bet · GT01JuU11 · 2006-02-14 00:00:00 — Vidare föreslås bl.a. att det skapas ett mer aktivt rekryteringsförfarande med förfinade urvalsmetoder och att ersätts med en ny nämnd, . I betänkandet behandlas vidare bl.a. frågor om lönesättningen av domare och förslag angående notarieutbildningen. Regeringen anför i budgetpropositionen för (prop. 2005/06:1 s. 42) att det är av stort värde att även andra kvalificerade jurister än domarutbildade anställs som domare. Inriktningen för det fortsatta arbetet är därför att domarrekryteringen i enlighet med utredningens intentioner skall bli mer öppen. Det finns inte anledning att avskaffa den särskilda domarutbildningen. En mer öppen domarrekrytering kan dock innebära att behovet av personer som genomgått den utbildningen minskar, och regeringen har därför gett en utredare i uppdrag (dnr Ju2005/6321/P) att föreslå hur en anpassning av domarutbildningen till ett minskat behov kan utformas och hur utbildningen bör utvecklas även i andra avseenden. Uppdraget skall redovisas . Utskottet anser att utredningsarbetet inte bör föregripas och avstyrker bifall till motionerna 2004/05:Ju489, Ju437 och Sf336 i här behandlade delar. Utskottets förslag i korthet Utskottet behandlar i avsnittet motionsförslag om att höja nämndemännens ersättning och principerna för rekryteringen av nämndemän. Utskottet avstyrker motionsförslagen med hänvisning till pågående beredningsarbete. Jämför reservationerna 45 (m, fp, kd, c), 46 (mp), 47 (m, fp, kd, c), 48 (mp) och 49 (kd). I ett antal motioner tas frågor upp med olika aspekter på nämndemannainstitutet. I motionerna 2004/05:Ju251 (c), 2004/05:Ju269 (c), 2004/05:Ju336 (s), 2004/05:Ju339 (fp), 2004/05:Ju343 (s), 2004/05:Ju346 (c), 2004/05:Ju372 (mp), 2004/05:Ju413 (fp), 2004/05:Ju451 (s), 2004/05:Ju471 (kd), 2004/05:Ju489 (c), 2004/05:Ju491 (c), Ju287 (kd), Ju329 (c, m, kd, fp), Ju356 (s), Ju361 (c), Ju371 (kd), Ju374 (m,) Ju376 (fp), Ju384 (mp, -), Ju515 (s), Ju545 (s) och Ju559 (m) begärs att de ekonomiska villkoren ses över och förbättras för nämndemännen. I motionerna 2004/05:Ju384 (s), 2004/05:Ju419 (s), 2004/05:Ju428 (s), 2004/05:Ju471 (kd), Ju303 (s), Ju352 (s), Ju356 (s), Ju384 (mp, -), Ju405 (s), Ju408 (s), Ju437 (kd) och Ju524 (s) anförs att nämndemännen i domstolar bör ha en så representativ sammansättning som möjligt i förhållande till befolkning. Flera motionärer lyfter fram vikten av att personer med invandrarbakgrund finns representerade bland nämndemännen. Enligt motion Ju384 (mp, -) bör kravet på svenskt medborgarskap för att vara nämndeman i domstol avskaffas. I motionerna 2004/05:A352 (kd) och A370 (kd) föreslås att nämndemän av båda könen bör finnas företrädda vid vårdnadstvister. Nämndemän medverkar i handläggningen av olika måltyper i såväl allmänna domstolar som allmänna förvaltningsdomstolar. I tingsrätt och hovrätt deltar sålunda nämndemän i avgörandet av flertalet brottmål (se 1 kap. 3 b § och 2 kap. 4 § ). Vidare ingår nämndemän i rätten när sådana domstolar avgör familjerättsliga tvistemål med fullsutten rätt (se 14 kap. 17 och 18 §§ samt 20 kap. 1 § ). För de allmänna förvaltningsdomstolarnas del gäller att nämndemän som huvudregel deltar när länsrätt företar mål till avgörande (se 17 § lagen [1971:289] om allmänna förvaltningsdomstolar). I kammarrätt däremot medverkar nämndemän endast om det är särskilt föreskrivet (se 12 § nämnda lag). Bestämmelser om ersättning till nämndemän har meddelats i förordningen (1982:814) om ersättning till nämndemän och vissa andra uppdragstagare inom domstolsväsendet m.m. Av 2 § i förordningen framgår att nämndemän i tingsrätter, länsrätter, hovrätter och kammarrätter samt jurymän i tryckfrihetsmål erhåller ett arvode för sammanträde om per dag. Härutöver gäller enligt 2 a § i förordningen att en nämndeman eller juryman som förlorar inkomst på grund av sitt uppdrag för som han har rätt till arvode för sammanträde också har rätt till ersättning för inkomstförlusten till den del denna inte täcks av arvodet. Arvodena beräknas sålunda utan hänsyn till sammanträdestidens längd, och någon ersättning för barnomsorgskostnader betalas inte. Inte heller gottgörs nämndemannens arbete med annat än ersättning för förlorad inkomst i den mån denna går utöver arvodets belopp. Nämndemän i allmän domstol utses genom val (4 kap. 5 § ). Val av nämndeman i tingsrätt förrättas av kommunfullmäktige. Nämndeman i hovrätt väljs av , utom i där valet förrättas av kommunfullmäktige. Valet skall vara proportionellt, och det skall eftersträvas att nämndemannakåren får en allsidig sammansättning med hänsyn till ålder, kön och yrke (4 kap. 7 § ). Likartade bestämmelser gäller för nämndemän i de allmänna förvaltningsdomstolarna enligt 19 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Enligt 11 kap. 9 § tredje stycket regeringsformen får endast den som är svensk medborgare inneha eller utöva domartjänst. Kravet på svenskt medborgarskap är lagfäst beträffande nämndemän i allmän domstol i 4 kap. 6 § och beträffande nämndemän i allmän förvaltningsdomstol i 20 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Frågor om rekrytering av nämndemän och de därmed sammanhängande frågorna om ersättning m.m. har varit föremål för utredning. har i betänkandet Framtidens nämndemän (SOU 2002:61) bl.a. föreslagit att en femtedel av de nämndemän som skall väljas skall tas ur en kvot där allmänheten kan lämna förslag på tänkbara kandidater. Kommittén har vidare lämnat förslag rörande nämndemännens ersättningar. Sålunda har föreslagits att kopplingen mellan arvode och tilläggsbelopp tas bort, att regler införs om ersättning för förlust av pensionsrätt och semesterförmån, om ersättning för barnomsorg, om skälig ersättning för merkostnader som drabbar näringsidkare, om särskild ersättning till den som har lång resväg samt att ett förtydligande görs så att ersättning kan lämnas till den som kallas till såväl information som introduktionsutbildning. Betänkandet bereds i , och regeringen har aviserat en proposition till . När utskottet senast hade att ta ställning till motsvarande yrkanden rörande ersättning och rekrytering av nämndemän hänvisade utskottet till det nämnda beredningsarbetet (bet. 2003/04:JuU14 s. 15 f.). Utskottet noterade att syftet med förslagen är att åstadkomma en bredare rekrytering, något som också bidrar till att öka förutsättningarna att hålla en jämn könsfördelning vad gäller nämndemän i vårdnadstvister. Utskottet var emellertid inte berett att förorda en reglering av hur nämndemän skall fördelas på olika typer av mål. Utskottet, som inte ändrat uppfattning i de nu behandlade frågorna, föreslår att avslår motionerna 2004/05:Ju269, 2004/05:Ju336, 2004/05:Ju343, 2004/05:Ju372, 2004/05:Ju384, 2004/05:Ju413, 2004/05:Ju419, 2004/05:Ju428, 2004/05:Ju451, 2004/05:Ju491, Ju287, Ju303, Ju352, Ju356, Ju361, Ju371, Ju374, Ju405, Ju408, Ju515, Ju524, Ju545 samt motionerna 2004/05:Ju251, 2004/05:Ju339, 2004/05:Ju346, 2004/05:Ju471, 2004/05:Ju489, 2004/05:A352, Ju329, Ju376, Ju384, Ju437 och Ju559 och A370 i nu behandlade delar. Utskottets förslag i korthet I avsnittet behandlar utskottet motionsyrkanden om att ändra kraven för medlemskap i . Utskottet avstyrker yrkandena med hänvisning till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 50 (m, c). I motionerna 2004/05:Ju364 och Ju466 (båda m) begärs att reglerna rörande utbildningskraven för att bli medlem i skall ändras så att även andra juridiska examina än juris kandidatexamen och juristexamen skall ge möjlighet till medlemskap i samfundet. Advokat är den som är ledamot av (8 kap. 1 § andra stycket ). För att bli ledamot krävs bl.a. att man har avlagt de kunskapsprov som är föreskrivna för behörighet till domarämbete (8 kap. 2 § första stycket 2). De kunskapsprov som avses är juris kandidatexamen och juristexamen (4 kap. 1 § och kungörelsen [1964:29] angående kunskapsprov för behörighet som domare, m.m.). får i enskilda fall medge undantag från dessa krav beträffande den som är auktoriserad som advokat i en annan stat i enlighet med där gällande bestämmelser. Det finns även möjlighet för den som genomgått utbildning som krävs för att bli advokat i en stat inom Europeiska unionen, Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller i eller som blivit auktoriserad som advokat i , , eller i enlighet med där gällande bestämmelser att under vissa förutsättningar bli ledamot i samfundet. har det i funnits en enhetlig juristutbildning, och denna utbildning har lett fram till juris kandidatexamen. De mål som en student skall ha uppnått för att erhålla en sådan examen regleras i bilaga 2 till högskoleförordningen (1993:100). Examen uppnås efter fullgjorda kursfordringar om sammanlagt 180 poäng. För att erhålla juris kandidatexamen skall studenten ha förvärvat sådana teoretiska kunskaper och färdigheter främst inom civilrätt, processrätt, straffrätt, statsrätt, förvaltningsrätt, finansrätt och internationell rätt som behövs för att kunna komma i fråga för anställning som domare och verksamhet som advokat. Han skall vidare ha förvärvat kännedom om sådana samhälls- och familjeförhållanden som påverkar kvinnors och mäns livsbetingelser, förvärvat kunskaper om hur fysiskt och psykiskt våld påverkar kvinnor och män samt fått insikt i sådana ämnesområden, t.ex. rättshistoria, allmän rättslära och ekonomi, som kan vara av särskild betydelse för tillämpningen av de juridiska kunskaperna. I examenssammanhang har man att skilja mellan å ena sidan generella examina, såsom kandidatexamen och magisterexamen, och å andra sidan yrkesexamina. är - trots namnet - en yrkesexamen. Bara vissa lärosäten har rätt att utfärda en sådan. Det är som beslutar om ett lärosäte skall ges rätt att utfärda en viss typ av yrkesexamen. Vid prövningen av den frågan bedöms bl.a. möjligheten att erbjuda kvalificerade lärare. Det är alltså inte bara en fråga om poängantal och redovisat kursinnehåll. började en ny typ av juristutbildningar att växa fram, t.ex. det affärsjuridiska magisterprogrammet med Europainriktning vid . Dessa utbildningar, som ofta kombinerar juridik med t.ex. ekonomi- och språkstudier, leder till en examen som utfärdas med stöd av möjligheten för lärosätena att utfärda generella examina. Den som genomgår en sådan utbildning får alltså inte den yrkesexamen som benämns juris kandidatexamen och är följaktligen även utestängd från möjligheten att bli ledamot i . Den som vill bli medlem i måste utöver övriga behörighetskrav även ha avlagt en godkänd advokatexamen. Den sökande skall då ha genomgått tre delkurser vardera som tar upp dels advokatetik, dels förhandlings- och presentationsteknik, dels frågor om att driva advokatverksamhet. Efter kurserna sker en muntlig examination. Enligt vad utskottet inhämtat från finns det inga planer på att ändra reglerna för medlemskap i vad gäller kraven på juris kandidatexamen. När utskottet senast behandlade denna fråga (bet. 2003/04:JuU14 s. 32 f.) framhöll utskottet att regleringen av advokatväsendet syftar bl.a. till att tillgodose den rättssökande allmänhetens behov av kvalificerade ombud och biträden. Kraven för medlemskap i innebär en trygghet för den som vänder sig till en advokat. Att ändra kraven så att även juristutbildningar som inte uppfyller kraven på en juris kandidatexamen ger behörighet skulle enligt utskottets mening innebära en sänkning av kraven för att bli ledamot av samfundet. Utskottets utgångspunkt var således att gällande bestämmelser är väl avvägda och bör behållas. I varje fall saknades underlag för något annat ställningstagande. Utskottets uppfattning kvarstår, varför utskottet avstyrker bifall till motionerna 2004/05:Ju364 och Ju466. Utskottets förslag i korthet I avsnittet behandlar utskottet motionsyrkanden om en översyn av svensk domstols behörighet i vissa skadeståndsmål och om reglerna för förordnande att väcka åtal för brott begångna utomlands. Dessutom behandlar utskottet ett motionsyrkande om avgiften vid konsulärt bistånd. Utskottet föreslår att avslår yrkandena med hänvisning i huvudsak till tidigare ställningstaganden och till pågående beredning. Jämför reservationerna 51 (v), 52 (m, fp, c) och 53 (m). I motionerna 2004/05:Ju278 och Ju357 (båda v) begärs en översyn av jurisdiktionsreglerna beträffande skadestånd. Motionärerna anser att svensk domstol bör vara behörig att pröva skadeståndsanspråk grundade på folkmord, krigsförbrytelser, tortyr eller andra allvarliga övergrepp mot mänskliga rättigheter. Motionsönskemålet rör i första hand frågan om svensk domstols behörighet. Utskottet har behandlat frågan om svensk domstols behörighet tidigare, senast i betänkande 2003/04:JuU14 (s. 30 f.). I samband därmed redogjorde utskottet utförligt för regelverket på området, och i sitt ställningstagande hänvisade utskottet till tidigare uttalanden som i huvudsak innebär följande. Utskottet höll i och för sig med motionärerna om att skadestånd är en viktig sanktion för att en målsägande skall få upprättelse. När det gällde motionsönskemålet ville utskottet dock erinra om att redan gällande regler ger en möjlighet att föra en skadeståndstalan här om åtalet prövas här. Att föra en skadeståndstalan i den aktuella typen av mål utan samband med ett åtal framstod enligt utskottet som orealistiskt av flera skäl, bl.a. skulle målsäganden inte ha den fördel i fråga om utredningen om den skadegörande handlingen som samordningen med ett åtal normalt sett innebär. Härtill kom att en sådan dom med stor sannolikhet endast skulle kunna verkställas i stater inom EU eller i , och . Mot denna bakgrund var utskottet inte berett att förorda att ett utredningsarbete sattes i gång i frågan. Utskottet vidhåller sin uppfattning i frågan om svensk domstols behörighet. Motionerna 2004/05:Ju278 och Ju357 avstyrks. Åtal för brott begångna utomlands I motion 2004/05:Ju330 (c) begärs att bör ges rätten att besluta om åtal för misstänkta brott begångna utomlands. Trots att ett brott begåtts utom är svensk lag tillämplig och svensk domstol behörig i vissa fall. Ett sådant fall - som också nämns i motionen - är att en utlänning som befinner sig i kan dömas i enligt svensk lag om det för brottet enligt svensk lag kan följa fängelse och gärningen var straffbar i det land den begicks (2 kap. 2 § ). Åtal för ett sådant brott får väckas endast efter förordnande från regeringen eller den regeringen bemyndigar därtill (5 §). Regeringen har bemyndigat att förordna om åtal i vissa fall (förordningen [1993:1467] med bemyndigande för Riksåklagaren att förordna om väckande av åtal). Bemyndigandet omfattar emellertid inte den ovan beskrivna situationen. Kravet på förordnande från regeringen eller bemyndigande från regeringen bör ses mot bakgrund av att den svenska kompetensen sträcks långt. Med anledning av motionsvis anförda betänkligheter mot denna omfattning av den svenska kompetensen uttalade första lagutskottet under förarbetena till att förordnande om åtal i sådant fall borde meddelas endast om synnerliga skäl talade därför (1 LU 1962:42 s. 21). Internationella straffrättsutredningen presenterade sitt betänkande Internationella brott och svensk jurisdiktion (SOU 2002:98). Utredningen föreslår att kravet på åtalsförordnande bibehålls som huvudregel för brott som begåtts utanför men att ansvaret för prövningen flyttas från regeringen till . skall dock i enskilda fall överlämna prövningen till regeringen om det finns särskilda skäl. Förordnande skall få meddelas om det är påkallat från allmän synpunkt. Vid prövningen skall brottslighetens anknytning till främmande stat och de intressen som den staten har särskilt beaktas. Utskottet har inhämtat att betänkandet remissbehandlats och att en lagrådsremiss är att vänta . Utskottet konstaterar att Internationella straffrättsutredningens förslag ligger i linje med vad motionärerna förespråkar. Utskottet anser att beredningsarbetet bör avvaktas. Motion 2004/05:Ju330 i berörd del avstyrks. Enligt motion Ju202 (m) var det många överlevande i katastrofen i som tvingades söka ekonomiskt bistånd hos den svenska ambassaden. Motionären anser att avgiften för biståndet skall följa nivån på normal bankränta. Enligt lagen (2003:491) om konsulärt ekonomiskt bistånd kan bistånd lämnas till svenska medborgare som är bosatta i samt till flyktingar och statslösa personer som är bosatta i . Om det finns särskilda skäl skall sådant bistånd också kunna lämnas till svenska medborgare som inte är bosatta i samt till andra utlänningar än flyktingar och statslösa personer som är bosatta i . De generella förutsättningarna för rätten till konsulärt ekonomiskt bistånd är att den biståndssökande har råkat i nöd eller annan svårighet i utlandet och därför behöver ekonomisk hjälp samt att behovet inte kan tillgodoses på annat sätt. Det skall vidare vara skäligt att bistånd lämnas. Bistånd skall lämnas med skäligt belopp för nödvändiga kostnader. Bistånd kan också lämnas för avliden person. Den som fått tillfälligt ekonomiskt bistånd är skyldig att betala tillbaka det. Om någon som är har fått bistånd är också barnets vårdnadshavare skyldig att betala tillbaka biståndsbeloppet (9 §). Återbetalningsskyldigheten får jämkas eller efterges om det finns särskilda skäl för det med hänsyn till den betalningsskyldiges personliga eller ekonomiska förhållanden samt omständigheterna i övrigt (13 §). Den som är skyldig att återbetala biståndet skall också betala avgift för biståndet (14 §). Det framgår av förordningen (1982:29) om avgifter för konsulärt bistånd att den avgift som skall betalas är av biståndsbeloppet, avrundat till närmaste tiotal kronor, dock lägst och högst . Frågor om återbetalning prövas av , vars beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Utskottet har inhämtat att () beslutat att inte återkräva det bistånd som lämnades som en följd av naturkatastrofen i och därmed inte heller den avgift som är knuten till biståndet. Utskottet, som konstaterar att den avgift enskilda skall betala för biståndet enligt gällande bestämmelser aldrig kan komma att överstiga , är inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionen. Utskottet avstyrker motion Ju202. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Kameraövervakning, punkt 1 (m) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om tillsynsansvaret för kameraövervakning. Därmed bifaller motion 2005/06:Ju256 och avslår motionerna 2005/06:Ju275 och 2005/06:Ju419 yrkande 5. Enligt lagen om allmän kameraövervakning är det landets länsstyrelser som har tillsynsansvaret över allmän kameraövervakning när det avser platser dit allmänheten har tillträde. Om det är fråga om kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde har det betydelse om kamerautrustningen är digital eller analog. I det fall det är fråga om digital kamerautrustning kan det bli fråga om behandling av personuppgifter enligt personuppgiftslagen, vilket faller under Datainspektionens tillsynsansvar. Detta är inte någon bra ordning. Det finns dock skäl att låta länsstyrelserna ha kvar ansvaret för tillståndsgivning och tillsyn. För att få en enhetligare tillståndsgivning och en bättre tillsynsverksamhet bör emellertid Datainspektionen tilldelas en större och aktivare roll genom att få i uppdrag att följa länsstyrelsernas tillståndsgivning och tillsynsverksamhet samt att ge råd och utbildning i frågor om kameraövervakning. Genom en sådan reform skulle tillståndsgivningen på de olika länsstyrelserna bli enhetligare och tillsynen effektivare. Regeringen bör beakta det som anförts inom ramen för beredningen av betänkande och vidta åtgärder som tillgodoser vad vi anfört. Kameraövervakning, punkt 1 (v) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om tillståndsgivning och kontroll av allmän kameraövervakning. Därmed bifaller motion 2005/06:Ju419 yrkande 5 och avslår motionerna 2005/06:Ju256 och 2005/06:Ju275. är ansvaret för tillstånd och tillsyn i fråga om allmän kameraövervakning fördelat på olika myndigheter. Vi anser att det bör tas ett samlat grepp om dessa frågor. Ansvaret bör sammanföras till en myndighet. Härigenom skulle bl.a. intresset av en enhetlig rättsutveckling bättre tillgodoses. Det framstår också ur ett internationellt perspektiv som lämpligt att uppgiften läggs på Datainspektionen. Regeringen bör beakta det som anförts inom ramen för beredningen av betänkande och återkomma till med ett lagförslag. Särskilda spaningsmetoder, punkt 2 (fp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om särskilda spaningsmetoder. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Ju480 yrkande 16 i denna del och 2005/06:Ju543 yrkande 11 i denna del och avslår motionerna 2005/06:Ju452 och 2005/06:Ju463 yrkande 7 i denna del. ligger långt efter många länder när det gäller de verktyg som polisen har i brottsbekämpningen. antog liberalerna ett rättspolitiskt program i vilket föreslås krafttag mot de allvarligaste formerna av organiserad kriminalitet. I programmet fastslås nödvändigheten av att de brottsbekämpande myndigheterna får tillgång till fler verktyg i sitt viktiga arbete, såsom att ge polisen möjlighet att infiltrera kriminella organisationer och att få provocera fram bevis. Regeringen bör beakta det som anförts inom ramen för beredningen av delbetänkandet Ökad effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen (SOU 2003:74) och återkomma till med ett lagförslag. Särskilda spaningsmetoder, punkt 2 (kd, c) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om särskilda spaningsmetoder. Därmed bifaller motion 2005/06:Ju463 yrkande 7 i denna del och avslår motionerna 2005/06:Ju452, 2005/06:Ju480 yrkande 16 i denna del och 2005/06:Ju543 yrkande 11 i denna del. Användningen av skyddsidentitet är i första hand en metod som är avsedd att användas i infiltrationssammanhang vid bekämpningen av den organiserade brottsligheten. Syftet med infiltrationen är att inhämta information eller att genomföra provokativa åtgärder. Polisen får dock aldrig själv begå en kriminell handling för att kunna efterforska eller avslöja brott. Reglerna kring infiltration är fortfarande inte fastställda. Det är nödvändigt att så sker för att polisens arbete på detta område skall vara effektivt. Informatörer är från polisen fristående uppgiftslämnare. Dessa kontakter är mycket viktiga i polisutredningar. En förutsättning för att en person skall vara villig att informera polisen är att dennes säkerhet kan garanteras. Informatörerna måste därför kunna skyddas. Polisen använder utan uttryckligt lagstöd provokativa åtgärder av olika slag. Det brukar sägas att bevisprovokation är en tillåten metod medan brottsprovokation är förbjuden. Det råder emellertid en osäkerhet om vad som skall betecknas som bevis- respektive brottsprovokation. Det får ankomma på regeringen att återkomma till med lagförslag som reglerar dessa frågor. Beslag vid illegal alkoholinförsel, punkt 3 (c) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen om beslag vid illegal alkoholinförsel. Därmed bifaller motion 2005/06:So3 yrkande 9. En verksam åtgärd för att motverka illegal införsel av alkohol kan vara att beslagta det fordon som används vid transporten. Ett beslag av fordonet medför, förutom ekonomiska konsekvenser av att inte längre kunna förfoga över sin bil, att rytmen i införseln störs.