom kommissionen styr, planerar och genomför utvecklingssamarbete och bistånd: Generaldirektoratet för externa förbindelser svarar för den politiska styrningen genom landstrategier av EG:s utvecklingssamarbete vad avser olika geografiska regioner (utom ) liksom bistånd med politiska inslag, såsom respekt för mänskliga rättigheter och säkerhetsrelaterat bistånd. Generaldirektoratet för utveckling svarar för policy och utformning avseende utvecklingssamarbetet, t.ex. landsbygdsutveckling, infrastruktur, livsmedelsfrågor och sociala frågor. Det ansvarar också för landstrategiskt arbete för . Europeaid svarar för genomförandet av huvuddelen av kommissionens bistånd i alla regioner. När det gäller vissa länder på västra har ansvaret för genomförande delegerats till den europeiska återuppbyggnadsmyndigheten. kontor för humanitärt stöd (Echo) svarar för förvaltning av kommissionens humanitära bistånd, vilket genomförs av enskilda organisationer och i viss mån FN:s humanitära organ. I processen inför beslut om stöd till landstrategier och biståndsprojekt deltar kommittéer som leds av kommissionen och där medlemsstaterna är representerade. Kommissionen har delegationer i ca 150 länder. Dessa deltar i genomförandet av EG:s utvecklingssamarbete. roll är att gemensamt besluta, tillsammans med kommissionen, om nya initiativ, förordningar och policydokument. Dessa styr både geografisk och tematisk fördelning av medlen. Kommissionen har inititativrätt i fråga om EG:s utvecklingssamarbete. Kompetensen är delad så att det som beslutas inom EU inte hindrar medlemsstaterna att bedriva eget bistånd enligt nationella beslut. är medbeslutande i frågor som har budgeteffekter, dvs. vad gäller geografiska och tematiska budgetförordningar. Revisionsrätten granskar kommissionens räkenskaper och förvaltning av medlen. Revisionsrätten lägger fram en revisionsrapport till rådet och parlamentet. På grundval av denna fattas beslut i fråga om ansvarsfrihet för kommissionen. Utskottet konstaterar att 2005 var ett händelserikt år när det gäller förslag och beslut kring EU:s utvecklingssamarbete. Genom föredragningar av statsrådet , statssekreterare samt av tjänstemän i inför rådsmöten med biståndsministrarna har utskottet fortlöpande följt och lämnat synpunkter inför viktigare beslut beträffande unionens utvecklingssamarbete. Utskottet har också tagit del av EU-dokument kring utvecklingssamarbete. Regeringen har i en faktapromemoria, 2005/06:FPM12 EU:s deklaration om utvecklingspolitik, redovisat det förslag i ämnet som förelåg . Här kan nämnas några viktiga beslut om EU:s utvecklingssamarbete: ställde sig EU bakom Parisdeklarationen1[Parisdeklarationen, / FINALPARISDECLARATION. pdf, är en internationell överenskommelse mellan fler än hundra företrädare för givar- och mottagarländer samt multilaterala och bilaterala utvecklingsorgan. Där anges att givarna bör medverka till att utvecklingssamarbetet anpassas till samarbetsländernas prioriteringar samt till att system och procedurer samordnas bättre och förenklas. Givarna bör även medverka till en bättre arbetsfördelning både beträffande länder och sektorer, utöka andelen programstöd, utöka avbindningen av biståndet samt förstärka systemen för att mäta utvecklingsresultat. Deklarationen består av åtaganden inom tolv områden. Fyra av dessa skall genomföras av samarbetsländerna och åtta berör givarländerna.] om biståndseffektivisering och anpassning till partnerländernas prioriteringar och system. publicerade kommissionen tre meddelanden om FN:s millenniemål. Detta var ett led i EU:s förberedelser inför i . Ett meddelande behandlade finansiering för utveckling (KOM/2005/133). Ett annat meddelande tog upp behovet av samstämmighet i politiken, bl.a. om att åtgärder behövs inte bara inom utvecklingspolitiken utan också inom handel, miljö och jordbruk om millennniemålen skall kunna nås (KOM/2005/134). I ett tredje meddelande föreslogs en utvecklingspolitik inriktad på (KOM/2005/132). antog EU en tidsplan för att medlemsstaterna skall avsätta av BNI till internationellt utvecklingssamarbete , med ett mellanliggande samlat mål på . antog rådet efter förslag från kommissionen en EU-strategi för . Genom den skall EU bättre bidra till att minska fattigdomen och göra det möjligt att uppfylla FN:s millennieutvecklingsmål i tillsammans med afrikanska partner. Strategin syftar också till att politiken skall överensstämma med de behov och prioriteringar som anges av samarbetspartnerna. Den innefattar frågor om fred och säkerhet, utvecklingsbistånd, de mänskliga rättigheterna och samhällsstyrning, hållbar ekonomisk tillväxt, regional integration och handel samt investering i människor. undertecknade rådets och kommissionens ordförande samt talman en förklaring om EU:s utvecklingspolitik, Europeiskt samförstånd. Denna förklaring har förhandlats fram med utgångspunkt från ett förslag som kommissionen lade fram (KOM/2005/311). Utskottet ser positivt på dessa steg i ansträngningarna att stärka EU:s utvecklingssamarbete. I förklaringen om EU:s utvecklingspolitik - nedan benämnd överenskommelse - anges att "EU:s främsta och övergripande mål för utvecklingssamarbetet är fattigdomsutrotning i samband med en hållbar utveckling, bl.a. i syfte att uppnå millennieutvecklingsmålen". Millennieutvecklingsmålen är tidsbundna, mätbara och internationellt överenskomna. För att uppnå dem skall världens länder agera inom ramen för en mängd olika politikområden, bl.a. för att halvera världens fattigdom . I samband med bekräftade världsorganisationens medlemsländer sin uppslutning kring FN:s Millenniedeklaration och genomförandet av millennieutvecklingsmålen. I Millenniedeklarationen slås fast att global utveckling förutsätter en helhetssyn. Insatser för fattigdomsbekämpning, fred och säkerhet, tillväxt, hälsa, utbildning, miljö, mänskliga rättigheter och demokrati är alla delar av denna helhetssyn. Insikten att en rättvis och hållbar global utveckling är beroende av åtgärder inom ett stort antal politikområden har resulterat i en integrerad dagordning för den globala utvecklingen. I det följande inriktar sig utskottet främst på överenskommelsen om EU:s utvecklingspolitik och genomförandet av denna. Eftersom utskottet i flera sammanhang nedan gör jämförelser mellan EU:s nya utvecklingspolitik och den svenska politiken för global utveckling (prop. 2002/03:122, bet. 2003/04:UU3 och senare uppföljningar) finns det anledning att här redovisa några viktiga beståndsdelar i denna politik. Det övergripande målet för den svenska politiken för global utveckling är att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling. Målet gäller för samtliga politikområden och bygger på insikten om att alla nationella beslut kan ha konsekvenser för andra länders möjligheter till utveckling. Genom en ökad samstämmighet i agerandet mellan relevanta politikområden och aktörer, inklusive FN, EU, utvecklingsbankerna, andra multilaterala institutioner och andra länder, blir fattigdomsbekämpningen effektivare. Till det övergripande målet om en rättvis och hållbar global utveckling har fogats ett kompletterande mål för svenskt utvecklingssamarbete: att bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. Politiken för global utveckling skall genomsyras av två perspektiv: dels ett rättighetsperspektiv, dels de fattigas perspektiv. Perspektiven kompletterar och stöder varandra och sätter den enskilda människan i centrum. Perspektiven uttrycker således ett förhållningssätt som utgår från individen som bärare av rättigheter och en syn på fattigdom där brist på makt, säkerhet och möjligheter står i centrum. Rättighetsperspektivet är baserat på icke-diskrimineringsprincipen och innebär att de mänskliga rättigheterna skall utgöra grunden för åtgärder som syftar till att främja en rättvis och hållbar utveckling. Respekten för de mänskliga rättigheterna, demokrati, jämställdhet mellan kvinnor och män, liksom barnets rättigheter är delar av rättighetsperspektivet. Rättigheterna är universella och odelbara, och den enskilda människan är deras ägare. Fattiga människors perspektiv på utveckling innebär att fattiga individers erfarenheter, intressen, behov och förutsättningar skall vara vägledande i fattigdomsbekämpningen. Dessa måste synliggöras och tas som utgångspunkt i utformning och genomförande av en politik som bekämpar fattigdomen och främjar en rättvis och hållbar global utveckling. Politiken för global utveckling består av åtta huvuddrag som av (bet. 2003/04:UU3) har grupperats på följande sätt: Grundläggande värden: demokrati och god samhällsstyrning, respekt för de mänskliga rättigheterna och jämställdhet mellan kvinnor och män. Hållbar utveckling: hållbart utnyttjande av naturresurserna och omsorg om miljön, ekonomisk tillväxt samt social utveckling och trygghet. Övriga huvuddrag: konflikthantering och säkerhet samt globala gemensamma nyttigheter. Huvuddragen skall styra och genomsyra alla politikområden tillsammans med perspektiven och målen. Utskottet har i tidigare sammanhang understrukit att utveckling inte beror på någon enstaka faktor, som bistånd eller handel. Den sker när en rad faktorer samverkar på ett positivt sätt. Den nya politiken utgår från en helhetssyn på vad som krävs för att uppnå en rättvis och hållbar global utveckling. Den omfattar därför alla berörda politikområden. En rättvis och hållbar global utveckling kan bara uppnås genom att många krafter drar åt samma håll. Samstämmighet skall prägla både den nationella politiken och den som drivs inom EU. Kopplingar måste göras mellan säkerhets-, handels-, jordbruks-, folkhälso- och migrationspolitik och global utveckling. Utskottet har tidigare understrukit att det säger och gör i ett sammanhang måste stämma med svenskt agerande i ett annat. Samstämmighet ökar också effektiviteten, genom att kunskaper från olika områden tas till vara och genom att olika insatser kan förstärka i stället för att motverka varandra. När det gäller den träffade överenskommelsen om EU:s utvecklingssamarbete välkomnar utskottet, som nämnts, att det där slås fast att unionens främsta och övergripande mål för utvecklingssamarbetet är fattigdomsutrotning i samband med en hållbar utveckling, bl.a. i syfte att uppnå millennieutvecklingsmålen. Utskottet konstaterar att det finns tydliga beröringspunkter mellan politik för global utveckling och politiken för EU:s utvecklingssamarbete. Det är enligt utskottet positivt att vikten av god samhällsstyrning och mänskliga rättigheter lyfts fram i överenskommelsen. Där slås fast att avskaffande av fattigdom bara är möjligt om god samhällsstyrning och respekt för de mänskliga rättigheterna införlivas i det långsiktiga utvecklingssamarbetet i respektive land. Som utskottet återkommer till nedan skall EU:s utvecklingspolitik samordnas bättre med andra delar av EU:s politik för yttre förbindelser. Den skall tillämpas på de länder som definieras som utvecklingsländer enligt kriterier som anges av (DAC,). Ytterligare ett syfte med överenskommelsen om EU:s utvecklingspolitik är att slå fast en gemensam vision som är vägledande för EU:s åtgärder både på medlemsstatsnivå och på gemenskapsnivå i utvecklingssamarbetet. Detta väntas leda till effektivisering av utvecklingssamarbetet. Utskottet noterar att kommissionen betecknat överenskommelsen om utvecklingspolitiken som en nyckelkomponent i EU:s externa politik vid sidan av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och handelspolitiken. Den utgör enligt kommissionen också en länk mellan utvecklingspolitik och andra näraliggande områden som migrations-, miljö- och sysselsättningspolitik. Överenskommelsen ger uttryck för att utvecklingssamarbetet behöver omfatta en blandning av bistånd, handel och andra samarbetsformer, utformade efter behoven i varje enskilt partnerskap. Utskottet välkomnar ett sådant synsätt och konstaterar att den därvidlag företer stora likheter med den svenska politiken för global utveckling. Utskottet redovisar nedan, utifrån motionsförslag som behandlas i betänkandet, några av beståndsdelarna i överenskommelsen om EU:s utvecklingspolitik. redogör utskottet här kortfattat för innehållet i de två huvuddelarna av överenskommelsen. Den första delen i överenskommelsen, benämnd EU:s utvecklingsvision, anger gemensamma mål och principer för utvecklingssamarbete. Genom denna policyförklaring bekräftar EU sina åtaganden om fattigdomsutrotning, ägarskap, partnerskap, vikten av att leverera mer och bättre bistånd och att främja samstämmighet i utvecklingspolitiken. Här ges också vägledning till gemenskapen och medlemsstaterna när det gäller utvecklingssamarbete i utvecklingsländerna. Som framgått utgör fattigdomsutrotning inom ramen för en hållbar utveckling det främsta och övergripande målet för EU:s utvecklingspolitik. Andra viktiga mål som redovisats är mänskliga rättigheter och god samhällsstyrning. Fattigdom betraktas utifrån ett mångdimensionellt perspektiv som innefattar faktorer av ekonomisk, social och miljömässig karaktär. Kampen mot fattigdom förutsätter en balans mellan aktiviteter som syftar till mänsklig utveckling, skydd av naturresurser samt ekonomisk tillväxt och välståndsskapande som gagnar fattiga människor. Avsikten är att EU:s utvecklingsvisionskall bidra till en gemensam värdegrund. De gemensamma principerna är ägarskap och partnerskap, fördjupad politisk dialog, deltagande från det civila samhället, jämställdhet och fortlöpande engagemang för att hindra staters sönderfall. Utvecklingsländerna har själva huvudansvaret för sin utveckling, men EU delar ansvaret för gemensamma ansträngningar som görs inom ramen för partnerskap. Utskottet konstaterar att principerna ligger väl i linje med politik. vill utskottet understryka vikten av att regeringen bevakar att dessa också får ett praktiskt och konkret genomslag i gemenskapens biståndsinsatser. EU antog, som framgått, en tidsplan för att medlemsstaterna skall avsätta av BNI till internationellt utvecklingssamarbete, med ett mellanliggande samlat mål på senast 2010.2[I rådets slutsatser fastställdes att de medlemsstater som ännu inte har nått en biståndsnivå på av BNI åtar sig att nå denna inom ramen för sina respektive budgetfördelningsprocesser, medan de länder som redan ligger över denna nivå åtar sig att fortsätta sina ansträngningar. De medlemsstater som har anslutit sig till EU efter 2002 och som ännu inte har nått ett offentligt utvecklingsbistånd på av BNI kommer att sträva efter att öka biståndet för att nå denna nivå inom ramen för sina respektive budgetfördelningsprocesser, medan de länder som redan ligger över denna nivå åtar sig att fortsätta sina ansträngningar. Medlemsstaterna åtar sig att nå målet av BNI , medan de som har nått detta mål åtar sig att ligga kvar över detta. De medlemsstater som har anslutit sig till EU efter 2002 kommer att sträva efter att ha ett offentligt utvecklingsbistånd på .] Utskottet ser positivt på att detta åtagande bekräftas i överenskommelsen. Där framgår också att detta innebär att unionens (dvs. gemenskapens och medlemsstaternas) årliga bistånd fördubblas till mer än . Utskottet välkomnade i sitt budgetbetänkande rörande utgiftsområde 7 Internationellt bistånd (bet. 2005/06:UU2) att EU-länderna enats om höjda biståndsnivåer. framhöll utskottet att det är angeläget att även i fortsättningen söker påverka såväl övriga EU-länder som andra biståndsgivare till en mer generös biståndspolitik. Utskottet vill också nu understryka denna uppfattning, inte minst mot bakgrund av att FN och bedömer att det krävs närmare en fördubbling av de globala biståndsflödena om millennniemålen skall kunna nås. I överenskommelsen anges att ytterligare skuldlättnader kommer att övervägas och även innovativa finansieringskällor. Minst hälften av EU:s biståndsökning skall gå till , som enskilda medlemsstaters prioriteringar för utvecklingsbiståndet respekteras. Unionen skall fortsätta att prioritera stöd till de minst utvecklade länderna och andra låginkomstländer. Medlemsstaterna kan enligt överenskommelsen även i fortsättningen koncentrera sitt bistånd till områden och regioner där de har komparativa fördelar. EU skall erbjuda mer och bättre bistånd via genomförande och uppföljning av de åtaganden om biståndseffektivitet som EU gjort bl.a. genom Parisdeklarationen (se ovan). Konkreta mål för effektivare bistånd skall ställas upp till 2010. Grundläggande principer i detta sammanhang är nationellt ägarskap, samordning och harmonisering mellan biståndsgivare - med utgångspunkt från fältnivån - samt anpassning till mottagarlandets system och resultatinriktade insatser. När omständigheterna medger detta skall, enligt överenskommelsen, användningen av budgetstöd öka. Detta ses som ett sätt att främja mottagarlandets ägande av den egna utvecklingsstrategin och stödja partnerlandets ansvar och förfaranden och finansiera nationella strategier för fattigdomsminskning. Det syftar också till att främja en sund och öppen förvaltning av offentliga finanser. Avbindning av bistånd skall främjas ytterligare. I betänkande 2005/06:UU2 berörde utskottet frågan om budgetstöd via den svenska biståndsbudgeten. Utskottet konstaterade då att det i samarbetet med några av världens fattigaste länder finns grundläggande problem som rör kapacitetsbrist, svaga institutioner och regeringar, korruption, svag demokrati och bristande respekt de för mänskliga rättigheterna. Allt detta, menade utskottet, ställer särskilda krav på analys och väl avvägda bedömningar av risker och potentiella fördelar med budgetstöd i jämförelse med andra samarbetsformer. Av särskild vikt är analys av den ekonomiska politiken, strategin för fattigdomsminskning och de offentliga finansiella styrsystemen. En bedömning skall också göras av hur samarbetspartnerns kapacitet skall kunna stärkas. Utskottet vill i detta sammanhang framhålla att resonemanget även är tillämpligt vid beslut om huruvida budgetstöd skall lämnas via gemenskapens utvecklingsbistånd. Utskottet vill understryka vad som anges i överenskommelsen om att EU skall främja samordning, harmonisering och anpassning till mottagarens system. Unionen vill medverka till bättre samordning mellan givare genom att söka få till stånd gemensamma fleråriga program som bygger på partnerländernas strategier och processer. I deklarationen slås fast att EU kommer att spela en ledande roll för att genomföra Parisdeklarationens åtaganden. Utskottet välkomnar denna hållning och konstaterar att det av budgetpropositionen (prop. 2005/06:1 utg.omr. 7) framgår att regeringen står bakom Parisdeklarationen. Enligt budgetpropositionen avser regeringen att fortsätta att anpassa biståndet till partnerländernas prioriteringar och system, samordna och förenkla biståndsprocedurer samt arbeta för en bättre redovisning av resultaten av fattigdomsminskning. Vad gäller den första delen av EU:s överenskommelse om utvecklingspolitik anges där också att samstämmighet mellan olika politikområden skall främjas, exempelvis utvecklingssamarbete, handel, säkerhet och migration. Alla dessa politikområden har betydelse för möjligheterna att nå millenniemålen. Den andra delen av överenskommelsen, som har , anger hur gemenskapen skall genomföra EU:s utvecklingsvision (i den första delen av överenskommelsen) via de resurser som anförtros gemenskapen. Gemenskapens politik skall komplettera medlemsstaternas egna insatser. Utskottet ser positivt på att detta tydligt kommer till uttryck i överenskommelsen. Det är viktigt att gemenskapens utvecklingsinsatser inte överordnas medlemsstaternas. Gemenskapens insatser skall anpassas till det enskilda landets eller regionens behov, prioriteringar och tillgångar. Fördelningen av resurser skall ske med hjälp av objektiva och öppna fördelningskriterier, baserade på behov och resultat. I EU-överenskommelsen anges att principen om koncentration skall vara vägledande för gemenskapen i alla program avseende länder och regioner. Detta innebär att man, i dialog med partnerländer, skall välja ut ett begränsat antal prioriterade områden snarare än att sprida insatserna på alltför många sektorer. Gemenskapen kan vara särskilt aktiv på nio områden: Handel och regional integrering Miljön och hållbar förvaltning av naturresurser Infrastruktur, kommunikationer och transport Landsbygdsutveckling, fysisk planering, jordbruk och tryggad livsmedelsförsörjning Samhällsstyrning, demokrati, mänskliga rättigheter och stöd till ekonomiska och institutionella reformer Konfliktförebyggande och svaga stater Social sammanhållning och sysselsättning För vart och ett av dessa områden redovisas i överenskommelsen närmare uppgifter om hur gemenskapens insatser skall inriktas och prioriteras.