bet · GT01FöU9 · 2006-05-09 00:00:00 — När det gäller frågan om övningsverksamhet så sker samövning enligt gällande principer och mandat lokalt mellan olika företrädare för särskilt viktiga verksamheter på nivå såsom räddningstjänst, polis, sjukvård, socialtjänst, el- och telekommunikationer, olika transportsätt m.m. Här finns företrädare för kommunal- och lanstingsverksamhet liksom statlig och privat verksamhet. Alla har ett ansvar för sin verksamhet/sektor men förmågan till samverkan tvärsektoriellt måste förberedas. Detsamma gäller inom olika län och naturligen då inkluderat den lokala nivån. Försvarsmakten bör i möjligaste mån delta för att dess möjligheter till att i fredstid kunna lämna stöd till samhället skall kunna belysas och prövas. När det gäller frågan om gränsöverskridande hjälp vid räddningsinsatser som berörs i motionernaså har utskottet erfarit att det finns avtal mellan de nordiska länderna för att underlätta samarbetet, det s.k. . Avtalet är ett ramavtal som inneburit att gränskommunala avtal har slutits i en stor mängd mellan de nordiska ländernas gränskommuner. har vidare ingått bilaterala avtal med de baltiska staterna var för sig. undertecknade överenskommelser med , och på området förebyggande av, beredskap för och insatser vid olyckshändelser. I överenskommelserna utsågs , tillsammans med systermyndigheterna i respektive land, som behöriga myndigheter för den praktiska utvecklingen och tillämpningen av samarbetet inom ramen för överenskommelsen. har undertecknat s.k. beredskapsavtal med alla tre länderna. Det finns även avtal mellan länderna i . I fråga om ersättningsfrågorna gällande räddningstjänst så finns klara definitioner och regelverk i lagen om skydd mot olyckor, LSO. Där finns också redovisat systemet för ersättning till kommunerna för kostnader för räddningstjänstinsatser. LSO anger även skyldighet för kommunala och statliga myndigheter att medverkan i räddningstjänst skall ske på egen bekostnad. Utskottet har vid ett flertal tillfällen behandlat frågor om ersättning, senast i betänkande 2005/06:FöU12.I detta betänkande uttalar utskottet att bl.a. frågor om ersättning och bidrag kommer att utredas av Utredningen om effekterna av klimatförändringen och hur samhällets sårbarhet för dessa kan minska (dir. 2005:80). I avvaktan på utredningens slutbetänkande som skall föreligga fann utskottet att några ytterligare tillkännagivanden från sida inte behövdes. Utskottet finner inte anledning att ändra denna ståndpunkt. När det gäller frågan om samordning uttalar regeringen i sin proposition att förstärkning med personal och andra resurser vid stora olyckor och extraordinära händelser i första hand bör ske genom att offentliga organ samverkar och bistår varandra. Utskottet är positivt till detta synsätt och anser, liksom regeringen, att den gemensamma användningen av offentliga resurser bör utvecklas vidare. Utskottet anser att den översyn av verksamheterna vid och som regeringen aviserat bör avvaktas. Utskottet vill inte föregripa utredningsarbetet och förutsätter att regeringen återkommer till i frågan. Utskottetavstyrker därför motionerna2005/06:Fö7 av m.fl. (c, m, fp, kd) yrkande 1 i denna del, 2002/03:Fö253 av m.fl. (kd) yrkandena 6 och 7, 2004/05:Fö231 av och (båda fp) yrkande 1, 2003/04:Fö268 av m.fl. (kd) yrkandena 3, 4 och 8, 2003/04:Fö264 av m.fl. (kd) yrkande 16, 2005/06:Fö6 av m.fl. (s) yrkandena 1-3, 2005/06:Fö233 av () yrkandena 2-4, 2005/06:Fö218 av m.fl. (c, m, fp, kd) yrkandena 14 och 15 samt 2004/05:Fö258 av i m.fl. (s). Utskottets förslag i korthet Arbete som syftar till att öka informationssäkerheten i samhället pågår inom många områden. Utskottet finner därför inte anledning att tillstyrka motionerna 2005/06:T500 av m.fl. (fp) yrkandena 19-21, 2002/03:Fö259 av m.fl. (m) yrkande 7, 2003/04:U350 av m.fl. (kd) yrkande 5 och 2005/06:U384 yrkande 6. Jämför reservation 6 (m, fp, kd, c). I motion 2005/06:T500 av m.fl. (fp) anförs att den nya tekniken är sårbar. Det finns många tekniska problem som ger upphov till stora samhällsekonomiska besvär och kostnader. Generellt finns enligt motionärerna ingen anledning att staten skall lägga sig i frågan om säkerhet annat än för de intressen som är genuint allmänna. Staten använder sig dock i hög grad av samma standardteknik och programvaror som medborgare och företag, och statens handlande är därför inte utan betydelse för att minska samhällets sårbarhet generellt. Genom teknikupphandling och tydligt kravställande kan statliga myndigheter möjliggöra att nya tekniska lösningar på olika säkerhetsfrågor blir allmänt tillgängliga. Det är också av vikt att staten har en tydlig policy för IT-säkerhetsfrågor så att myndigheter, institutioner och andra statliga aktörer kan handla medvetet och insiktsfullt. Staten bör ha en roll som föregångare i frågor om IT-säkerhet genom en tydlig säkerhetspolicy (yrkande 19). () har det övergripande ansvaret för skydd av samhället mot fredstida hot och risker. () har haft till uppgift att kontrollera IT-säkerheten hos vissa statliga företag och myndigheter med särskilt känslig information i säkerhets- eller försvarspolitiskt hänseende. FRA har varnat för att säkerheten hos dessa i flera fall är undermålig. Varningen understryker behovet av att frågan om IT-säkerhet och skydd mot informationsoperationer eller s.k. cyberbrott ges ökad uppmärksamhet (yrkande 20). () har haft i uppgift att svara för IT-incidenthanteringen i samhället. (Sitic) är i drift vid PTS . Sitic har fått ökade möjligheter att sekretessbelägga rapporter som bedöms känsliga, vilket skall öka effektiviteten i och tilliten till dess arbete. Utvecklingen inom IT-säkerhetsområdet går snabbt, och det är angeläget att verksamheten och dess förutsättningar utvärderas, så att högsta möjliga effektivitet i skyddet säkerställs. En alltför myndighetsorienterad organisation riskerar att uppfattas inte kunna ge tillräckliga garantier om sekretess för att näringslivet skall kunna delta fullt ut. Vid en utvärdering av incidenthanteringen bör även denna frågeställning på nytt beaktas (yrkande 21). I motion 2002/03:Fö259 av m.fl. (m) yrkande 7 anser motionärerna att utgångspunkten för regeringens strategi om informationssäkerhet bör vara att varje företag, organisation och myndighet ansvarar för att den egna informationsbehandlingen sker med betryggande säkerhet. När det gäller säkerhet i samhällsviktiga funktioner bör riksdag och regering ansvara för den övergripande strategin och erforderlig samordning. Denna bör även omfatta arbetet med utvecklingen av informationssäkerhet i samhället. Det är regeringen som skall fastställa en samlad handlingsplan för åtgärder inom området. Handlingsplanen skall redovisas löpande och en gång redovisas för . Alla samhällsviktiga funktioner skall certifieras avseende säkerhet, kvalitet och tillgänglighet. Motionärerna anser att det är fel av regeringen att delegera ansvaret inom IT-säkerhetsområdet till . I motion 2003/04:U350 av m.fl. (kd) yrkande 5 anförs att teknisk infrastruktur har blivit allt viktigare för samhällets funktioner. Ju mer utvecklad och tillgänglig tekniken blir, desto mer beroende, sammankopplade och därmed sårbara blir de tekniska systemen både inom och över territoriella gränser. Genom ny informationsteknik får kriminella grupper, icke-demokratiska stater och terrorister ytterligare möjligheter att, oavsett var i världen de befinner sig, hota avsevärt fler samhällsområden än tidigare - till betydligt lägre ekonomiska, politiska och militära kostnader . Dessutom ökar det avancerade samhällets sårbarhet inför helt oavsiktliga hot i form av olika driftstörningar. Motionärerna anser att forskning som tydliggör och kartlägger svensk sårbarhet inför störningar i IT- och elsystem måste prioriteras. Motionärerna upprepar samma yrkande i motion 2005/06:U384 yrkande 6 från allmänna motionstiden . Utskottet delar regeringens bedömning att tillgång till korrekt och säker information vid rätt tillfälle är en förutsättning för trygghet, tillväxt, konkurrens, utveckling och välfärd. Säker informationsförsörjning är viktig för att uppnå en robusthet i samhällsviktig verksamhet. Sårbarheter berör ett mycket stort antal aktörer och intressen, och området präglas av en stor dynamik. Bilden av dagens brister och hot är mycket komplex och därmed även behovet av åtgärder. Därför behövs enligt regeringen en mer sammanhållen politik inom informationssäkerhetsområdet. En nationell strategi och en bättre samordning av informationssäkerhetsfrågorna är av stor betydelse för det fortsatta arbetet. Regeringen har i propositionen uppgivit att den av regeringen fastställda strategin för informationssäkerhet bör utvecklas till att även omfatta att kunna upptäcka, ingripa mot och agera i samband med störningar i samhällsviktiga IT-system. Förtroendet för och tryggheten i att använda IT bör öka. En ökad säkerhet och ett förbättrat integritetsskydd bör eftersträvas. Vidare anger regeringen att en handlingsplan för informationssäkerhet bör utarbetas med utgångspunkt i en nationell strategi för informationssäkerhetsarbetet. Det statliga informationssäkerhetsansvaret i är uppdelat på ett flertal aktörer, som svenskt och utländskt näringsliv äger huvuddelen av den samhällsviktiga infrastruktur som skall skyddas. har det sammanhållande myndighetsansvaret för informationssäkerhetsfrågorna. I arbetet ligger att bedriva omvärldsanalys och leverera en årlig lägesbedömning till regeringen. Privat-offentlig samverkan och stöd till dem som bedriver samhällsviktig verksamhet är andra frågor som hanteras inom uppdraget. har organiserat en rikscentral för incidentrapportering (Sitic). har byggt upp teknikkompetens för att utföra IT-säkerhetsanalyser på uppdrag av statliga myndigheter. skall också kunna stödja arbetet med att återställa samhällsviktiga verksamheter vilkas system drabbats av IT-attacker. har byggt upp en certifierings- och evalueringsfunktion. Att påverka information eller informationssystem till stöd för politiska eller militära mål benämns informationsoperationer (IO). IT-säkerhet och skydd mot informationsoperationer är till sin natur tvärsektoriellt och geografiskt gränslöst. Ett framgångsrikt och kostnadseffektivt nationellt IT- och informationssäkerhetsarbete förutsätter samordning av såväl offentliga som privata ansträngningar utifrån ett helhetsperspektiv. Tekniska lösningar utgör endast en del av detta. Också internationellt samarbete utgör en viktig komponent i det nationella informationssäkerhetsarbetet. När det gäller frågan om IT-incidentrapportering utgör möjligheten att behandla känslig information konfidentiellt en viktig förutsättning för att IT-incidentrapportering skall ske, men möjligheten att formellt sekretessbelägga information torde inte i sig utgöra ett incitament för rapporteringen. Andra faktorer krävs för att motivera näringslivet att rapportera incidenter till den offentliga sektorn. Att skapa förtroende mellan dem som delar informationen och för deras förmåga att hantera informationen konfidentiellt utgör en faktor. De som rapporterar måste vidare erhålla ett mervärde som utbyte för sin insats. Det kan t.ex. handla om att få skräddarsydd och efterfrågad information tillbaka eller att vid behov få praktiskt stöd och hjälp. Staten kan bidra med unik information om och samlade analyser av hot, sårbarheter och riskbedömningar. Internationell erfarenhet visar tydligt att underrättelse-, säkerhets- och polisorganisationer har en viktig roll att fylla i detta liksom samlad analys av information från skilda delar av näringslivet. Statens mervärde utgörs av unik information från olika delar av näringslivet som kan analyseras samlat och användas för att inrikta offentliga åtaganden utifrån ett nationellt säkerhetsperspektiv. Exempel är inriktning och samordning av säkerhetsforskning, planering och prioritering av nationella skyddsåtgärder och underlag för internationellt samarbete och arbete inom EU:s ram. Utskottet har erfarit att det vid tagits flera initiativ till samverkan och informationsutbyte med såväl stat som näringsliv. Ett exempel är det s.k. informationssäkerhetsrådet som med bred samhällsrepresentation har i uppdrag att på strategisk nivå bistå med synpunkter på myndighetens arbete med informationssäkerhet och den nationella informationssäkerhetsstrategin. Ytterligare ett exempel är Forum för Informationsdelning avseende Informationssäkerhet (FIDI) där näringslivsrepresentanter med gemensamma intressen samlas för att utbyta information och tillsammans påverka utvecklingen inom området. Staten representeras av . Vidare skall , enligt 5 § förordningen (2002:518) med instruktion för , lämna en samlad bedömning av samhällets informationssäkerhet till regeringen. skall i detta arbete bl.a. analysera omvärldsutvecklingen inom området mot bakgrund av erhållet underrättelseunderlag. Denna rapport utgör årliga lägesbedömning av samhällets informationssäkerhet. Av det ovan anförda framgår att det pågår arbete inom många områden som rör informationssäkerheten i samhället. Utskottet finner därför inte anledning att tillstyrka motion 2005/06:T500 av m.fl. (fp) yrkandena 19-21, 2002/03:Fö259 av m.fl. (m) yrkande 7, 2003/04:U350 av m.fl. (kd) yrkande 5 och 2005/06:U384 yrkande 6. Tillsynen av kommunernas oljeberedskap Utskottets förslag i korthet Utskottet vill inte föregripa den beredning av ärendet som pågår i . Utskottet avstyrker styrelses förslag om tillsyn av kommunernas oljeberedskap. Utskottet avstyrker även motion 2005/06:Fö4 av m.fl. (fp) yrkande 1. Jämför reservation 7 (fp). har granskat statens åtgärder för att säkerställa en god beredskap för att ta hand om olja som når land vid stora oljeolyckor. Resultatet av granskningen redovisas i rapporten oljan når land - har staten säkerställt en god beredskap? (RiR 2005:31). Enligt visar granskningen att de statliga insatser som syftar till att stödja kommunerna i samband med oljekatastrofer är bristfälliga. Av granskningen framgår också att ansvaret för saneringsfasen vid en räddningsoperation - dvs. det skede i oljebekämpningen som följer efter den akuta fasen i olycksarbetet - i inte är reglerat. Detta har flera nackdelar som påtalas i granskningen. Lagen om skydd mot olyckor (LSO), som infördes , innebar en övergång till målstyrning av den kommunala beredskapen mot olyckor. Målstyrningsmodellen ställer höga krav på tillsyn, rådgivning, stöd och information för att lagstiftningens syften skall uppfyllas. granskning tyder på att det finns ett behov av utökad rådgivning och tillsyn när det gäller kommunernas oljeberedskap. Att det finns ett sådant behov framgår bl.a. av att många kommuner saknar beredskapsplaner, medan andra har ofullständiga eller bristfälliga planer. Det finns också brister i de statliga myndigheternas insatser. har haft svårt att nå ut med stöd till kommunerna. En del av myndigheternas information hänvisar till föråldrad lagstiftning. Den tillsyn som utövas av och länsstyrelserna har varit så begränsad att den enligt bedömning inte uppfyller de krav som ställs av regering och riksdag. Till dessa generella brister kommer det faktum att saneringen efter en oljeolycka ligger utanför de statliga myndigheternas kontroll. Saneringsfasen vid en räddningsoperation - dvs. det skede i oljebekämpningen som följer efter den akuta fasen i olycksarbetet - är i inte reglerad. De berörda kommunerna brukar av tradition ta på sig att sanera efter oljeolyckor, men kommunens ansvar är inte lagreglerat. Detta har också betydelse för de statliga myndigheternas möjligheter att agera. Det innebär att och länsstyrelserna i sin tillsyn inte har rätt att kontrollera kommunernas planering för saneringsfasen. Styrelsen anser att den statliga tillsynen av kommunernas oljeberedskap bör förstärkas, liksom de statliga insatserna för stöd och rådgivning till kommunerna på detta område. En del av en sådan förstärkning kan ske utan medverkan. Styrelsen anser emellertid också att det finns skäl att överväga om det statliga ansvaret för tillsyn bör utvidgas till att även omfatta saneringsfasen. För att uppnå detta krävs en översyn av regleringen av oljeskadeskyddet. Styrelsen föreslår att begär att regeringen genomför en sådan översyn. I motion 2005/06:Fö4 av m.fl. (fp) yrkande 1 anförs att regeringen har det yttersta ansvaret för att staten säkerställer en god beredskap att ta hand om olja som når land vid stora oljeolyckor. Motionärerna anför att de under hela innevarande mandatperiod har krävt att åtgärderna för oljeskadeskyddet till sjöss och i strandzonen och åtgärderna för uppföljande verksamheter måste förbättras och säkras funktionellt och ekonomiskt. granskning handlar om den del av oljeskadeskyddet som är aktuell när oljan når land. Detta är i första hand kommunernas ansvar, men även staten har en roll genom att ge stöd och vägledning, utöva tillsyn m.m. Det statliga stödet till kommunerna i samband med oljeolyckor och den statliga tillsynen till kommunernas oljeberedskap har därför enligt motionärerna stor betydelse. Granskningen visar att få kustkommuner har beredskapsplaner, och de som finns är ofullständiga eller bristfälliga. Saneringsfasen är utanför myndigheternas kontroll, och det statliga stödet når inte ut. Tillsynen har inte kommit i gång, och de övningar som sker har inte den kvalitet och den omfattning som den ökande oljetankertrafiken i kräver. Det finns alltså enligt behov av utökad rådgivning och tillsyn när det gäller kommunernas oljeberedskap. Det finns också brister i de statliga myndigheternas insatser. har haft svårt att nå ut med stöd till kommunerna. En del av myndigheternas information hänvisar till föråldrad lagstiftning. Den tillsyn som utövas av och länsstyrelserna har varit så begränsad att den enligt motionärerna inte uppfyller de krav som ställs av regering och riksdag. Inledningsvis vill utskottet betona att det är mest effektivt att bekämpa ett oljeutsläpp innan oljan flyter i land. Detta gör inom ramen för miljöräddningstjänsten till sjöss. Det är vidare avsevärt mycket mera kostnadseffektivt att ta upp oljan till sjöss jämfört med att ta upp oljan när den flutit i land. Ofta sker oljeutsläpp långt från, land vilket gör att det är viktigt med ett internationellt samarbete kring frågor om beredskap för oljeolyckor. Stora satsningar har därför gjorts för att förstärka förmåga att förhindra, begränsa och bekämpa ett oljeutsläpp. Tillsammans med övriga stater runt arbetar och även inom ramen för (Helcom). Detta operativa samarbete innebär att i händelse av ett oljeutsläpp kan lämna eller begära assistans från våra grannländer runtom . I budgetpropositionen angav regeringen att det är angeläget att fortsätta arbetet med att få till stånd ett ökat samarbete även när det gäller förmågan att ta hand om ett utsläpp i strandzonen. Liknande samarbeten finns även för de nordiska länderna genom det s.k. och för genom den s.k. Bonnöverenskommelsen. Ett samarbete finns också inom EU. Till detta kommer den kommunala beredskapen att hantera en oljeolycka när oljan flutit i land. Alla kommuner skall enligt lagen (2003:778) om skydd mot olyckor ha ett handlingsprogram för räddningstjänst. I programmet skall målet för kommunens verksamhet, samt de risker för olyckor som finns i kommunen som kan leda till räddningsinsatser, beskrivas. Risken för oljeskador och beredskap att hantera oljeutsläpp som flyter i land ska om de bedöms relevanta rymmas inom kommunens handlingsprogram. Statens räddningsverks roll på detta område är att verka för att konsekvenserna av ett oljeutsläpp till sjöss som når strandnära vattenområden och land begränsas. Det statliga stödet från har förändrats i och med den nya lagen, från allmänna råd till stöd i processen med att ta fram handlingsprogram för räddningstjänst. Lagen innebär ändrade förutsättningar för kommunerna att arbeta med beredskap för oljeolyckor. När ett oljeutsläpp flutit i land skall en kommun enligt lagen om skydd mot olyckor svara för räddningstjänsten inom sitt område. För att det skall betraktas som räddningstjänst måste det handla om ett akut ingripande. Olja som hotar att nå stränderna betraktas normalt som skäl för en räddningsinsats. När oljeskadan kan förvärras är det en fråga om sanering. I praktiken har ansvaret för sanering av olja som flutit i land tagits av kommuner och fastighetsägare som drabbats. För att kommuner skall hållas skadeslösa vid händelse av en oljeolycka betalar staten genom ut ersättning till kommuner som drabbats. har i sin rapport oljan når land - har staten säkerställt en god beredskap för oljekatastrofer? presenterat ett antal slutsatser och rekommendationer. Rapporten vars förslag berör flera departement bereds just nu inom . Utskottet välkomnar att bereder Riksrevisisionens rapport och överväger dess rekommendationer - allt i syfte att förbättra statens stöd till och tillsyn över den kommunala oljeberedskapen. Något särskilt uttalande från sida synes därför obehövligt. Utskottet vill inte föregripa den beredning av ärendet som inletts i och avstyrker därför styrelses förslag om tillsyn av kommunernas oljeberedskap. Utskottet avstyrker även motion 2005/06:Fö4 av m.fl. (fp) yrkande 1. Ett statligt ansvar för oljesanering i vissa fall Utskottets förslag i korthet Utskottet anser att det är angeläget att oklarheterna om ansvarsförhållandena för oljesanering ut. Utskottet vill dock inte föregripa den beredning av ärendet som pågår i . Utskottet avstyrker styrelses förslag om statligt ansvar för oljesanering i vissa fall. Utskottet avstyrker även motion 2005/06:Fö4 av m.fl. (fp) yrkande 2. Jämför reservation 8 (fp). Det faktum att saneringsfasen vid en oljeolycka inte är reglerad har även andra negativa följder som påtalas av . Varje kustkommun har ansvar för sanering av sina egna stränder, men oljeolyckor följer inte kommungränserna. Det finns i nuvarande regelverk ingen som är ansvarig för att göra prioriteringar över kommungränserna av var saneringsresurserna skall sättas in. Styrelsen anser att regelverket på denna punkt bör kompletteras. Den dag en stor olycka inträffar är det viktigt att veta hur ansvaret är fördelat. Styrelsen anser därför att man bör överväga om en statlig myndighet - antingen eller den berörda - bör ges rätt att under vissa omständigheter ta över ansvaret för oljebekämpningen under saneringsfasen vid stora oljeolyckor som rör flera kommuner. Styrelsen anser att regleringen av oljeskadeskyddet bör ses över i detta syfte och föreslår att begär att regeringen genomför en sådan översyn. I motion 2005/06:Fö4 av m.fl. (fp) yrkande 2 anförs att saneringen, som ofta är den största delen av kommunernas insatser vid oljeolyckor, ligger utanför de statliga myndigheternas kontroll. Saneringsfasen vid en räddningsoperation - dvs. det skede i oljebekämpningen som följer efter den akuta fasen i olycksarbete - är i inte tillräckligt reglerad. Detta innebär att och länsstyrelserna i sin tillsyn inte har rätt att kontrollera kommunernas planering för saneringsfasen. Det innebär också att det i nuvarande regelverk i , till skillnad från andra länder, inte finns någon utpekad ansvarig för att göra prioriteringar över kommungränserna av var saneringsresurser skall sättas in. Varje kustkommun har ansvar för sanering av sina stränder, men oljeolyckor följer inte kommungränserna! När en oljeolycka inträffar måste kommunerna fatta avgörande beslut. Det får inte råda någon tvekan om vem som skall göra vad och vilka metoder som är mest lämpliga. Granskningen har visat att den kommunala beredskapen och det statliga stödet till beredskapen fortfarande brister i väsentliga avseenden. Motionärerna anser att granskning och styrelses framställning till måste resultera i konkreta åtgärder så att står bättre rustat när oljan når land. För att få en bättre beredskap anser motionärerna, liksom , att och länsstyrelsernas ansvar för tillsyn av den kommunala beredskapen mot oljeolyckor utvidgas till att även omfatta saneringsfasen. För att uppnå detta krävs en översyn av regleringen av oljeskadeskyddet.