bet · GT01TU5 · 2006-05-16 00:00:00 — Utgångspunkten bör vidare vara att bidragsprocenten till de enskilda väghållarna åtminstone vidmakthålls i avvaktan på att slutlig ställning tas i frågan. Utskottet utgick därför ifrån att tillräckliga medel avsätts för att klara ett tillfredsställande underhåll. Såvitt gäller frågan om ansvaret för färjelinjer angavs att det enligt utskottets mening inte ankommer på att peka ut olika lösningar för specifika färjelinjer men att det enligt utskottets mening är av största vikt att dessa frågor löses samt att bedömningsgrunderna är enhetliga över landet. Utskottet hänvisade slutligen till tidigare ställningstagande om att det finns en fråga som kräver en mer skyndsam behandling, nämligen ansvaret för pumpanläggningar som tillkommit vid utbyggnad av vägar eller järnvägar. Utskottet konstaterade att det sedan utskottets tidigare ställningstagande i ett regeringsbeslut angivits att och genom en utvecklad och enhetlig tillämpning av nuvarande bestämmelser bör kunna komma till rätta med detta problem, samt att och därefter utfärdat rekommendationer att verken skall ta ansvar för sådana pumpanläggningar som tillkommit som en följd av om- eller tillbyggnad av allmän väg eller bana, i de fall väghållaren är annan än kommun och motsätter sig övertagandet av ansvaret och ifall verken gör bedömningen att nödvändig teknisk kompetens saknas hos väghållaren. Utskottet välkomnade denna rekommendation. I propositionen redogör regeringen för sina bedömningar i ett antal frågor med anknytning till det enskilda vägnätet och enskilda färjor. Behandlingen av de förslag som väckts i betänkande Enskild eller allmän väg? (SOU 2001:67) anges därmed vara avslutad. ansåg att tekniska installationer, såsom broar, i många fall kan innebära en stor kostnadsbörda för de enskilda väghållarna och att det tekniska och rättsliga ansvaret kan vara betungande. Utredningen föreslog därför att , vid indragning av allmän väg, behåller ansvaret för broar genom avtal eller genom att vägrätten består för broavsnitten. Även ansvaret för broar i det befintliga statsbidragsberättigade enskilda vägnätet borde enligt utredningen kunna överföras till efter ansökan från den enskilde väghållaren eller genom initiativ från . Enligt regeringen saknas det kunskapsunderlag - tekniskt, ekonomiskt och juridiskt - som krävs för att kunna ta ställning till ett eventuellt statligt övertagande av broar på statsbidragsberättigade enskilda vägar. Ett överförande till allmänt huvudmannaskap föreslås därför inte. Angående huvudmannaskap för färjeleder gör regeringen bedömningen att vissa frågor rörande huvudmannaskapet för trafiken till , /Trysunda och godsfärjan till bör studeras ytterligare. bör inom ramen för sitt sektorsansvar uppmärksamma behovet av rådgivning till framför allt de enskilda väghållare som driver färjeleder i egen regi. Avgifter på allmänna färjor Enligt regeringens bedömning bör beslut om att avgiftsbelägga allmänna färjor även fortsättningsvis fattas av regeringen. Enskilda färjor som helt kan finansieras av trafikantavgifter bör inte komma i fråga för statligt övertagande eller statsbidrag. Bidrag till enskilda vägar och färjor Regeringen gör bedömningen att en färja som är väganordning men där trafiken är av för liten omfattning för att bedömas utgöra allmän samfärdsel bör komma i fråga för statsbidrag till enskild väghållning. Statsbidrag bör inte ges för del av kostnader som härrör från eventuell godshantering. Investeringar i enskilda vägar och färjor Enligt regeringens bedömning finns det inte anledning att ändra regleringen kring investeringar i enskilda vägar och färjor. Regelsystemet för enskilda vägar m.fl. (kd, m, fp, c) pekar i motion 2005/06:T31 på de enskilda vägarnas betydelse. Ytterligare resurser måste därför satsas på denna del av landets vägnät (yrkande 2). Vidare föreslås att tar över ansvaret för broar på det enskilda vägnätet. Motionärerna delar inte regeringens bedömning att brister i kunskap om dessa broar i vattenrättsligt hänseende kan försvåra en sådan överföring av detta ansvar (yrkande 3). I motion 2005/06:T228 av () anges att standarden på det enskilda vägnätet försämrats . Givet dessa vägars betydelse krävs höjda statsbidrag för deras underhåll (yrkande 3). Enligt vad som anförs i 2005/06:T559 av m.fl. (fp) är de enskilda vägarna av stor betydelse för näringsliv, människors möjlighet till bosättning, arbete, friluftsliv, rekreation m.m. Motionärerna motsätter sig därför alla förslag om minskade bidrag till de enskilda vägarna (yrkande 19). I motion 2005/06:T393 pekar () på de enskilda vägarnas betydelse för landsbygden. Enligt motionären är det mot denna bakgrund angeläget att i större utsträckning uppmärksamma dessa vägars standard och tillskjuta medel för deras drift och underhåll (yrkande 2). () vill i motion 2005/06:T224 understryka de enskilda vägarnas betydelse för såväl landets invånare som turismnäringen. Enligt motionärens mening är det nödvändigt att tillskjuta ytterligare resurser för detta ändamål, och på så sätt säkerställa standarden på detta vägnät. och (båda c) understryker i motion 2005/06:T288 att en god standard på det enskilda vägnätet är avgörande för att landsbygdens tillväxtpotential skall kunna tas till vara. Det är därför enligt motionärernas mening nödvändigt att höja statsbidraget för upprustning och underhåll av detta vägnät. Motion 2005/06:T437 av () handlar om infrastrukturen i län. Motionären argumenterar att vägnätet kan liknas vid ett spindelnät där trådarna måste hänga samman för att bli en del av en helhet. Därför måste även de enskilda vägarna i länet ses över och i möjligaste mån göras om till allmänna vägar. I motion 2005/06:T477 anger och (båda c) att en god standard på det enskilda vägnätet är en förutsättning för att kunna ta till vara landsbygdens tillväxtpotential. Det är därför enligt motionärerna nödvändigt med en kraftig uppräkning av statsbidraget för upprustning och underhåll av dessa vägar. I motion 2005/06:T285 av () konstateras att vägföreningar ibland kan ha svårigheter att hitta en styrelse, vilket innebär att det inte finns någon som kan ta itu med eventuella problem som uppstår efter exempelvis en storm med nedfallna träd. Mot denna bakgrund efterfrågas en översyn av problem och förutsättningar förknippade med vägföreningarnas väghållning. Enligt vad som sägs i motion 2005/06:T286 av och (båda s) är det inte rimligt att en del av befolkningen skall betala för de enskilda vägarna, medan de allmänna vägarna finansieras av skattemedel. Staten bör därför enligt motionärerna ta ett större ansvar även för detta vägnät. och (båda s) uppmärksammar i motion 2005/06:T357 att det finns stora skillnader mellan olika kommuner med avseende på vem som betalar för väghållningen. En förklaring är konstruktionen av det statliga bidragssystemet, vilket innebär att de statliga bidragen försvinner då en kommun tar över ansvaret från en enskild väghållare. Mot denna bakgrund föreslås en översyn av det statliga bidragssystemet för att skapa lika villkor för boende i jämförbara områden i olika kommuner. I motion 2005/06:T435 av m.fl. (fp, m, kd, c) anges att de enskilda vägarna är av stor betydelse för näringsliv, människors möjlighet till bosättning, arbete, friluftsliv och rekreation. Mot denna bakgrund krävs att nödvändiga resurser avsätts för att upprätthålla en rimlig standard på de enskilda vägarna. En miljon människor använder det ensilda vägnätet , och mer än hälften av det utnyttjas för näringslivets transporter. Mot denna bakgrund kräver m.fl. (fp) i motion 2005/06:N304 att regeringen avsätter de medel som krävs för att följa gällande förordning om drift och underhåll av enskilda vägar (yrkande 9). Enligt vad som anförs i motion 2005/06:N380 av och (båda m) är de enskilda vägarna viktiga transportleder för familje- och arbetsliv på landsbygden. Motionärerna anger vidare att anslagen för detta vägnät inte är tillräckliga (yrkande 9). () konstaterar i motion 2005/06:T279 att färjor mellan fastlandet och öarna i landets skärgårdar är av största betydelse för befolkningen på öarna (yrkande 9). () efterfrågar i motion 2005/06:T292 lagändringar som gör det möjligt att klassa färjetrafiken mellan och som allmän färjeförbindelse så att den kan övergå till statligt huvudmannaskap. Ett identiskt förslag framförs av () i motion 2005/06:T22. och (båda fp) föreslår i motion 2005/06:T498 att färjan mellan och bekostas av , eftersom den utgör en avlastning för (yrkande 7). () konstaterar i motion 2005/06:T306 att frågan om ansvaret för förbindelsen mellan och fastlandet beretts . Givet frågans vikt krävs ett klargörande och beslut om huvudmannaskapet för denna förbindelse. m.fl. (s) påminner i motion 2005/06:T486 om att huvudmannaskapet för färjetrafiken mellan och varit föremål för diskussioner . Motionären, som konstaterar att bl.a. ställt sig positiv till ett förändrat huvudmannaskap, efterfrågar en snar lösning av frågan. Motion 2005/06:N381 av och (båda kd) handlar om skärgården och dess utveckling. Det anges att färjetrafiken är livsavgörande för de boende på öarna samt att och bör utarbeta förslag till enhetligt regelverk samt klargöra statens ansvar för färjetrafiken i skärgårdarna (yrkande 6). m.fl. (fp) föreslår i motion 2005/06:N443 att det utreds huruvida färjeleden mellan och kan göras till en avgiftsfri förbindelse som en del av det regionala vägnätet (yrkande 32). Regelsystemet för enskilda vägar Som framgår av redovisningen i det föregående svarar de enskilda vägarna för en betydande andel av det svenska vägnätet. De spelar därmed en viktig roll för såväl enskilda medborgares som för näringslivets tillgänglighet. För glesbygden har de enskilda vägarna en särskilt stor betydelse. Mot den bakgrunden är det angeläget att dessa vägar ges tillfredsställande förutsättningar, så att transportpolitiska mål - såväl det övergripande målet som delmålen - uppfylls. Denna fråga har även uppmärksammats i ett antal motioner, med motionsförslag om en ökad medelstilldelning för åtgärder i det enskilda vägnätet. Enligt utskottets bedömning bör utgångspunkten vara att bidragen innebär att tillräckliga medel avsätts för att bidra till ett tillfredsställande underhåll och uppfylla de transportpolitiska målen. Vidare vill utskottet uppmärksamma det motionsledes framförda förslaget om en överföring av vägar från det enskilda till det allmänna vägnätet. I den ovan refererade föreslogs att en omfattande överföring skulle göras i motsatt riktning, dvs. från det allmänna till det enskilda vägnätet. Utskottet har med anledning av detta förslag vid ett antal tillfällen framhållit att det inte kan bli aktuellt att föra över allmänna vägar till enskilda vägar på det mycket omfattande sätt som föreslås i . Ytterligare ställningstagande i denna fråga är enligt utskottets bedömning inte erforderligt. Ett relaterat förslag, om att låta och ta över ansvaret för broar, har framförts i en motion. Utskottet delar regeringens bedömning i denna fråga, dvs. att det saknas kunskapsunderlag - tekniskt, ekonomiskt och juridiskt - för att kunna ta ställning till ett eventuellt statligt övertagande av broar på statsbidragsberättigade enskilda vägar. I en motion efterfrågas en översyn av problem och förutsättningar förknippade med vägföreningarnas väghållning, bl.a. mot bakgrund av att vägföreningar ibland kan ha svårt att hitta en styrelse. I en annan motion efterfrågas en översyn av det statliga bidragssystemet för att skapa lika villkor för boende i jämförbara områden i olika kommuner. Utskottet har inte erfarit att de omständigheter som motionärerna redogör för utgör ett så stort problem att det bör föranleda en översyn i enlighet med vad som anförs i motionerna. Ett uttalande från är därför inte motiverat. Här behandlade motionsförslag avstyrks med vad som ovan anförts. Såvitt gäller frågan om ansvaret för färjelinjer ankommer det enligt utskottet inte på att peka ut olika lösningar för specifika färjelinjer. Utskottet har dock förståelse för att ansvaret för vissa färjelinjer kan vara betungande. Enligt utskottets mening är det därför viktigt att frågetecken kring vem som skall vara huvudman för dessa färjor rätas ut. Mot denna bakgrund välkommnar utskottet att regeringen tillsatt en särskild förhandlingsman och kontaktperson i frågor gällande huvudmannaskap för vissa färjeleder m.m. Motionsförslag om vissa färjeleder avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet Enligt utskottets mening är en väl fungerande färdtjänst en förutsättning för att det transportpolitiska målet om ett tillgängligt transportsystem skall kunna uppnås. Utskottet anser att regeringens förslag till lagändringar är ett steg i denna riktning. Utskottet föreslår mot denna bakgrund att antar regeringens lagförslag om färdtjänst och riksfärdtjänst. Jämför reservation 39 (m, kd, c). började kommunerna att frivilligt anordna färdtjänst, och 1970 fanns färdtjänst i ett hundratal av landets då 850 kommuner. 1980 hade färdtjänst inrättats i samtliga kommuner, men det var först , då socialtjänstlagen trädde i kraft, som färdtjänst blev en lagfäst rättighet. Färdtjänsten expanderade snabbt. /82 hade 295 000 personer tillstånd och /90 hade antalet ökat till 445 000, dvs. har antalet tillstånd minskat, och då färdtjänstlagen trädde i kraft uppgick antalet till 419 000. /01 hade antalet tillstånd sjunkit ytterligare. Dagens bestämmelser om färdtjänst och riksfärdtjänst beslutade om nya lagar avseende färdtjänst och riksfärdtjänst. Den nya lagstiftningen innebär ett nytt synsätt; från att ha varit en fråga om bistånd betraktas färdtjänst numera som en form av kollektivtrafik som bidrar till en tillfredsställande trafikförsörjning även för funktionshindrade. Enligt lagen om färdtjänst (1997:736) och lagen om riksfärdtjänst (1997:735) är det kommunen som svarar för att färdtjänst och riksfärdtjänst anordnas. Kommunen har emellertid möjlighet att överlåta ansvaret för färdtjänsten till huvudmannen för kollektivtrafiken i länet. Lagbestämmelserna i övrigt gäller tillstånd till färdtjänst, avgift, återkallelse av tillstånd, handläggning av ärenden och överklaganden. Lagstiftningen trädde i kraft . I samband med sin behandling av ovan nämnda lagförslag om färdtjänst föreslog trafikutskottet att hos regeringen begära en allsidig och noggrann utvärdering av färdtjänsten. Bland annat borde man undersöka om reglerna för ledsagare hade fått en tillfredsställande utformning och hur väl statsbidraget hade fungerat när det gäller att anpassa kollektivtrafiken och den fysiska miljön till de funktionshindrades behov. anslöt sig till utskottets förslag. I enlighet härmed gav regeringen uppdrag till en rad myndigheter. Dessa har sedermera sammanställts av , som också har presenterat rapporter i ämnet. Bland annat med utgångspunkt i slutsatser i rapporterna 2000:103, 2001:43, 2001:86 och 2001:95 beslutade regeringen att tillsätta en utredning om vissa färdtjänstfrågor (dir. 2002:108). Den särskilde utredaren överlämnade sitt slutbetänkande till statsrådet . Utredningen uppmärksammar ett antal problem. I det följande redogörs för några av utredarens slutsatser och förslag. Inledningsvis gör utredaren bedömningen att det är svårare att få tillstånd till färdtjänst nu än det var att få ett sådant tillstånd enligt den tidigare socialtjänstlagen samt att dettta beror på att socialtjänstlagens helhetssyn, dvs. att individens totala situation skulle beaktas vid prövningen, saknar motsvarighet i lagen om färdtjänst. Bland annat mot denna bakgrund föreslås ett antal åtgärder. Kvalitet och personal. Utredaren föreslår införande av en bestämmelse om kvalitet på färdtjänst samt att bedömningen av om det råder god kvalitet inom färdtjänsten bör baseras bl.a. på att tillståndshavaren bemöts på ett korrekt sätt, att transporten av den enskilde sker på ett trafiksäkert sätt, att det föreligger skäliga hämtningstider, att fordon kommer osv. I samma sammanhang föreslås bestämmelser om personalens kompetens. Utredaren föreslår att tillstånd till ledsagare under resa med färdtjänst skall beviljas inte bara om behov av ledsagare föreligger under resan utan även om behovet föreligger i samband med resan, eftersom det kan uppkomma situationer där den som beviljats färdtjänst eller riksfärdtjänst ändå inte kan resa, exempelvis på grund av att han eller hon endast har behov av ledsagare efter resan och inte under denna. Utredaren har erfarit att inte alla kommuner och trafikhuvudmän tillåter att ett tillstånd till färdtjänst även omfattar en medresenär. Eftersom det enligt utredaren är uppenbart att det kan uppkomma stora svårigheter för en funktionshindrad att fullgöra exempelvis sin föräldraroll om man inte får ta med egna barn i färdtjänsten föreslås en särskild bestämmelse, av vilken framgår att om det är skäligt att den som söker tillstånd till färdtjänst skall ha sällskap på resorna av en eller flera medresenärer, skall tillståndet gälla även för denna eller dessa. Begränsning av antalet resor. Ett tillstånd till färdtjänst får enligt 9 § lagen om färdtjänst i skälig omfattning förenas med föreskrifter om bl.a. hur många resor tillståndet omfattar. I förarbetena till lagen om färdtjänst (prop. 1996/97:115 s. 52 f. och 79) uttalas dock att nödvändiga resor, som t.ex. resor till och från arbetet eller skolan, inte skall begränsas till antalet. Enligt utredningens uppfattning bör begreppet nödvändiga resor omfatta mer än endast resor till arbete eller skola och kommunen samt att resor som är av väsentlig betydelse för den enskilde får begränsas till antalet endast om det är skäligt. Utredningen anser att det bör föreskrivas att tillstånd till färdtjänst kan förenas med individuella villkor, vilka tar hänsyn till den enskildes funktionshinder och de behov som följer av funktionshindret. Detta är rimligt eftersom vissa villkor, t.ex. särskild förare, kan vara en förutsättning för att den funktionshindrade över huvud taget skall kunna genomföra sin resa. Mot bakgrund av de ovan redovisade utredningarna anser regeringen att det finns ett behov av förändringar och förtydliganden av lagarna om färdtjänst och riksfärdtjänst. Regeringens förslag till ändringar är dock av mer begränsad omfattning än utredningens. Vissa av de frågor som utredningen behandlat måste, enligt regeringens uppfattning, bli föremål för ytterligare överväganden innan slutlig ställning kan tas. Detta gäller bl.a. utredningens förslag om ledsagare, medresenär och individuella villkor för tillstånd till färdtjänst. Regeringen avser att återkomma till med sin bedömning under nästa . Regeringen föreslår att det skall införas en bestämmelse om att färdtjänst som anordnas skall vara av god kvalitet. Som exempel på god kvalitet anges att den färdtjänstberättigade bemöts på ett korrekt sätt, att transporten av den enskilde sker på ett trafiksäkert sätt, att det föreligger skäliga hämtningstider och att fordon kommer . Det anges vidare vara viktigt att prövningen av tillstånd till färdtjänst, villkor m.m. sker på ett objektivt och korrekt sätt i enlighet med den lagstiftning som gäller. Angående barns ansökningar om tillstånd till färdtjänst föreslås att prövningen, när det gäller dennes svårigheter att förflytta sig, skall göras i förhållande till sådana svårigheter för barn i motsvarande ålder utan funktionshinder. Om svårigheterna att förflytta sig beror på ett funktionshinder föreligger inte något föräldraansvar utan färdtjänst skall beviljas för att tillgodose hjälpbehovet. Eller uttryckt på annat sätt - om ett barn utan funktionshinder i motsvarande ålder och situation skulle ha kunnat förflytta sig på egen hand, är en hänvisning till föräldraansvaret inte skäl för att avslå en ansökning om färdtjänst. Motsvarande skall gälla ansökningar om tillstånd till riksfärdtjänst. Regeringens förslag innehåller även en bestämmelse om att resor som kan anses vara väsentliga för en tillståndshavare får begränsas till antalet endast om det finns synnerliga skäl. Regeringen uppmärksammar vidare bestämmelsen om trafikhuvudmans skyldighet att i prövning om ansökan om tillstånd för färdtjänst eller riksfärdtjänst höra den kommun där den sökande är folkbokförd. Enligt regeringen fyller denna bestämmelse inte någon egentlig funktion och bör därför tas bort. Den föreslagna ändringen kan också innebära en snabbare och rationellare handläggning, vilket kan ge fördelar för både sökanden och tillståndsgivaren. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Enligt regeringens bedömning bör ha ett sektorsansvar för färdtjänst och riksfärdtjänst. Slutligen redogör regeringen för de förväntade konsekvenserna av förslagen. Enligt propositionen kommer de enskilda att gynnas av förslagen. Vissa kommuner kan få marginellt ökade kostnader men inte av sådan omfattning att ett ekonomiskt tillskott är motiverat enligt den kommunala finansieringsprincipen. får nya arbetsuppgifter och vissa ökade kostnader i och med att verkets sektorsansvar föreslås omfatta färdtjänst och riksfärdtjänst. De allmänna förvaltningsdomstolarna påverkas inte annat än marginellt av förslagen. Såväl som de allmänna förvaltningsdomstolarnas eventuellt ökade arbetsbelastning förutses hanteras inom befintliga anslagsramar. m.fl. (m) uppmärksammar i motion 2005/06:T26 regeringens bedömning att de i propositionen framförda förslagen om förändrade regler för färdtjänsten kan innebära ökade kostnader för kommunerna. Motionärerna kräver att kommunerna kompenseras för dessa kostnader enligt den kommunala finansieringsprincipen (yrkande 6). () konstaterar i motion 2005/06:T268 att nuvarande regelverk tillåter att endast en ledsagare eller personlig assistent får medfölja vid färdtjänstresor utan extra avgift, vilket enligt motionären drabbar personer som på grund av sitt handikapp är i behov av flera personliga assistenter eller ledsagare. Färdtjänstlagen bör därför ändras så att flera ledsagare har rätt att vid behov följa med på färdtjänstresor utan att behöva betala extra. I motion 2005/06:T372 av och (båda c) anges att synskadade på flera håll i landet upplever att färdtjänsten fungerar allt sämre och är svår att utnyttja. Ytterligare ett problem är de skillnader i tillämpning av regelverket som finns mellan olika kommuner. Enligt motionärerna bör det finnas likvärdiga villkor för hur färdtjänsten skall fungera för synskadade i landet. och (båda c) föreslår i motion 2005/06:T373 en harmonisering av färdtjänsten i hela landet. Enligt motionärerna kan denna tjänst förbättras ytterligare. Motion 2005/06:So555 av m.fl. (v) handlar om handikappolitik. Angående färdtjänsten konstateras att den syftar till att ge personer med funktionshinder möjlighet att resa på samma villkor som personer utan funktionshinder. Motionärerna är av meningen att det borde finnas en myndighet som har ett tillsynsansvar över denna verksamhet för att förbättra rättssäkerheten. Den enskilde måste ha tillgång till en instans som kan överpröva vid ett negativt beslut (yrkande 5). Angående färdtjänstlagarna föreslås att de skall kompletteras med en portalparagraf som handlar om kvalitet. och sektorsansvariga skall göra uppföljningar, ge ut anvisningar, råd och rekommendationer om kvalitetsaspekter. På så sätt kan kvaliteten i verksamheten fortlöpande och systematiskt utvecklas och stärkas (yrkande 6). Motionärerna vill även avskaffa möjligheten att begränsa antalet resor med färdtjänsten eftersom detta är diskriminerande och strider mot principen om allas lika rätt att ta del av samhällslivet och därmed också principen om jämlika levnadsvillkor för alla (yrkande 7). Vidare anges att funktionshindrade inte får färdtjänst för arbetsresor efter fyllda , vilket utgör en dubbel diskriminering, dels av åldersskäl dels på grund av funktionshindret. Denna ordning måste enligt motionärerna förändras (yrkande 8). Slutligen föreslås att avgifterna för färdtjänst skall motsvara avgifter i allmänna kommunikationsmedel, i syfte att jämställa de som utnyttjar färdtjänsten med de som kan utnyttja kollektivtrafiken (yrkande 9).