bet · GT01JuU22 · 2006-03-23 00:00:00 — I sammanhanget kan nämnas att tillkännagivit att regeringen skyndsamt bör utreda hur hela eller delar av det finansiella ansvaret för den rättspsykiatriska vården skulle kunna övergå till staten samt därefter återkomma till i ärendet. I det sammanhanget bör man beakta frågor som rör organisation, samordning, samverkan och kvalitetsutveckling på området (bet. 2005/06:SoU6, rskr. Utskottet konstaterar att betänkande bereds inom , att den nationelle psykiatrisamordnaren givits i uppdrag att se över vissa av de frågor som berörs i motionerna, att en särskild utredare givits i uppdrag att göra en översyn av ingripanden mot psykiskt störda lagöverträdare i vissa fall samt att tillkännagivit att regeringen skyndsamt bör utreda hur hela eller delar av det finansiella ansvaret för den rättspsykiatriska vården skulle kunna övergå till staten. Enligt utskottet bör detta arbete inte föregripas. bör avslå motionerna 2004/05:Ju239, 2004/05:Ju298, 2004/05:Ju412, 2004/05:Ju422, 2004/05:Ju470, 2004/05:So430, Ju477, Ju496, Ju529, Ju543, So548 och So646 i här behandlade delar. I motion 2004/05:So595 (m) begär motionärerna att åklagare inte skall lägga ned förundersökningar av brott begångna av personer som vårdas inom allmänpsykiatrin. En förundersökning skall läggas ned om det inte längre finns anledning till des fullföljande (23 kap. 4 § andra stycket ). Åklagaren får även i vissa andra fall lägga ned en förundersökning, t.ex. om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske till följd av vissa bestämmelser om åtalsunderlåtelse (23 kap. 4 a § första stycket 2). En omständighet som gör det möjligt för åklagaren att besluta om åtalsunderlåtelse är att psykiatrisk vård kommer till stånd. Detta förutsätter dock att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts (20 kap. 7 § första stycket 4). Det sistnämnda rekvisitet utgör en form av spärr mot åtalsunderlåtelse i de fall den misstänktes psykiska tillstånd inte gör det motiverat att denne undgår rättegång och brottspåföljd (prop. 1990/91:58 s. 483). Utskottet anser att gällande bestämmelser är ändamålsenligt utformade. bör avslå motion 2004/05:So595 i här behandlad del. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet motionsyrkanden om en jämförande studie för att ta reda på om strafftillämpningen skiljer sig åt när det gäller etniska svenskar och personer med utländsk bakgrund. Utskottet föreslår att avslår motionsyrkandena med hänvisning till pågående utrednings- och beredningsarbete. Jämför reservation 55 (fp, kd) och särskilt yttrande 9 (v). I motionerna 2004/05:Ju316 (v), Ju333 (v) och Sf336 (v) begärs att det skall genomföras en jämförande studie för att ta reda på om strafftillämpningen skiljer sig åt när det gäller etniska svenskar och personer med utländsk bakgrund. Av 29 kap. 1 § första stycket följer att straff skall, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Av andra stycket i samma paragraf följer att det, vid bedömningen av straffvärdet, särskilt skall beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft. Bestämmelsen infördes i samband med den nya regleringen av straffmätning och påföljdsval i 29 och 30 kap. . Av motivuttalanden följer att föreskriften att straffvärdet skall vara avgörande för straffmätningen är ett uttryck för den vikt som bör läggas på principerna om ekvivalens och proportionalitet eller, med andra ord, att lika svåra brott skall ges lika stränga straff och att svårare brott skall straffas hårdare än lindrigare brott. Även med en sådan reglering som finns i andra stycket är det emellertid, anförde departementschefen, uppenbart att det finns utrymme för högst skiftande uppfattningar om vilket straffvärde olika brott bör anses ha. Avsikten är emellertid att enskilda domares värdering i detta hänseende inte skall vara avgörande för straffmätningen. Intresset av en enhetlig behandling innebär att straffnivån för olika brott i princip skall vara oberoende av vilken domare som dömer i det enskilda fallet. Den principiella innebörden av stadgandet i det första stycket är sålunda att domstolarna vid sin bedömning av straffvärdet skall utgå från den allmänna värdering som lagstiftningen ger uttryck för samt i övrigt anpassa sig till de principer som har utvecklats genom rättspraxis (prop. 1987/88:120 s. 77 f.). Utskottet har tidigare behandlat liknande motionsyrkanden som det nu aktuella (bet. 2001/02:JuU10 s. 38). Utskottet anförde att som motionärerna då framhållit var det givetvis av vikt att människor döms lika oberoende av sitt etniska ursprung. Detta var enligt utskottet också innebörden i gällande rätt. Enligt utskottets mening hade ingenting framkommit som pekade på ett behov av en sådan utredning som motionärerna efterfrågade och utskottet avstyrkte motionsyrkandena. I sammanhanget kan nämnas att regeringen tillsatt en utredning om makt, integration och strukturell diskriminering (dir. 2004:54). En särskild utredare skall bl.a. identifiera strukturell diskriminering på grund av etnisk eller religiös tillhörighet och, i den mån sådan diskriminering kan påvisas, identifiera och analysera mekanismerna bakom den och dess konsekvenser för makt och inflytande samt allmänt dess konsekvenser i förhållande till de integrationspolitiska målen, samt föreslå åtgärder för att motverka strukturell diskriminering på grund av etnisk eller religiös tillhörighet och för att öka möjligheterna till inflytande och makt för dem som främst riskerar att utsättas för sådan diskriminering. Uppdraget skall redovisas . Utredningen överlämnade delbetänkandet Är rättvisan rättvis? Tio perspektiv på diskriminering av etniska och religiösa minoriteter inom rättssystemet (SOU 2006:30) till regeringen. I betänkandet konstateras bl.a. att kunskaperna om, och i så fall på vilket sätt, etniska och religiösa minoriteter diskrimineras inom det svenska rättssystemet är mycket ofullständiga. När det gäller själva förekomsten av diskriminering finns det flera empiriska resultat som stöder tesen att vissa invandrargrupper (främst utomeuropeiska invandrare som kommer från fattiga länder) i genomsnitt döms hårdare (de döms oftare till fängelse, men döms även till längre fängelsestraff) än svenskar i de svenska domstolarna. Eftersom forskningsresultaten tyder på att brottsligheten hos de dömda ur dessa minoriteter inte tycks skilja sig från den brottslighet som personer ur majoritetsbefolkningen döms för, bör detta enligt betänkandet tolkas som tecken på strukturell diskriminering (s. 29). planeras att ge ett uppdrag för att undersöka förekomsten av strukturell diskriminering inom rättsväsendet. Utskottet finner inte skäl att föregripa pågående utrednings- och beredningsarbete. bör avslå motionerna 2004/05:Ju316, Ju333 och Sf336 i här behandlade delar. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet motionsyrkanden om att juridiska personer skall kunna ställas till ansvar för vissa brott. Utskottet föreslår att avslår motionsyrkandena med hänvisning till att motionärernas önskemål i huvudsak får anses tillgodosedda genom de nya reglerna om företagsbot som beslutat om. Jämför särskilt yttrande 10 (mp). I motion Ju411 (-, mp) begärs en lagändring så att juridiska personer kan ställas till ansvar för miljöbrott. I motionerna Ju548 (s) och Ju563 (mp, -) begärs att juridiska personer skall kunna ställas till ansvar för arbetsmiljöbrott. Företagsbot är en ekonomisk sanktion som under vissa angivna förutsättningar kan åläggas näringsidkare som en särskild rättsverkan av brott som begåtts i deras verksamhet (36 kap. 7 § ). Med näringsidkare avses såväl fysiska som juridiska personer som yrkesmässigt bedriver verksamhet av ekonomisk art. Företagsbot skall fastställas till lägst och högst (36 kap. 8 § ). När storleken av företagsbot bestäms, skall särskild hänsyn tas till brottslighetens art, omfattning och förhållande till näringsverksamheten (36 kap. 9 § ). Under vissa förutsättningar får företagsboten sättas ned eller efterges (36 kap. 10 § ). Enligt svensk rätt kan en juridisk person inte begå brott och inte heller dömas till straff. Oaktat att företagsbot är en rent bestraffande sanktion, har den därför i systematiskt hänseende betecknats som en särskild rättsverkan av brott (se NJA II 1986 s. 41). Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare för att utreda frågor om sanktioner vid brott i näringsverksamhet med syfte att effektivisera bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten (dir. 1995:95). Utredningen, som tog sig namnet , redovisade sitt uppdrag i betänkandet Straffansvar för juridiska personer (SOU 1997:127). I betänkandet föreslås bl.a. att företag och andra juridiska personer skall kunna dömas till straff för vissa brott som fysiska personer begått i den juridiska personens verksamhet, s.k. företagsböter, samt att de nuvarande reglerna om företagsbot skall upphävas. Företagsböter skall enligt förslaget fastställas direkt i pengar. Lägsta bötesbelopp skall vara och det högsta . När bötesstraffet bestäms skall nuvarande bestämmelser om straffmätning tillämpas i förhållande till den juridiska personen. Dessutom får den juridiska personens betalningsförmåga beaktas. Som ett led i den fortsatta beredningen av frågan om en reform av företagsbotsinstitutet har upprättats en departementspromemoria, Företagsbot (Ds 2001:69). Promemorian syftar till att skapa ytterligare beredningsunderlag, främst i fråga om möjligheterna att, i stället för att införa ett nytt system, förbättra det nuvarande systemet med företagsbot. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om straffansvar för juridiska personer, (bet. 2001/02:JuU10 s. 40 f.). Utskottet konstaterade då att förslag om att införa ett straffansvar för juridiska personer bereddes inom . Inom departementet bereddes vidare en departementspromemoria om hur systemet med företagsbot kan effektiviseras. Enligt utskottet borde den pågående beredningen inte föregripas, och utskottet föreslog att skulle avslå motionsyrkandet. Regeringen överlämnade en proposition om företagsbot till (prop. 2005/06:59). I propositionen lämnas förslag med syfte att effektivisera systemet med företagsbot och öka den praktiska användningen av sanktionen för brott i näringsverksamhet. Enligt regeringen bör incitamenten för en näringsidkare att organisera verksamheten på ett sätt som motverkar överträdelser öka, vilket förutses få betydelse också i konkurrenshänseende. Vid viss mindre allvarlig brottslighet i näringsverksamhet görs näringsidkarens ansvar primärt i förhållande till det individuella ansvaret. Det motiveras bl.a. av rättviseskäl. Det bidrar också till att göra företagsbotsinstitutet till en mer central del av det straffrättsliga systemet. Möjligheten att ålägga företagsbot utvidgas. Kravet på att brottsligheten skall ha inneburit ett grovt åsidosättande av de särskilda skyldigheter som är förenade med verksamheten eller annars vara av allvarligt slag slopas. Företagsbot skall dock inte åläggas för brott för vilka endast penningböter är föreskrivet. Vidare kompletteras kravet på att näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten med en bestämmelse av innebörd att företagsbot härutöver kan åläggas när brottet har begåtts av en person i ledande ställning eller en person som annars haft ett särskilt ansvar för tillsyn eller kontroll i verksamheten. Beloppsgränserna för företagsbot justeras. Företagsbot skall fastställas till lägst och högst . Vidare förtydligas principerna för bestämmande av företagsbot liksom bestämmelsen om jämkning och eftergift. Grunderna för jämkning och eftergift ändras också i vissa hänseenden. Näringsidkarens ansvar görs i viss utsträckning primärt i förhållande till det individuella ansvaret när det gäller oaktsamma brott i näringsverksamhet som straffvärdemässigt ligger på bötesnivå. En åtalsprövningsregel införs som innebär att ett brott som kan föranleda talan om företagsbot och som har begåtts av oaktsamhet och inte kan antas föranleda annan påföljd än böter får åtalas av åklagare endast om åtal är påkallat från allmän synpunkt. En möjlighet att ålägga företagsbot genom strafföreläggande införs. Företagsbot skall kunna åläggas genom strafföreläggande om boten avser ett belopp som inte överstiger . Utskottet instämde i bedömningen att tillämpningsområdet för systemet med företagsbot bör utvidgas, så att sanktionen även omfattar mindre allvarlig brottslighet som sker i näringsverksamhet. Om näringsidkaren får bära de straffrättsliga konsekvenserna då brottsligheten är att hänföra till dennes verksamhet ökar incitamenten att organisera verksamheten på ett sätt som motverkar eller förhindrar att överträdelser sker. Att åtgärder mot brott i näringsverksamhet förstärks har också betydelse från bl.a. konkurrenssynpunkt. Genom att sanktioner riktas mot näringsidkare för sådana brott förbättras förutsättningarna för en sund konkurrens på lika villkor. Mot denna bakgrund välkomnade utskottet regeringens förslag om att slopa kravet på att brottsligheten i näringsverksamheten skall ha inneburit ett grovt åsidosättande av de särskilda skyldigheter som är förenade med verksamheten eller annars vara av allvarligt slag. Kompletteringen som innebär att företagsbot skall kunna åläggas när brottet har begåtts av en person i ledande ställning eller av en person som annars haft ett särskilt ansvar för tillsyn eller kontroll i verksamheten, utgör också ett viktigt led i denna effektivisering. Utskottet noterade att beloppsgränserna för företagsbot vidgas betydligt, detta även som en följd av åtaganden inom EU. Utskottet anslöt sig också till vad regeringen i övrigt anför i propositionen om införande av en åtalsprövningsregel vid oaktsamhetsbrott, en bestämmelse om jämkning och eftergift samt en möjlighet att i vissa fall ålägga företagsbot genom strafföreläggande och finner de föreslagna reglerna lämpligt utformade. Sammanfattningsvis tillstyrkte utskottet regeringens förslag (bet. 2005/06:JuU13). Kammaren biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2005/06:169). De nya reglerna börjar gälla . Utskottet anser att motionärernas önskemål i huvudsak får anses tillgodosedda genom de nya reglerna om företagsbot som beslutade om, och utskottet avstyrker motionerna Ju411, Ju548 och Ju563 i här behandlade delar. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet ett motionsyrkande om utökade möjligheter till förverkande. Utskottet föreslår att avslår motionsyrkandet med hänvisning till pågående utredningsarbete. Jämför reservation 56 (m, fp, kd, c). I motion Ju480 (fp) begärs utökade möjligheter till förverkande för att komma åt pengar och andra tillgångar som förvärvats genom grov brottslighet. Allmänna regler om förverkande finns i 36 kap. . avlämnade sitt betänkande Effektivare förverkandelagstiftning (SOU 1999:147). I utredningsuppdraget ingick att, mot bakgrund av utvecklingen i fråga om ekonomisk och annan grov och organiserad brottslighet, särskilt narkotikabrottslighet, undersöka om dagens regler om att förverka av brott är tillräckliga för att kunna angripa denna brottslighet på ett effektivt sätt. Inom har det utarbetats en promemoria som behandlar frågor om förverkande, bl.a. vilka lagändringar som behövs för att skall kunna efterleva antagna rambeslut inom Europeiska unionen(Ju2000/330/L5). Regeringen överlämnade till en proposition om utökade möjligheter att förverka utbyte av och hjälpmedel vid brott m.m. (prop. 2004/05:135). I propositionen föreslogs bl.a. att bestämmelser om förverkande av utbyte och hjälpmedel skall bli tillämpliga på alla brott enligt andra lagar eller författningar, undantaget utbyte av brott enligt skattebrottslagen, för vilka det är föreskrivet fängelse . Även bestämmelser om förverkande av ersättning för kostnader i samband med brott föreslogs bli tillämpliga på alla brott med fängelse i straffskalan. Egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid brott skall kunna förverkas, om brottet har fullbordats eller förfarandet utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse eller stämpling. Egendom som trätt i stället för utbyte, avkastning av utbyte och avkastning av det som trätt i stället för utbyte skall kunna förverkas. Vidare skall förverkandebestämmelserna i vissa författningar med specialstraffrättsliga bestämmelser utvidgas. I propositionen uppgavs bl.a. att förslag att införa den nya förverkandeformen utvidgat förverkande inte behandlas i lagstiftningsärendet utan är föremål för fortsatt beredning inom (prop. s. 70). Utskottet anförde bl.a. att möjligheterna till ekonomisk utgör en av de främsta drivkrafterna bakom en stor del av den brottslighet som förekommer i samhället. I synnerhet gäller det den grova, organiserade, brottsligheten. Genom att öka rättsväsendets möjligheter att frånta gärningsmannen utbytet av brottet i samband med att ett brott beivras kan incitamenten att begå brott minskas. Att i större utsträckning kunna förverka sådan egendom som kommit till användning som hjälpmedel vid brott utgör också en viktig del av den brottsbekämpande verksamheten. Rent praktiskt kan det ha en brottsförebyggande effekt om egendomen inte på nytt kan komma till användning i brottslig verksamhet. Det kan därtill i vissa fall verka avhållande för den som planerar att begå ett brott att även hjälpmedlen kan komma att förverkas. De utökade möjligheter till förverkande av utbyte av och hjälpmedel vid brott som föreslogs i propositionen tillförde enligt utskottets uppfattning viktiga verktyg till brottsbekämpningen, och utskottet tillstyrkte regeringens förslag med en mindre redaktionell ändring (bet. 2004/05:JuU31 s. 8 f.). Vidare föreslog utskottet att skulle avslå två motioner med yrkanden om att regeringen skulle återkomma till med förslag till lagstiftning om s.k. utvidgat förverkande. Utskottet hänvisade till att beredningsunderlaget behövde kompletteras (bet. s. 10 f.). biföll utskottets förslag (rskr. 2004/05:237). Utskottet har inhämtat att det inom pågår arbete med en promemoria rörande förverkande av brottsutbyte genom s.k. utvidgat förverkande. Promemorian beräknas kunna skickas ut på remiss . Utskottet finner inte skäl att föregripa det arbete som pågår inom . bör avslå motion Ju480 i här behandlad del. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Ökad rättstrygghet för homosexuella m.fl., punkt 1 (v, mp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om ökad rättstrygghet för homosexuella m.fl. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Ju435 yrkandena 1-3 och 5, 2004/05:Ju448 yrkandena 1-3 och 5, 2004/05:U257 yrkandena 11-13, 2005/06:Ju526 och 2005/06:L375 yrkandena 15-18. Homosexuella, bisexuella och transpersoner (HBT-personer) utsätts ofta för olika typer av förtryck, våld och diskriminering i samhället. Trots detta ger inte lagstiftningen dessa grupper tillräckligt skydd. Särskilt transpersoner saknar det skydd som olika bestämmelser ger andra utsatta grupper i samhället, trots att transpersoner ofta tydligt skiljer sig från den normativa könsrollen och därmed är särskilt utsatta. Enligt vår mening måste åtgärder vidtas för att stärka skyddet för samtliga dessa grupper. Enligt 16 kap. 9 § är det förbjudet för en näringsidkare att diskriminera en person på grund av att denne har homosexuell läggning. Däremot ger bestämmelsen inget skydd åt personer som är bisexuella eller transpersoner. Den som sprider missaktning mot en grupp av personer med anspelning på deras sexuella läggning kan dömas för hets mot folkgrupp enligt 16 kap. 8 § . Hets mot en grupp med anspelning på deras könsidentitet omfattas dock inte av bestämmelsen. Enligt 29 kap. 2 § 7 är det en försvårande omständighet om syftet med ett brott är att kränka en person på grund av dennes sexuella läggning. Däremot omfattar bestämmelsen inte uttryckligen transpersoner, vilket vi anser vara olyckligt med hänsyn till denna grupps stora utsatthet för riktad brottslighet. Vidare tillämpas straffskärpningsbestämmelsen inte i den utsträckning vi tycker vore önskvärt. Samtliga de bestämmelser vi redovisat ovan bör enligt vår mening utsträckas till att omfatta såväl sexuell läggning som sexuell identitet. Vi anser också att kunskaperna inom rättsväsendet om straffskärpningsbestämmelsen i 29 kap. 2 § 7 måste öka. Det finns enligt vår mening ingen anledning att avvakta beredningen av betänkande. I stället bör regeringen återkomma till med ett lagförslag i enlighet med vad vi har anfört. Förolämpning, punkt 2 (m) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om förolämpning. Därmed bifaller motion 2005/06:Sk496 yrkande 15 och avslår motionerna 2005/06:Ju333 yrkande 6 och 2005/06:L375 yrkande 14. Vi anser att brottet förolämpning skall falla under allmänt åtal. åtalar en åklagare för förolämpning om det anses påkallat ur allmän synpunkt och om brottet avser anspelning på någons ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung, trosbekännelse eller homosexuella läggning. Enligt vår mening måste det emellertid vara straffbart även att anspela på någons kön eller sexuella vandel. Därigenom markerar vi t.ex. att det inte är acceptabelt att kalla kvinnor för hora. Det får ankomma på regeringen att till återkomma med ett lagförslag som tillgodoser vad vi nu anfört. Förolämpning, punkt 2 (v) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om förolämpning. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Ju333 yrkande 6 och 2005/06:L375 yrkande 14 och avslår motion 2005/06:Sk496 yrkande 15. En åklagare har enligt 5 kap. 5 § 4 möjlighet att under vissa förutsättningar väcka åtal för förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes homosexuella läggning. Bestämmelsen omfattar däremot inte annan sexuell läggning än homosexualitet och inte heller sexuell identitet. Enligt min mening måste åtgärder vidtas för att stärka skyddet för dessa grupper. Bestämmelsen bör utsträckas till att omfatta även sexuell läggning och könsidentitet. Det får ankomma på regeringen att till återkomma med ett lagförslag som tillgodoser vad jag nu anfört. Hedersmotiv, punkt 4 (fp, kd, c) av (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om hedersmotiv. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Ju293 yrkande 5 och 2005/06:Ju380 yrkande 30. Fall med s.k. hedersrelaterat våld där flickor och kvinnor hotas av våld eller i värsta fall dödas av familj eller släkt därför att de själva vill göra sina livsval har rönt stor uppmärksamhet . Det finns även en grupp unga invandrarflickor som inte råkar illa ut men lever i skräck för vad deras familjer skall tycka om att de själva anser sig veta bäst hur deras liv skall levas. Genom att i 29 kap. 2 § även ta upp hedersrelaterade motiv till våld som en försvårande omständighet bland övriga straffskärpningsgrunder skickas en tydlig signal om att hedersrelaterat våld är oacceptabelt. Det får ankomma på regeringen att återkomma till med ett lagförslag som tillgodoser vad vi nu anfört. Tvångsgifte, punkt 6 (m, fp, kd) av (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om tvångsgifte.