bet · GT01MJU23 · 2006-05-18 00:00:00 — När det gäller den fråga om beredskapsplan som tas upp i motion 2005/06:MJ21 (fp) yrkande 13 framgår av artikel 55 i och rådets förordning (EG) nr 178/2002 att kommissionen i nära samarbete med Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och med medlemsstaterna skall utarbeta en allmän plan för hantering av kriser på området för livsmedels- och fodersäkerhet (allmän plan). Planen skall innehålla uppgifter om de situationer där ett livsmedel eller foder innebär direkta eller indirekta risker för människors hälsa som sannolikt inte kan förhindras, undanröjas eller begränsas till en godtagbar nivå genom gällande bestämmelser eller på ett tillfredsställande sätt hanteras genom de nödåtgärder som kan vidtas med stöd av förordningen. Den allmänna planen skall också innehålla uppgifter om de praktiska förfaranden som krävs för krishantering, inbegripet de principer för insyn som skall tillämpas och en kommunikationsstrategi. För tillämpningen av denna allmänna plan skall medlemsstaterna, enligt artikel 13 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004, upprätta beredskapsplaner för åtgärder som skall vidtas om foder eller livsmedel visar sig utgöra en allvarlig risk för människor eller djur, antingen direkt eller via miljön. I beredskapsplanerna skall det anges vilka administrativa myndigheter som skall medverka, deras befogenheter och ansvarsområden samt kanaler och förfaranden för informationsutbyte mellan de berörda parterna. Beredskapsplanerna skall också uppdateras. Gemenskapsbestämmelserna om beredskapsplanering kräver att det upprättas nationella beredskapsplaner i det specifika syfte som anges i EG-förordningarna. Bestämmelserna tar sikte på hanteringen av kriser på området för foder- och livsmedelssäkerhet. De myndigheter som på en övergripande nationell nivå främst är berörda av denna hantering är och . På regional och lokal nivå berörs även kommuner och länsstyrelser. Myndigheterna är enligt gällande bestämmelser i bl.a. lagen (2003:778) om skydd och olyckor skyldiga att ha en beredskapsplanering inom sina respektive verksamhetsområden. Det får enligt propositionen därvid förutsättas att det i stor uträckning redan finns beredskapsplaner för de områden som gemenskapsbestämmelserna omfattar. Gemenskapens bestämmelser förutsätter emellertid en större nationell samordning av beredskapsplanerna än vad som är fallet . Detta talar för att det behöver finnas en samlad nationell beredskapsplan som har utarbetats i enlighet med bestämmelserna i och rådets förordning (EG) nr 882/2004. En konsekvens av detta är att det blir nödvändigt att peka ut en myndighet som skall ansvara för denna uppgift. Någon av de myndigheter som har centralt ansvar för den offentliga kontrollen inom områdena för foder och livsmedel bör därvid komma i fråga. har en central roll inom beredskapsorganisationen rörande det syfte som framgår av bestämmelsen i nämnda EG-förordning. Utskottet anser att uppgiften att ansvara för den slutliga sammanställningen av den nationella beredskapsplanen bör ankomma på denna myndighet. Sammanställningen bör dock utarbetas i samråd med . Den nationella beredskapsplanen bör avse livsmedelskedjan och utarbetas i enlighet med bestämmelserna i och rådets förordning (EG) nr 882/2004. I detta avseende omfattas beredskap för faror med foder och livsmedel. En förutsättning för att kunna utarbeta den nationella beredskapsplanen är att har tillgång till ett underlag som är framtaget i detta syfte. och är skyldiga att ha en beredskapsplanering för nationella kriser. Det framstår därför som naturligt att dessa myndigheter även ansvarar för att ta fram beredskapsplaner i enlighet med EG-förordningens bestämmelser inom sina respektive verksamhetsområden. I den slutliga sammanställningen av den nationella beredskapsplanen behöver även den regionala och lokala beredskapsnivån beaktas. Beredskapsplanerna kan även komma att påverka andra områden som inte direkt omfattas av EG-förordningens bestämmelser i detta avseende, såsom djurskyddsfrågor och arbetsmiljöfrågor. Det får därför förutsättas att och i framtagandet av beredskapsplanerna inom sina verksamhetsområden samråder med kommuner, länsstyrelser och andra berörda myndigheter. Som regeringen anfört i propositionen faller djurskyddsaspekter utanför förordningens krav på beredskapsplanering. Utskottet gör ingen annan bedömning än regeringen och avstyrker därmed motion 2005/06:MJ21 (fp) yrkande 13. Skyldighet att upprätta nationella kontrollplaner och årliga rapporter Utskottets förslag i korthet Utskottet gör samma bedömning som regeringen. Motioner om att expertmyndigheter bör utnyttjas bättre för att upprätta en kontrollplan (m) och om att också bör få befogenhet att hämta in underlag från berörda myndigheter (fp) avstyrks med hänvisning till vad som anförs i propositionen. Jämför reservation 9 (m, fp). Regeringen föreslår att ansvarar för att det sammanställs en nationell kontrollplan i enlighet med artikel 41 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 och att det sammanställs en årlig rapport som skall inlämnas till kommissionen i enlighet med artikel 44. Kontrollplanen bör gälla och uppdateras i enlighet med bestämmelserna i kontrollförordningen. Det bör enligt propositionen finnas möjligheter för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att föreskriva om skyldighet för en lokal kontrollmyndighet eller ett kontrollorgan som anlitas i den offentliga kontrollen att till en central och - i förekommande fall - regional kontrollmyndighet lämna den information som kan behövas i de sistnämnda myndigheternas kontroll- och beredskapsarbeten. En kontrollmyndighet bör enligt regeringens bedömning så långt som möjligt samordna sin uppgiftsinhämtning från livsmedelsföretagare, foderföretagare och djurhållare. De rutiner som finns för registrering och rapportering bör tills vidare kunna användas för att uppfylla kraven på registerhållning och rapportering i EG-rätten. bör det övervägas att inrätta centrala lösningar för informationsdelning, informationsförsörjning och processtöd i syfte att underlätta den offentliga kontrollen av livsmedel, foder, djurskydd och djurhälsa. Enligt motion 2005/06:MJ19 (m) yrkande 8 bör expertmyndigheter utnyttjas bättre för att upprätta kontrollplanen. Politiska bedömningar bör inte styra livsmedelskontrollen. Denna kontroll bör göras utifrån en riskbedömning på vetenskapliga grunder. Om får i uppdrag att upprätta nationella kontrollplaner bör myndigheten enligt motion 2005/06:MJ21 (fp) yrkande 11 också ges de befogenheter som krävs för att kunna utföra uppdraget, exempelvis att kunna kräva in underlag från övriga berörda myndigheter. och rådets förordning (EG) nr 882/2004 förutsätter att det upprättas en flerårig samlad nationell kontrollplan. EU ställer vidare krav på årlig rapportering till kommissionen utifrån uppgifterna i denna kontrollplan. På samma sätt som gäller för den nationella beredskapsplanen bör den samlade nationella kontrollplanen och den årliga rapporten sammanställas av en myndighet. Syftet med förordningen är att säkerställa en fullgod kontroll genom hela livsmedelskedjan för att livsmedlen som når konsumenterna skall vara säkra. är den myndighet som har störst upparbetad kunskap och erfarenhet om livsmedelsfrågorna. Innebörden av det nya livsmedelsbegreppet, där en primärprodukt kan komma att betraktas som livsmedel på ett tidigare stadium än vad som är fallet , medför även nya uppgifter i den offentliga kontrollen, som föreslås samordnas av . Det framstår därför som mest ändamålsenligt att låta ansvara för uppgiften att sammanställa den nationella kontrollplanen samt att utarbeta och till kommissionen inlämna den årliga rapporten till kommissionen. Det kan, såsom någon remissinstans har föreslagit, övervägas om skall sammanställa den fleråriga nationella kontrollplanen och rapporten. Den specialistkompetens som krävs för riskbedömningar, analyser av olika kontrollområden m.m. för sammanställandet av den nationella kontrollplanen saknas dock i . Regeringen ser inte någon anledning att bygga upp denna kapacitet i när mångårig erfarenhet och kunskap från de berörda kontrollområdena finns etablerad hos expertmyndigheterna. har och kommer med anledning av det utvidgade livsmedelsbegreppet att behöva ha kunskaper som omfattar hela livsmedelskedjan. Vidare är det entydigt att syftet med den nya gemenskapslagstiftningen är att säkerställa säkra livsmedel. Utskottet gör samma bedömning som regeringen och instämmer i att det därför är naturligt att samordnar arbetet med den nationella kontrollplanen baserat på underlag från de övriga berörda centralmyndigheterna. Det får förutsättas att , och samråder i framtagandet av den slutliga nationella kontrollplanen. I den nationella kontrollplanen och den årliga rapporten behöver även de regionala och lokala nivåerna beaktas. De delplaner som de berörda centrala kontrollmyndigheterna utarbetar bör därför tas fram i samarbete med länsstyrelser och kommuner. Vid inhämtandet av information från de lokala respektive centrala myndigheterna är det viktigt att centralmyndigheterna så tidig som möjligt meddelar vilken typ av uppgifter som myndigheterna skall rapportera. Centralmyndigheterna bör vidare i så stor utsträckning som möjligt samordna sitt informationsinhämtande från kommunerna. Myndigheterna bör också inhämta underlag från en eller flera länsstyrelser om innehållet i kontrollplanen. För de fall regeringen identifierar något kontrollområde som bör uppmärksammas särskilt eller prioriteras i kommande nationella kontrollplaner avser regeringen enligt propositionen att meddela myndigheterna detta genom regleringsbrev eller uppdrag. Den samlade nationella kontrollplanen bör omfatta och uppdateras löpande på årsbasis eller då extraordinära händelser kräver en ändring av planen under löpande verksamhetsår. Den bör vidare ange den huvudsakliga inriktningen på den offentliga kontrollen. Sammanfattningsvis anser utskottet i likhet med regeringen att bör ansvara för att det sammanställs en nationell kontrollplan i enlighet med artikel 41 i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 och att det sammanställs en årlig rapport som skall inlämnas till kommissionen i enlighet med artikel 44. Kontrollplanen bör gälla och uppdateras i enlighet med bestämmelserna i kontrollförordningen. , och bör inom sina respektive verksamhetsområden ansvara för att kontrollplaner utarbetas i enlighet med bestämmelserna i kontrollförordningen. Dessa planer bör, om det behövs, utarbetas i samråd mellan myndigheterna. För de fall regeringen identifierar något kontrollområde som bör uppmärksammas särskilt eller prioriteras i kommande nationella kontrollplaner avser regeringen meddela myndigheterna detta genom regleringsbrev eller uppdrag. Enligt utskottets mening bör motionerna 2005/06:MJ19 (m) yrkande 8 och 2005/06:MJ21 (fp) yrkande 11 lämnas utan vidare åtgärd i den mån de inte blivit tillgodosedda med vad som anförts. Utskottets förslag i korthet Utskottet gör samma bedömning som regeringen. Med hänvisning i huvudsak till vad som anförs i propositionen avstyrker utskottet motioner om riskbaserade kontroller (m, kd), att myndighetsutövning bör bekostas av allmänna medel (m), att en fast grundavgift bör tas ut för att täcka gemensamma administrativa kostnader (fp), avgiftsnedsättning vid tillsyn enligt flera lagar (fp), att kommunerna inte får ta ut avgifter som är högre än de faktiska kostnaderna (fp), att avgifterna för grundläggande kontroll bör vara låga och i huvudsak skattefinansierade medan avgifter för förnyade inspektioner till följd av avvikelser bör motsvara ett självkostnadspris (kd), kostnad för inställda besök (kd) och att inte bör besluta om kommunernas taxa för offentlig kontroll (c). I likhet med regeringen anser utskottet att det nya avgiftssystemet bör kunna börja tillämpas . Utskottet föreslår att detta föreskrivs i övergångsbestämmelserna. Jämför reservationerna 10 (m, fp, kd), 11 (m), 12 (fp), 13 (kd) och 14 (c). En fast årlig avgift bör enligt regeringens bedömning tas ut från alla livsmedelsföretag för den ordinarie kontrollen. bör utarbeta en schablon för olika verksamheters kontrollbehov. Schablonen bör baseras på bl.a. verksamhetens omfattning och risk. bör - för att vägleda kommunerna - publicera schablonen t.ex. i allmänna råd eller i en vägledning. En timtaxa, som baseras på principen om full kostnadstäckning, bör beslutas av kommunerna. bör genom allmänna råd eller på annat likvärdigt sätt ge kommunerna vägledning dels om hur kommunernas taxa bör beräknas, dels om en lämplig lägsta nivå för timtaxan. Kommunerna bör fastställa avgiften med utgångspunkt i det av uppskattade kontrollbehovet och den beslutade timtaxan. bör, efter regeringens bemyndigande, ges rätt att föreskriva hur statliga kontrollmyndigheters och kontrollorgans avgift skall beräknas. Kontrollavgifterna bör kunna sättas ned för verksamheter som är lokaliserade i regioner med särskilda geografiska begränsningar, för verksamheter som bedrivs med traditionella metoder samt, under det första verksamhetsåret, för nystartade verksamheter. Regeringen anser att de nya avgifterna bör kunna börja tillämpas från . Moderata samlingspartiet tillstyrker i motion 2005/06:MJ19 (m) yrkande 2 att kontroller baseras på riskbedömningar. Även enligt motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 7 bör omfattningen av kontrollen av gårdar i primärproduktionen baseras på riskbedömningar. Myndighetsutövning bör enligt motion 2005/06:MJ19 (m) yrkandena 4 och 5 bekostas av allmänna medel (skatter). Regeringen bör därför lägga fram ett nytt förslag om hur kontrollverksamheten skall finansieras. anser enligt motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 8 att inriktningen bör vara att avgiften för den grundläggande kontrollen i princip skall vara låg, och därmed i huvudsak skattefinansierad, medan avgifterna för förnyade inspektioner till följd av avvikelser från regelverket inte skall överstiga ett rimligt självkostnadspris för en kommun. Ett ordinarie kontrollbesök som inte föranmälts och som inte kan genomföras på grund av att företagaren inte är på plats bör enligt motionens yrkande 10 inte debiteras någon avgift. Avgifter för ordinarie inspektioner skall vara återhållsamma och skall endast tas ut för tillsynsbesök som verkligen äger rum. ställer sig i motion 2005/06:MJ21 (fp) yrkande 7 bakom principen att en fast grundavgift tas ut för att täcka gemensamma administrativa kostnader. Grundavgiften skall vara skälig. Regeringen bör enligt motionens yrkande 9 se över möjligheten att ge enskilda småföretag avgiftsnedsättning i de lägen man utses för tillsyn enligt flera lagar. Det bör göras tydligt för kommunerna att tillsynen skall samordnas och effektiviseras. Enligt samma motion yrkande 10 är det inte acceptabelt att kommunerna tar ut avgifter som är högre än de faktiska kostnaderna. anför i motion 2005/06:MJ22 (c) yrkande 1 att inte bör besluta om vilken nivå eller vilken utformning som kommunerna skall välja för taxan för den offentliga kontrollen. Det är inte sak att bestämma om kommunernas system för sin taxa. Bestämmelserna i kontrollförordningarna innebär att offentliga kontroller skall ske av att foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd efterlevs. ställer stora krav på samtliga myndigheter som utövar kontroll över lagstiftningen, särskilt som stora delar av de faktiska kontrollerna kommer att ske på lokal nivå. Det ställer även krav på samarbete myndigheterna emellan och krav på samordning av kontrollerna av en central myndighet. Medlemsstaterna skall se till att det finns tillräckliga finansiella resurser för att tillhandahålla nödvändig personal och andra resurser för den offentliga kontrollen. Utskottet instämmer i regeringens förslag att den löpande kontrollen även i fortsättningen bör avgiftsfinansieras. Som anförs i propositionen har ett fåtal remissinstanser förordat att all offentlig kontroll, med undantag av sådan som genomförs till följd av bristande efterlevnad av lagen från verksamhetsutövarnas sida, finansieras med skattemedel. Utskottet ser i likhet med regeringen dock ingen anledning att frångå principen om att offentlig kontroll så långt som möjligt skall finansieras genom avgifter så länge som myndigheterna utför en motprestation som kommer den som betalat avgiften till del. Utskottet anser att livsmedelskontrollen är en sådan kontroll och avstyrker därmed motion 2005/06:MJ19 (m) yrkandena 4 och 5. Den nuvarande årliga avgiften bygger på en s.k. saktaxa som sätts med hänsyn till typ av anläggning och anläggningens storlek. En stor fördel med en sådan saktaxa är att den är förutsägbar både för företaget och för kontrollmyndigheten. Den är också lätt att administrera. En alltför schablonartad saktaxa kan dock upplevas som orättvis eftersom den inte alltid återspeglar de faktiska kostnaderna. Som anförs i propositionen är en grundläggande utgångspunkt i ett nytt avgiftssystem att avgiftens storlek skall svara mot den kostnad som den offentliga kontrollen över företaget medför. För att i möjligaste mån ge kontrollmyndigheten full kostnadstäckning för sitt arbete bör avgiftssystemet till viss del utgå från de lokala förutsättningarna hos respektive kontrollmyndighet. måste beaktas att en fullgod livsmedelskontroll i hela landet är av sådant allmänintresse att en godtagbar kvalitet måste säkerställas. Behovet av en fullgod livsmedelskontroll kan inte tillgodoses utan att kontrollmyndigheterna tillförs tillräckliga resurser. Resursbehovet bör enligt regeringens förslag säkerställas dels genom att kontrollmyndigheterna åläggs en skyldighet att ta ut en avgift för kontrollen, dels genom att staten i viss utsträckning styr storleken på avgiftsuttaget. För att åstadkomma en så långt som möjligt rättvis fördelning av kostnadsansvaret är det nödvändigt att uppskatta vilken tid som kontrollen typiskt sett kräver vid olika kategorier av företag. Utskottet gör bedömningen att avgifternas storlek även i fortsättningen bör beräknas genom en schabloniserad riskbedömning av varje kategori av företag. Olika typer av verksamhet är förenade med olika stora risker från hälso- och redlighetssynpunkt. En verksamhet med stora riskmoment ställer krav på en mer frekvent tillsyn. Det kan exempelvis inte anses vara nödvändigt att inspektera en butik som säljer färdigförpackade livsmedel lika ofta som en anläggning som hanterar färskt kött. Företag med högre risk förutses vara mer tidskrävande både med avseende på antalet inspektioner och den tid som åtgår vid varje inspektion. Motsatsvis beräknas en mindre tidsåtgång för företag med lägre risk. Eftersom det finns en koppling mellan kontrollernas reella omfattning och de avgifter som bör tas ut för att genomföra kontrollerna framstår det som naturligt att den årliga kontrollavgiften bygger på den kontrollfrekvens m.m. som bedöms vara relevant för en viss livsmedelsverksamhet. Det saknas grund för att göra någon annan bedömning än att likartade verksamheter i olika delar av landet har samma riskfaktor. Som regeringen föreslagit bör en modell för fördelning av olika typer av verksamheter i olika riskklasser liksom utarbetas av . Genom riskklassificeringen bör exemplifiera omfattningen av en normalkontroll vid en viss typ av livsmedelsverksamhet. Riskkategoriseringen av verksamheterna bör bygga på ett antal parametrar. Hit hör storleken på verksamheten, verksamhetens art, vilka råvaror som hanteras, vilka faror och risker som är förknippade med råvarorna, processen och produkten samt spridningsområde och målgrupp. Vad utskottet nu har anfört bör i allt väsentligt tillgodose syftet med motionerna 2005/06:MJ19 (m) yrkande 2 och 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 7. Motionerna är som framgår i huvudsak tillgodosedda i dessa delar. Den årliga kontrollavgiftens syfte är att genom en schabloniserad beräkning täcka de kostnader som kontrollmyndigheten har för den reguljära kontrollen av ett kontrollobjekt. Myndighetens kostnader för därtill kommande extra kontroller som orsakas av bristande efterlevnad av regelverket skall, som framgår av och rådets förordning (EG) nr 882/2004, alltid till fullo betalas av kontrollobjektet. Detta innebär t.ex. att sådana kostnader som är hänförliga till ett eller flera inom schablonen beräknade ordinarie kontrollbesök skall täckas av den årliga avgiften, medan kostnader för uppföljningen av eventuella anmärkningar som konstateras vid ett sådant besök faller utanför den årliga avgiften och debiteras företaget särskilt. Utskottet anser således i likhet med regeringen att det - liksom - bör vara obligatoriskt för en livsmedelsföretagare att betala en årlig avgift för kontrollmyndighetens ordinarie kontroll av verksamheten. Avgiften bör bl.a. inkludera de kostnader för kontroll av ägg, fisk- och fiskprodukter, kött- och köttprodukter och mjölk- och mjölkprodukter som täcks av särskilda avgifter. Med hänvisning till det anförda föreslår utskottet att motion 2005/06:MJ21 (fp) yrkande 7 lämnas utan vidare åtgärd. Som framgår av redovisningen torde motionärernas önskemål om en avgift för att täcka gemensamma administrativa kostnader ha tillgodosetts. Avgifterna för offentlig kontroll enligt och rådets förordning (EG) nr 882/2004 får enligt artikel 27 inte överstiga ansvarig myndighets kostnader för löner, utrymmen, verktyg, utrustning, utbildning, resor och andra tillhörande kostnader samt kostnader för provtagning och laboratorieanalyser. Avgifterna får fastställas som schablonbelopp på grundval av de kostnader som behörig myndighet har haft . Vid fastställandet av avgifterna skall man beakta typ av företag och relevanta riskfaktorer. Särskilda omständigheter för företag med liten produktion, traditionella metoder och geografiska begränsningar skall även beaktas. Om myndigheten väljer att genomföra offentlig kontroll vid färre tillfällen enligt undantagen ovan, är det tillåtet att fastställa en lägre avgift än schablonbeloppet. Eventuella undantag skall dock redovisas till kommissionen. Om myndigheten genomför kontroll av olika områden (t.ex. foder och livsmedel) på en och samma anläggning skall en enda avgift tas ut. Kostnad för s.k. extra offentlig kontroll, dvs. sådan kontroll som ligger utöver myndighetens normala kontrollverksamhet, skall som en huvudregel alltid debiteras den företagare som har ansvaret för den bristande kontrollen. Alternativt får kostnaden debiteras den som äger eller innehar produkterna vid den tid som den extra kontrollen genomförs. Samma principer för avgiftens storlek skall gälla som vid ordinarie kontroll. Även här skall hänsyn tas bl.a. till företagets storlek, risknivå och geografiska begränsningar. Utskottet anser att i enlighet med vad som föreskrivs i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 bör kontrollmyndigheten kunna sätta ned avgiften för verksamheter lokaliserade i regioner med särskilda geografiska begränsningar, verksamheter som bedrivs med traditionella metoder samt, under det första verksamhetsåret, nystartade verksamheter. Den omständigheten att en kontrollmyndighet väljer att sätta ned en avgift på någon av dessa grunder bör självfallet inte påverka riskbedömningen för företaget. För kontroller som föranleds av att ett företag har brutit mot regelverket finns, som har redovisats, gemenskapsregler i och rådet förordning (EG) nr 882/2004. Reglerna innebär att kontrollmyndigheten skall debitera företaget för all tid som merarbetet orsakar. Av bestämmelserna följer att kostnader för sådan kontroll som är resultatet av obefogade klagomål inte skall debiteras företagaren. Däremot bör kostnader för sådana kontroller som genomförs på begäran av verksamhetsutövaren, om det skulle förekomma, bekostas helt av företagaren. Det anförda tillgodoser i allt väsentligt syftet med motion 2005/06:MJ21 (fp) yrkandena 9 och 10. Yrkandena påkallar ingen ytterligare åtgärd av .