bet · GT01KU19 · 2006-05-02 00:00:00 — Motionärerna gör bedömningen att de åtgärder som behövs för att hantera de principiella och praktiska frågor som uppstår vid en ratificering mycket väl kan fullföljas även efter det ratificeringen gjorts. Det bör enligt motionerna räcka med den viljeinriktning som visat när det gäller att lösa återstående frågor. Också i motion 2003/04:Sk284 yrkande 1 av () begärs en ratificering av 169. En snar ratificering av 169 begärs också av m.fl. och m.fl. (båda mp) i motionerna 2004/05:K330, 2005/06:K22 yrkande 18 respektive 2005/06:K473 yrkande 10. I den förstnämnda motionen framhålls att de steg som tagits är tillfyllest för en ratificering. Det är enligt motionen genant för att inte ansluta sig till en konvention som har stor betydelse för landets ursprungsbefolkning samerna. Det går inte att vänta med en svensk anslutning till dess att uppfyller varje del av konventionen. Det bör enligt motionen räcka med den viljeriktning som visat att lösa återstående frågor. I motion 2005/06:K22 begärs ett tillkännagivande om att konventionen ratificeras under nästa mandatperiod. m.fl. begär i motion 2005/06:K18 (yrkande 3) ett tillkännagivande om att regeringen förelägger konvention 169 för ratificering. Enligt motionen ökar motsättningarna mellan samerna och den bofasta befolkningen när renarna söker bete på mark som ägs av andra svenskar utan renar. Det finns enligt motionen också problem i relationerna mellan renskötande och icke renskötande samer. Även jakt- och fiskerätten i fjällen diskuteras i förhållande till samernas rättigheter som urbefolkning. Här står olika starka intressen och olika rättigheter mot varandra. Enligt motionen krävs det ett större engagemang från regeringens sida för att skapa det samförstånd mellan olika intressenter som är en förutsättning för en ratificering av . Utan en ratificering grundad på samförstånd kommer samerna enligt motionen att bli ännu hårdare ansatta vilket vore förödande inte bara för samerna utan också för samhället i övrigt. En fråga om renbetesrätten tas upp i motion 2005/06:Ju479 (yrkande 1) av (). Motionären hänvisar till rättsprocesser där markägare stämt samebyar under påstående att det inte föreligger någon renbetesrätt på deras marker. Förlorade rättsprocesser har inneburit att samebyar förlorat tillgången till vinterbete i flera områden, eftersom de inte kunnat bevisa sin rätt till nyttjande. Dessa rättsprocesser är enligt motionen ett resultat av svenska statens hantering av samefrågorna. Lösningen av markfrågorna och ratificering av nr 169 har varit föremål för utredning och någon snar ratificering tycks inte vara i sikte. Genom att som stat ännu inte löst markfrågorna som berör rennäringen, trots internationella och nationella löften därom, ställs nu enskilda människor mot varandra på lokal nivå. Motionären föreslår ändrade bevisregler. Renskötseln lämnar i stort sett inga synliga spår i markerna och samerna har historiskt sett inte haft något eget skriftspråk och har därför inte någon egen dokumentation som kan användas i rättsprocesserna. Dessa förhållanden medför att samernas utgångslägen i en process blir sämre och att de får stora svårigheter att styrka sina rättigheter. Det är därför angeläget att bevisreglerna ändras så att samerna får en rättvisare prövning i domstolarna. har infört nya rättegångsbestämmelser på grund av likartade processer. () och () begär i motion 2005/06:K359 yrkandena 1 och 2 att en utredning i samarbete med och bör göras om minoriteten torndedalingar/kväner kan erkännas som en urbefolkning. () är ett av FN:s s.k. fackorgan med uppgift att bevaka frågor om arbetsvillkor, diskriminering m.m. Inom ramen för denna uppgift har bevakat ursprungsfolkens arbete och levnadsvillkor. utarbetar bl.a. konventioner. Konvention nr 169 innehåller ett antal bestämmelser och åtaganden till skydd för ursprungsfolken. I konventionens artikel 1 b definieras ursprungsfolk som folk som härstammar från folkgrupper i landet - eller det geografiska område som landet tillhörde - vid tiden för erövring eller kolonisation eller fastställande av nuvarande statsgränser. Ytterligare en förutsättning är att de helt eller delvis har behållit sina sociala, ekonomiska, kulturella och politiska institutioner. Avgörande är inte om dessa folkgrupper historiskt sett bott i ett visst område än andra. Det är enligt Utredningen om nr 169 av större betydelse att deras situation är speciell. Ett av de grundläggande kriterierna för att konventionen skall tillämpas är att de folk som berörs själva identifierar sig som ursprungsfolk. Regeringarna i de länder som anslutit sig till konventionen skall se till att ursprungsfolkens rättigheter skyddas och deras integritet respekteras. Regeringarna skall samråda med folken om åtgärder som angår dem och skapa förutsättningar för att de så långt möjligt själva skall kunna bestämma om sin utveckling. Ett grundläggande krav är att ursprungsfolken till fullo skall åtnjuta mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Men de stater som ansluter sig skall inte bara vidta åtgärder mot diskriminering, utan även utforma särskilda insatser som främjar de berörda folkens sociala och ekonomiska rättigheter och som skyddar deras andliga och kulturella värden. I konventionen betonas särskilt markens betydelse för ursprungsfolken. Därför finns i konventionen bestämmelser som skall säkra deras rätt till sådan mark som de har innehaft eller brukat. Konventionen trädde i kraft och har 14 länder anslutit sig, bl.a. och . I pågår ett arbete liknande det i om förberedelser inför en anslutning. överlämnade Utredningen om nr 169 till regeringen sitt betänkande Samerna - ett ursprungsfolk i . Frågan om anslutning till konvention nr 169 (SOU 1999:25). Utredaren bedömde att kan ansluta sig till konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk i självstyrande länder, men att detta inte bör ske förrän ett antal åtgärder som rör samernas rätt till mark blivit genomförda, en process som beräknades ta . För det första måste den mark som samerna har rättigheter till enligt konventionen identifieras och en borde tillsättas. För det andra måste omfattningen av samernas jakt- och fiskerätt inom den mark som de traditionellt innehar klarläggas. När dessa frågor klarats ut kan andra åtgärder vidtas för att samernas rättigheter skall nå upp till den nivå som konventionen kräver. Det är framför allt fråga om åtgärder för att ge samerna ett stärkt skydd mot inskränkningar i renskötselrätten, åtgärder för att säkerställa att samerna har tillräckligt med mark för att kunna fortsätta att bedriva rennäring, införande av möjlighet till ersättning från staten för rättegångskostnader i principiellt viktiga mål rörande samernas markrättigheter samt genomförandet av en nationell informationskampanj om samerna som ursprungsfolk och om den samiska kulturen. Enligt utredningen behövdes också en nationell informationskampanj som klargör vad en svensk anslutning skulle innebära för berörda parter. Utredaren rekommenderade att överväga om inte åtgärderna kunde anses så angelägna att de borde genomföras oavsett om en ratificering kommer till stånd eller inte. Från internationellt håll förekom viss kritik gällande samernas ställning i . mot rasdiskriminering noterade i sina slutsatser efter det periodiska förhöret med att ännu inte ratificerat konvention nr 169 och att den var oroad över att frågorna om samernas landrättigheter ännu inte lösts. Kommittén uppmanade att se till att utredningen om markfrågorna avslutas samt att, efter konsultation med samerna, lagstifta om dessa frågor för att undanröja rättsliga oklarheter kring markrättigheter. Även kommission mot rasism och intolerans har i en rapport uppmanat att fortsätta sina ansträngningar att nå en lösning på frågorna om samernas landrättigheter. har slagit fast att de tre samebyarna tjeälde har betesrätt i Nordmalingstrakten. Beträffande bevisbördan framhöll tingsrätten att den gängse regeln i svensk rätt är att den som påstår sig ha en rättighet avseende annans mark också har att styrka detta sitt påstående. Det fanns i sammanhanget inte skäl att frångå denna bevisregel. Samebyarna har alltså att med tillräcklig styrka visa att samer, utan att deras rätt därtill blivit ifrågasatt av markägare eller andra rättighetsinnehavare, bedrivit renskötsel i trakter som omfattar fastighetsägarnas marker, i tillräcklig omfattning för uppkomst av en sedvanerätt, grundad på urminnes hävd. Däremot har enligt tingsrätten den som påstår att en konstaterad sedvanerätt har upphört att gälla på grund av avbrott i nyttjandet bevisbördan för att så är fallet. Utredningen i målet visade enligt tingsrätten att samebyarna har en sedvanerätt till vinterbete med ren i en trakt som omfattar fastighetsägarnas marker på de i målet aktuella fastigheterna. En liknande process pågår om mark längs kusten i kommun och förlorade Tåssåsens sameby en process mot markägare i . I ett utkast till nordisk samekonvention som lades fram anges bl.a. (artikel 34) att bedömningen av om det föreligger ett traditionellt brukande skall göras på grundval av vad som utgör traditionellt samiskt utnyttjande av land och vatten och med beaktande av att samiskt brukande ofta inte lämnar varaktiga spår i naturen. Den fortsatta behandlingen av utkastet syftar till att tillsätta en nordisk förhandlingsdelegation med målsättningen att utarbeta en slutlig konventionstext. Det första steget är ett remissförfarande i samtliga tre länder . (Jo 2002:01) lade fram sitt betänkande Samernas sedvanemarker (SOU 2006:14). Kommissionens slutsatser har åskådliggjorts på en karta, som fogats till utredningsbetänkandet. Kommissionens analys av de krav som artikel 14 i uppställer leder fram till slutsatser som i väsentliga hänseenden skiljer sig från dem som drogs i den tidigare . Kommissionen är dock ense med om att konventionen inte ställer krav på en formell äganderätt för att mark som brukas av ursprungsfolket skall hänföras till mark som detta traditionellt innehar. Det finns dock en miniminivå för de rättigheter som skall gälla. Kommissionen anser att denna miniminivå inte är uppfylld med den renskötselrätt som samerna har enligt rennäringslagstiftningen. Detta innebär att kommissionen inte delar uppfattning att all statligt förvaltad åretruntmark skall klassas som samernas innehavsmark enligt konventionen. Det finns enligt kommissionens på gällande rätt grundade uppfattning inte något sammanhängande större område till vilket samerna har en sådan stark rätt som avses med konventionens krav på äganderätt och besittningsrätt. Det kan enligt kommissionen inte utesluta att det kan finnas begränsade områden inom åretruntmarkerna där samernas nyttjande är såväl tillräckligt intensivt som exklusivt för att de vid en svensk anslutning till konventionen bör klassas som samernas innehavsmark. Det är lämpligt att samerna efter en identifikation av marken och en fastighetsbildning tillerkänns en formell äganderätt till densamma. De får därmed en rätt att disponera över marken som är oberoende av rennäringslagstiftningen. Det kan enligt kommissionen uppfattas som en svaghet i svensk rätt i förhållande till konventionens krav att det saknas ett alternativ till domstolsprövning av frågor om markrättigheterna. Kommissionen skissar på ett förslag till ett sådant alternativ. De konflikter som funnits har enligt kommissionen i huvudsak sin grund i en oklar lagstiftning, som ger de berörda sakägarna underlag för skilda uppfattningar om vad som gäller. Lagens utformning är också skuld till att konfliktlösningen förutsätter omfattande och kostnadskrävande utredningar. Ansvaret för lagregleringen ligger på staten. Kommissionen menar därför - i likhet med - att staten bör ta ett kostnadsansvar för utredningarna. Det är inte tillfredsställande att någon part av ekonomiska skäl avstår från att få sin rätt prövad. I ett rättssamhälle ankommer konfliktlösning i sista hand på oberoende domstolar. Kommissionen anser att konflikter om samernas markrättigheter i första hand bör lösas avtalsvägen i samförstånd mellan sakägarna. En viktig anledning till detta är att lagregleringen i många avseenden framstår som föråldrad och inte bidrar till en tillfredsställande utveckling av rennäringen. Gällande rätt hänför sig till historiska förhållanden då såväl rennäringen som de andra näringar som konkurrerar om markresurserna utövades under helt andra villkor än . En samförståndslösning kan med bortseende från rättsliga överväganden ta sikte på vad som är ändamålsenligt och kan därmed begränsa behovet av en kostnadskrävande utredning om historiska förhållanden. Kommissionen hänvisar till att i andra länder som är anslutna till eller som annars berörs av folkrättsliga regler om ursprungsfolks rättigheter har man inrättat särskilda organ för utredning och medling vid konflikter om markrättigheter och menar att man också i bör inrätta ett sådant organ. Detta är också angeläget om man skall ansluta sig till konventionen och uppfylla de krav som denna ställer. har berett frågan om ökat skydd mot inskränkningar i renskötselrätten. Detta betänkande (SOU 2001:101) har remissbehandlats och bearbetas i . Jakt- och fiskerättsutredningen lämnade sitt huvudbetänkande (SOU 2005:116) Jakt och fiske i samverkan. I betänkandet föreslås att jakten och fisket inom lappmarkerna och på renbetesfjällen skall förvaltas av samverkansföreningar. Enligt den nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna 2006-2009 (skr. 2005/06:95) är regeringens ambition att skall ratificera konvention nr 169 så snart det låter sig göra. För del medför en anslutning till konventionen att olika rättigheter påverkas med avseende på ett markområde som motsvarar en tredjedel av yta. Ett beslut i en fråga av sådan betydelse kan enligt regeringen inte hastas fram. En förutsättning för att ratificera konventionen är att regeringen först inhämtar godkännande. Inför ställningstagande måste frågor kring de rättsliga förutsättningarna vara utredda. Dessutom måste de lagändringar som blir nödvändiga utarbetas. Ett omfattande utredningsarbete pågår. Resultatet av detta arbete måste avvaktas. Regeringen följer också noga utvecklingen i vad gäller en proposition om förvaltningen av marken i Finnmark, som enligt regeringen innehåller en intressant lösning om markförvaltningen i Finnmark som bygger på tanken att den statliga marken skall förvaltas regionalt. Utkastet till nordisk samekonvention är enligt regeringen också intressant i sammanhanget. I handlingsplanen framhålls vidare att regeringen initierat medling för att få fram en överenskommelse om vinterbete i med syftet att finna en långsiktigt hållbar lösning på samebyarnas behov av vinterbetesmark. Enligt regeringen har staten ett övergripande ansvar för att säkra samernas rättigheter som urfolk. Då rennäringen är en viktig del av det samiska kulturarvet är det angeläget att den kan fortleva. bör därför få en snar lösning. Enligt är kväner ett i medeltida källor omnämnt västfinskt folkslag eller, snarare, förbund av jägare, fiskare och krigare. Kvänerna företog jakt-, handels-, tributkrävnings- och plundringsexpeditioner till bl.a. och . De var föregångare till birkarlarna och omtalas bl.a. i saga, där en kung över kvänerna, Faravid, nämns. Kväner är även benämningen på de som bosatt sig i . Tornedalingar är en av nationella minoriteter. anförde i sitt betänkande Steg mot en minoritetspolitik - konvention för skydd av nationella minoriteter (SOU 1997:193 s. 49) att området kring älv varit flerkulturellt och flerspråkigt. Historiskt utgjorde en mötes- och handelsplats för bl.a. samer, kväner och bjarmer. i samband med de nordiska staternas uppkomst har också människor från nuvarande , , och under längre eller funnits i . Från medeltiden dominerade varieteter av finska som språk i . När efter kriget mot 1808-1809 fick avträda sin östra rikshalva (ungefär nuvarande ) till drogs en gräns genom så att den västra delen av förblev svenskt område. Tornedalingarna skiljer sig från den svenska majoritetsbefolkningen främst genom språk, kultur och den geografiska förankringen i . Enligt utredningen finns utöver språket en tornedalsk kultur präglad av såväl samiska som svenska och finska influenser och av det faktum att alltid varit en mötesplats för flera kulturer. Det finns bl.a. en tornedalsk matkultur, byggnadsstil och tornedalska tradioner, bl.a. bastubad. Den laestadianska väckelserörelsen som växte fram och som fortfarande har finska eller meänkieli som predikospråk har också påverkat den tornedalska kulturen. Både språk- och kulturarv har en stark koppling till det geografiska området där tornedalingar har varit bosatta och fortfarande finns . Frågan om ratificering av nr 169 har behandlats av utskottet. Utskottet avstyrkte (bet. 2000/01:KU14) en motion i frågan med hänvisning till att Utredningen om 169 bedömt att inte bör ansluta sig till förrän ett antal åtgärder som rör samernas mark blivit genomförda, bl.a. måste den mark som samerna har rättigheter till enligt konventionen identifieras genom försorg av en . Enligt utskottets mening borde resultatet av kommissionens arbete avvaktas. I betänkande 2001/02:KU15 avstyrkte utskottet ett motionsyrkande (fp) om att skall ratificeras (s. 61 f.) med hänvisning till det tidigare ställningstagandet. Utskottet avstyrkte (bet. 2002/03:KU26) åter motioner i frågan med hänvisning bl.a. till tidigare ställningstagande med innebörd att det arbete som pågick i borde avvaktas. I en reservation (fp, mp) begärdes ett tillkännagivande till regeringen om att 169 genast bör ratificeras. I den nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter 2006-2009 har regeringen tydligt uttryckt ambitionen att skall ratificera så snart det låter sig göra. Utskottet gör ingen annan bedömning än regeringen om att det är angeläget att beslutet inte hastas fram utan att det omfattande utredningsarbete som pågår bör slutföras innan en proposition framläggs för . I arbetet ingår bl.a. en fråga om samförståndslösningar genom avtal. Utskottet anser inte heller att det finns anledning för att bestämma en slutpunkt för när en proposition bör lämnas. Utskottet avstyrker följaktligen motionerna 2003/04:K287 (kd), 2004/05:K266 (kd), 2005/06:K308 (kd), 2003/04:K417 yrkande 7 (fp) 2004/05:K284 yrkande 9 (fp), 2005/06:K249 yrkande 12 (fp), 2003/04:Sk284 yrkande 1 (fp), 2004/05:K330 (mp), 2005/06:K22 yrkande 18 (mp), 2005/06:K473 yrkande 10 (mp) och 2005/06:K18 yrkande 3 (v). Utskottet är inte heller berett tillstyrka motion 2005/06:Ju479 yrkande 1 (s) om ändrad bevisbörderegel i mål om renbetesrätt, bl.a. mot bakgrund av de försök till förhandlingslösningar som pågår. När det slutligen gäller frågan om att kväner skall erkännas som urbefolkning anser utskottet inte att det nu finns tillräckliga skäl för att förorda en utredning. Motion 2005/06:K359 yrkandena 1 och 2 (v, kd) avstyrks. Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker med hänvisning till pågående beredningarbete en rad motioner om utökade förvaltningsområden och om resurscentrum för finskspråkig service. Jämför reservationerna 9 (fp), 10 (c) och 11 (mp). En rad motioner tar upp behovet av att utöka förvaltningsområdena för minoritetsspråken i landet. () begär i motionerna 2003/04:K250, 2004/05:K396 och 2005/06:K314 att reformarbetet med att utöka förvaltningsområdena för minoritetsspråken stegvis skall fortsätta. I motionerna framhålls att huvuddelen av sverigefinnarna bor utanför förvaltningsområdena. Reformarbetet måste fortsätta så att det stegvis blir en positiv utveckling för minoritetsspråken i hela landet. , Göteborgs- och Borås- och Olofströmsområdena bör särskilt uppmärksammas eftersom stora grupper sverigefinnar bor i dessa områden. I motion 2003/04:K370 yrkande 2 av () begärs att regeringen efter samråd med berörda kommuner och länsstyrelser samt frivilligorganisationer lägger fram erforderliga lagförslag om en utvidgning av det finskspråkiga förvaltningsområdet till Stockholms- eller . m.fl. (c) begär i motion 2005/06:K409 yrkande 6 att görs till ett förvaltningsområde för finska språket. Detta begärs också av m.fl. (fp) i motion 2003/04:K417 yrkande 9 och av m.fl. (v) i motion 2003/04:K306 yrkande 1 i denna del. m.fl. (mp) anser i motion 2005/06:K22 att det borde övervägas om inte andra förvaltningsområden också skulle kunna införas, exempelvis i och som har stor finsk population. Ett tillkännagivande till regeringen om detta begärs (yrkande 17). m.fl. (fp) begär i motion 2004/05:K284 (yrkande 12) att frågan om rätt att använda finska vid myndighetskontakter och få svar på finska oavsett bostadsort skall bli föremål för förnyade överväganden. I motionerna 2005/06:K249 (yrkande 15) av m.fl. (fp) samt 2005/06:Kr 6 (yrkande 11) av och () och 2005/06:Kr7 (yrkande 5) av () begärs att det tillskapas ett eller ett par resurscentrum för de landsting, kommuner eller myndigheter som önskar kunna samordna sin finskspråkiga service. Till ett sådant resurscentrum skall förvaltningar och myndigheter kunna överlämna ärenden där den enskilde medborgaren har begärt muntligt svar på sitt eget språk. Ingenting hindrar att ett resurscentrum ingår i någon annan myndighet eller förvaltning så att dess personal också kan arbeta med andra uppgifter vid de tillfällen då den finskspråkiga servicen inte efterfrågas. Målet skall enligt motion 2005/06:Kru6 yrkande 11 inte vara att rita nya gränslinjer på kartan, utan att åstadkomma en lösning som stärker individens möjligheter att använda finska språket oavsett var man bor. Det bör skapas ett eller ett par nationella resurscentrum för de landsting, kommuner eller myndigheter som önskar kunna samordna sin finskspråkiga service. Med fördel kan detta organiseras inom ramen för länsstyrelsernas verksamhet där en eller två får ett specifikt uppdrag. och () begär i motion 2004/05:K397 yrkande 1 ett tillkännagivande till regeringen om att utgångspunkten beträffande den sverigefinska minoriteten måste vara målsättningen att alla skall ha likvärdiga möjligheter oavsett bostadsort. Med en sådan målsättning bör det skapas nya lösningar. Utmaningarna bör tydliggöras och anpassas efter mål och medel. I flera motioner berörs behovet av förvaltningsområde för sydsamiskan. m.fl. (fp) och m.fl. (fp) yrkar i motionerna 2003/04:K417 yrkande 8 och 2004/05:K284 yrkande 11 respektive 2005/06:K249 yrkande 14 att regeringen mot bakgrund av sydsamiskans hotade ställning återkommer till med förslag om hur det sydsamiska språkets ställning kan stärkas. I motion 2003/04:K370 yrkande 1 av () begärs ett uppdrag till regeringen att, efter samråd med berörda kommuner och länsstyrelser samt frivilligorganisationer, lägga fram erforderliga lagförslag om en utvidgning av det samiska förvaltningsområdet till några kommuner i det sydsamiska området. m.fl. (c) begär i motion 2005/06:K409 yrkande 7 att det införs en rätt att använda sydsamiska hos förvaltningsmyndigheter också i delar av det sydsamiska området. Det är enligt motionen ytterst angeläget få till stånd ett bra samarbete med eftersom sydsamiskan talas även där. Nationsgränser får inte vara ett hinder om språket skall överleva. m.fl. (v) begär i motion 2003/04:K380 yrkande 8 att regeringen gör en översyn som utmynnar i att förstärka sydsamiskans ställning genom att ge det ett eget förvaltningsområde där språket har sin traditionella bas, företrädesvis i . Utredningen om finska och sydsamiska språken lade fram betänkandet Rätten till mitt språk - Förstärkt minoritetsskydd (SOU 2005:40). Utredarens bedömning är att det både finns förutsättningar för att utvidga förvaltningsområdet för finska språket till Stockholms- och . Utredaren pekar dock på de brister som finns med förvaltningsområdesmodellen.