bet · GT01BoU5 · 2006-02-23 00:00:00 — Detta innebär att det skulle gå att åstadkomma utomordentligt stora rationaliseringsvinster i fastighetsöverlåtelse- och fastighetsbildningsprocesserna om det fanns en färdig lagstiftning om rättsverkan av fastighetsgränsers koordinater. Det ligger i samhällets och skattebetalarnas intresse att hämta hem effekterna av de miljardinvesteringar som genomförs genom utökade digitala databaser med uppgifter om fastigheter och terräng. Elektroniska ansökningsförfaranden, digitala arkiv, GPS, Galileosystemet och e-tjänster bör införas och fullt ut utnyttjas på den svenska fastighetsmarknaden. På det sättet skulle transaktionskostnaderna kunna minska dramatiskt och avgifter och skatter kunna sänkas rejält. En lagstiftning om koordinaters rättsverkan innebär också ett värdefullt inslag i arbetet med att lösa morgondagens bemanning av kommunala och statliga handläggartjänster. Sammantaget innebär detta att en utredning bör tillsättas med mål att utvärdera förutsättningarna för ett rationellt och rättssäkert system med fastighetskoordinater med rättsverkan. Vad vi nu med anslutning till motion 2005/06:Bo243 (kd) anfört bör tillkännage för regeringen som sin mening. Expropriationsändamålen m.m., punkt 3 (m, c) av de (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2004/05:MJ437 yrkandena 3 och 4, 2004/05:Bo302 yrkande 2 i denna del, 2005/06:Bo226 yrkande 2 och 2005/06:Bo300 yrkande 2 i denna del. Gränserna för när expropriation kan tillgripas är alltför vida och alltför oprecisa. Det är alldeles för lätt att ta till expropriation i situationer där det finns andra för den enskilde bättre lösningar att tillgå. Enligt vår uppfattning medger bestämmelserna om expropriationsändamålen ett alltför stort utrymme för godtycke. Den enskilda fastighetsägaren riskerar att utsättas för expropriation av rent konfiskatorisk karaktär utan att sådan är påkallad av att ytterst angelägna samhällsintressen skall tillgodoses. Det är inte värdigt en rättsstat att tillåta tvångsmässiga ingrepp i den enskilda äganderätten på de grunder som nuvarande expropriationsändamål medger. Expropriation av mark är en kränkning av äganderätten och bör endast komma i fråga när synnerligen viktiga samhällsintressen så påkallar och där alla andra alternativ har prövats. Mot bakgrund av detta föreslår vi att en genomgripande översyn av expropriationslagen genomförs. Översynen skall i första hand syfta till att begränsa och tydliggöra de ändamål som kan åberopas vid ett expropriationsföretag. Endast för stat eller kommun ytterst angelägna uppgifter och samhällsåtaganden, däribland värnande om människors liv, hälsa och säkerhet samt skydd av natur och miljö, skall tillåtas som expropriationsgrunder. Expropriation där det allmännas enda motiv till ingreppet är att stävja en marknadsbaserad värdeökning skall exempelvis inte medges. En särskild fråga som bör övervägas är om eller i vilka fall en rätt till expropriation skall föreligga för enskilda rättssubjekt. Det stöter nämligen rättskänslan att t.ex. en privat företagare ges möjlighet att beröva en annan företagare dennes egendom och därmed sammankopplade möjligheter till eget företagande, vinst och utkomst. En annan situation som bör utredas gäller fall när exproprierad egendom kommer att användas för ett annat ändamål än för vilket expropriation skett. I av snabb ekonomisk och teknisk utveckling torde det bli allt vanligare att så blir fallet. Särskilt stötande är de fall när den som exproprierat kommer att använda egendomen på ett sätt som den tidigare fastighetsägaren haft önskemål om för egen del. Vi är medvetna om att lösningarna av det senare problemet kan vara svåra att finna. Men det är väsentligt att en utredning tar sig an frågan. Dessutom bör övervägas om som förutsättning för expropriation bör gälla att andra förvärvs- och upplåtelsealternativ först uttömts. Bakom vårt ställningstagande ligger en stor respekt för äganderätten vilken kommit till uttryck både i vår grundlag och i den i lagfästa europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Vad vi nu med anslutning till motionerna 2004/05:Bo302 (m) yrkande 2 i denna del, 2005/06:Bo226 (c) yrkande 2, 2005/06:Bo300 (m) yrkande 2 i denna del samt 2004/05:MJ437 (m) yrkandena 3 och 4 anfört bör tillkännage för regeringen som sin mening. Ersättningsreglerna vid expropriation, punkt 4 (c) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Bo226 yrkandena 3 och 4 samt 2005/06:Bo335 yrkande 34 och avslår motionerna 2004/05:Bo302 yrkandena 2 i denna del och 3, 2004/05:Bo307 yrkande 3, 2005/06:Bo255 yrkandena 11 och 12 samt 2005/06:Bo300 yrkandena 2 i denna del och 3. Den enskilda äganderätten har en alltför svag ställning i svensk lagstiftning. Ett av de tydligaste exemplen på detta är expropriationslagstiftningen. Det är en lagstiftning som inom oprecisa och alldeles för vida ramar ger utrymme för konfiskation av enskildas fastigheter. Enkelt uttryckt är de nuvarande reglerna för expropriation föråldrade. Den kritik som jag menar kan riktas mot expropriationslagstiftningen gäller i hög grad ersättningsreglerna. Det är därför nödvändigt att dessa regler ses över. har också av regeringen begärt en sådan översyn. Denna översyn har först nu inletts, efter beslut. För att översynen skall leda till ett resultat som stärker den enskildes ställning måste den dock få en något annorlunda inriktning. Utgångspunkten för översynen skall vara att det vid varje expropriation skall finns klara ersättningsregler som skall följas noga. Ersättningen bör bestämmas i ett inledande skede och inte i efterhand. Dessutom bör ersättningen betalas ut omgående och hänsyn därvid tas till den vinst som kommersiella intressen kan göra vid en expropriation. Vad jag nu med anslutning till motionerna 2005/06:Bo226 (c) yrkandena 3 och 4 samt 2005/06:Bo335 (c) yrkande 34 anfört bör tillkännage för regeringen som sin mening. Återköpsrätt till exproprierad egendom, punkt 5 (m, kd) av (), de (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Bo258, 2004/05:Bo259 och 2005/06:Bo287. Utgångspunkten vid expropriation är att den exproprierade marken skall användas för ett särskilt ändamål. Enligt vår mening är det mot den bakgrunden rimligt att exproprierad egendom endast skall få användas för det ändamål som föranlett expropriationen. Lagstiftningen ger inte något sådant skydd. Detta kan leda till uppenbart stötande resultat. På den exproprierade marken kan, efter försäljning, exempelvis utvecklas ny verksamhet som den tidigare ägaren själv skulle ha kunnat bedriva där. Det finns en rad exempel på mark som exproprierats men som inte längre används för det ändamål som expropriationen avsåg. har t.ex. avsevärda arealer förvärvats för försvarets behov. Det gäller mark för övnings- och utbildningsändamål eller för olika militära anläggningar. När Försvarsmakten nu minskar sin verksamhet behövs stora delar av den ianspråktagna marken inte längre. Enligt nuvarande lagstiftning ankommer det då på staten att som huvudregel sälja mark. Enligt vår mening vore det rimligare att det i den beskrivna situationen införs en återköpsrätt för den ursprunglige ägaren av marken. Det innebär att om staten säljer egendom som har exproprierats skall frågan om återköp utredas. Den ursprunglige ägaren eller dennes arvtagare bör få möjlighet att återköpa egendom till ett pris som fastställs utifrån en indexuppräkning av den ursprungliga expropriationsersättningen. En sådan ordning gäller redan när staten tagit mark i anspråk med vägrätt där marken i princip skall återgå till tidigare ägare om det allmänna vägändamålet upphör. Vad vi nu med anslutning till motionerna 2004/05:Bo258 (m), 2004/05:Bo259 (kd) samt 2005/06:Bo287 (kd) anfört bör tillkännage för regeringen som sin mening. Kommunala förköp, punkt 6 (m) av de (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Bo302 yrkande 13 och 2005/06:Bo300 yrkande 4. Den kommunala förköpsrätten bör enligt vår uppfattning avskaffas. Det främsta skälet till detta ställningstagande är att förköpsrätten inte fyller någon funktion i den kommunala markplaneringen. Det är även av vikt att framhålla att förköpsrätten gör att enskilda markägare hamnar i en orimligt svag position i förhållande till kommunerna. Detta skall ses mot bakgrund av att det kommunala planmonopolet, expropriationslagen och överlägsna ekonomiska och personella resurser ger kommunerna en mycket stark maktställning. Ett avskaffande av den kommunala förköpsrätten skulle bidra till en sundare fastighetsmarknad. Vidare kan det ifrågasättas om det är rimligt att spendera skattemedel på en kommunalisering av mark för bebyggelse som resurserna inte förslår att tillgodose mer angelägna kommunala verksamheter. Regeringen bör för lägga fram förslag om att avskaffa den kommunala förköpsrätten. Vad vi nu med anslutning till motionerna 2004/05:Bo302 (m) yrkande 13 samt 2005/06:Bo300 (m) yrkande 4 anfört om att avskaffa den kommunala förköpsrätten bör som sin mening ge regeringen till känna. Äganderätten, punkt 7 (m, c) av de (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Bo302 yrkande 1, 2005/06:Bo226 yrkande 1 och 2005/06:Bo300 yrkande 1. Äganderätten har ett svagt skydd i . Det gäller trots att det i 2 kap. 18 § första stycket regeringsformen stadgas att varje medborgares egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas att avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Det är snarare så att om mänskliga rättigheter, som ingår i svensk lag, ger ett starkare skydd. I konventionen stadgas att envar fysisk eller juridisk persons rätt till sin egendom skall lämnas okränkt. På liknande sätt stadgas det i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna att "har rätt att äga egendom, ensam eller i förening med andra. Ingen må godtyckligt berövas sin egendom." Trots regeringsform och Europakonvention upplever många att de inte har det skydd för sin egendom som de förväntar sig. Detta utgör naturligtvis ett problem. Det privata ägandet är djupt rotat i den svenska folksjälen. Många svenskar härstammar från självägande bönder. Historiskt sett har det privata ägandet av jord, skog och hus varit både vanligt och betydelsefullt i . Äganderätten måste mot den bakgrunden ses som en moraliskt motiverad rättighet. Alla medborgare har rätt att äga och förfoga över frukterna av sitt arbete. Staten har därmed också en moralisk skyldighet att respektera alla medborgares äganderätt. Förvärvandet och skapandet av egendom samt rätten att äga och förfoga över den utgör dessutom fundamentet för vårt gemensamma välstånd. Historien har visat att det finns ett starkt samband mellan å ena sidan ett lands välstånd och ekonomiska tillväxt, och å andra sidan landets institutioner för att säkra äganderätten. Utan respekt för den enskilda äganderätten - inget välstånd! Trots detta tydliga samband måste äganderätten ständigt försvaras mot politiker som vill inskränka äganderätten för att stärka politikens makt att styra samhället. Exemplen på detta är många. Det gäller t.ex. expropriationslagstiftningen, förvärvslagstiftningen och den kommunala förköpsrätten. Denna och liknande lagstiftning måste därför ses över i syfte att antingen undanröja den helt eller ge den en sådan utformning att äganderätten stärks. Vad vi nu med anslutning till förslagen i motionerna 2004/05:Bo302 (m) yrkande 1, 2005/06:Bo226 (c) yrkande 1 samt 2005/06:Bo300 (m) yrkande 1 anfört om att stärka äganderätten mot inskränkningar i form av expropriation, förvärvsprövning m.m. bör som sin mening tillkännage för regeringen. Avskaffande av tomträttsinstitutet, punkt 8 (m, c) av de (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Bo302 yrkande 6, 2005/06:Bo259 och 2005/06:Bo300 yrkande 8 i denna del. De motiv som en gång vägledde införandet av tomträtt har helt spelat ut sin roll. har därmed kommit att bli en förlegad form av reglering som försätter den enskilda tomträttshavaren i ett beroendeförhållande till kommunen. Ur den enskildes perspektiv kan markkostnaden vid en omreglering av avgälden påverkas på ett sådant oförutsägbart sätt att rena rättssäkerhetsargument talar för ett avskaffande av tomträttsinstitutet. Utan att närmare gå in på frågan kan konstateras att problemet kring hur avgälderna skall omregleras visar på en avgörande svaghet med hela systemet. Mot den nu beskrivna bakgrunden menar vi att regeringen bör inrikta sitt arbete på att skapa en fastighetsmarknad där det allmännas roll i möjligaste mån är begränsad till att formulera erforderliga riktlinjer. Det är oförsvarbart att på rent ideologiska grunder behålla ett markpolitiskt instrument vars konsekvenser förhindrar ett spritt enskilt ägande. har dessutom, på ett sätt som lagstiftaren inte tänkt sig, kommit att användas som ett styrinstrument i frågor som plan- och bygglagens normer skall reglera. Regeringen bör enligt vår uppfattning lägga fram ett förslag för om att nya tomträtter inte skall kunna bildas. Vad vi nu med anslutning till motionerna 2004/05:Bo302 (m) yrkande 6, 2005/06:Bo259 (m) samt 2005/06:Bo300 (m) yrkande 8 i denna del anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Friköp av tomträtter, punkt 9 (m, fp, kd, c) av (), de (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2004/05:Bo307 yrkande 2, 2005/06:Bo214 yrkande 14 och 2005/06:Bo300 yrkande 8 i denna del. har flera av landets kommuner erbjudit småhusägare att friköpa sina tomter som upplåtits med tomträtt. För åtskilliga människor innebär den nuvarande situationen att de själva äger sitt hus men inte den mark på vilken detta står. För många framstår det som både egendomligt och otillfredsställande. Det är enligt vår mening önskvärt att tomträttshavarna i alla kommuner erbjuds att friköpa sin tomt. Utrymmet för privat ägande, också när det gäller tomtmark, måste vidgas. Det är ett naturligt led i stärkandet av egenmakten inom bostadspolitiken. Tomträttsavgälderna fungerar i praktiken som en extra fastighetsskatt. För småhusens del blir detta tydligt genom regeringens mer än sannolika planer på att avgälderna skall beräknas på taxeringsvärdet med årliga värdeuppräkningar. Vi anser däremot att om en fastighet stiger i värde så skall den boende genom sitt ägande kunna säkerställa sig mot utgiftsökningar. Vad vi nu med anslutning till motionerna 2004/05:Bo307 (fp) yrkande 2, 2005/06:Bo214 (fp) yrkande 14 samt 2005/06:Bo300 (m) yrkande 8 i denna del anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Upphävande av jordförvärvslagen, punkt 10 - motiveringen (m) av de (), () och (). Vi är inte nu beredda att avskaffa jordförvärvslagen, dock vill vi starkt begränsa den. Vår syn på hur jordförvärvslagen i ett övergångsskede bör utformas har vi utvecklat i vår motion 2005/06:Bo300 (m) yrkande 5. Upphävande av jordförvärvslagen, punkt 10 (fp) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo255 yrkande 9. Enligt vår mening utgör jordförvärvslagen en sådan inskränkning i förfogandet över den egna egendomen att den måste avskaffas. De invändningar som kan riktas mot lagen är många. I de fall lagen är tillämplig har inte säljaren rätt att sälja till vem som helst. Staten har genom tvångsåtgärder i form av återlösen möjlighet att gynna köpare som redan är boende på en ort. En effekt av detta är bl.a. att säljaren inte kan få ut marknadsmässigt pris för sin fastighet vid en försäljning. Det finns tre typer av bestämmelser som motiverar jordförvärvslagen: förvärv i glesbygd, förvärv i omarronderingsområden och juridiska personers förvärv. Dessutom finns det ambitioner att utnyttja jordförvärvslagen för att förhindra s.k. exploaterande förvärv. Vi anser att man bör anlägga en positiv grundsyn och inte på förhand utgå ifrån att alla som önskar köpa lantbruksfastigheter har oseriösa avsikter. Grundinställningen bör vara att människor är ärliga och vill ta ansvar för och vårda det som de äger. Vi tror inte att man löser alla problem genom statliga detaljregleringar. Det finns ett mindre antal s.k. skogsklippare som förvärvar skogsfastigheter med oseriösa avsikter, men detta kan inte motivera att man har en krånglig lagstiftning kring förvärvet. Vi menar att man i stället bör tvinga alla ägare av skogsfastigheter att ta ansvar för sin mark. Syftet med bestämmelserna om förvärv i glesbygd är regionalpolitiskt - man vill värna sysselsättning och boende i glesbygd. Erfarenheten visar dock att bestämmelserna på intet sätt bidrar till ökad bosättning. Boplikten leder ofta till att det är en befintlig markägare på orten som får köpa fastigheten till ett pris som, på grund av omständigheterna, långt understiger det pris som säljaren skulle ha erhållit om ingen förvärvsprövning funnits. Om de som bor i glesbygd önskar att marken skall utnyttjas så att den främjar sysselsättning och boende på orten har de möjlighet att låta bli att sälja sin mark till köpare som inte avser att främja detta. Man bör låta de boende i glesbygden ta ansvar själva, i stället för att staten skall styra med krångliga regler. Glesbygdsbestämmelserna är avsedda att förhindra s.k. exploaterande förvärv. Vi menar dock att jordförvärvslagen inte är rätt verktyg för detta, vilket vi återkommer till nedan. Bestämmelserna bör därför tas bort. Vi anser att det är mycket angeläget att en omarrondering genomförs utan dröjsmål. Det kan vara motiverat att ha vissa regler kring förvärv i omarronderingsområden. Vi menar dock att sådana regler kan läggas i annan lagstiftning. Reglerna om juridiska personers förvärv syftar till att bevara balansen mellan olika ägarkategorier. Man befarar att utan dessa regler skulle andelen skog som ägs av aktiebolag öka, och detta anses vara icke önskvärt. Det är mycket möjligt att denna farhåga stämmer, men vi vill ifrågasätta att detta skulle vara ett så stort problem att det motiverar den här typen av reglering. Det skulle förvisso vara problematiskt om ett eller ett fåtal bolag ägde nästan all skog i . Men detta är en fråga om konkurrens och ägarkoncentration och bör behandlas som en sådan. Man bör se över konkurrenslagstiftningen och säkerställa att den på ett effektivt sätt omfattar ägande av lantbruksfastigheter. Att avskaffa bestämmelserna i jordförvärvslagen skulle innebära minskade kostnader för administration för både statliga myndigheter och de företag som önskar förvärva fastigheter som regleras av jordförvärvslagen. Sammanfattningsvis vill vi således avskaffa flera av de regleringar som återfinns i jordförvärvslagen. Eftersom vi anser det mest lämpligt att resterande bestämmelser förs över till andra lagar bör hela jordförvärvslagen avskaffas. Vad vi nu med anslutning till förslagen i motion 2005/06:Bo255 (fp) yrkande 9 anfört bör som sin mening tillkännage för regeringen. Utformningen av jordförvärvslagen, punkt 11 (m) av de (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo300 yrkande 5 och avslår motionerna 2005/06:MJ449 yrkande 58 och 2005/06:Bo225. De krav på förvärvsprövning och boendeplikt som ställs vid försäljning och köp av fastigheter i vissa delar av landet innebär en inskränkning av äganderätten genom att säljaren inte fritt kan välja köpare. Jordförvärvslagen har historiskt använts som ett instrument för att påskynda rationaliseringen av innehavet av lantbruksmark. Modellen innebar att statliga tjänstemän hade avgörande inflytande över vilka som fick köpa fastigheter och även till vilket pris som de fick säljas. Denna totala centralplanering har övergivits och lämnat plats för en förvärvspolitik som i väsentligt högre grad lämnar utrymme för enskilda människors fria avtalsrätt. I vissa delar av accepteras numera också äganderätten fullt ut genom att boplikten är geografiskt begränsad. Resterna av centralplaneringstänkandet lever dock kvar i jordförvärvslagen som den är utformad . Det gäller reglerna om att i vissa delar av landet måste en köpare vara bosatt i kommunen för att få tillstånd att köpa en lantbruksfastighet. Inskränkningen av juridiska personers möjligheter att förvärva lantbruksfastigheter kränker också en av de fundamentala delarna av äganderätten - nämligen den att fritt få sälja sin egendom till vem man vill. Resterna av bosättningsplikten i jordförvärvslagen har inte på något avgörande sätt påverkat fastboendet i glesbygd. Inte heller har den där haft någon mätbar inverkan på näringslivsutvecklingen. Enligt vår mening är det såväl otidsenligt som otillständigt att staten föreskriver var människor skall bosätta sig. Det går inte att genom statliga tvångsåtgärder styra befolkningsutvecklingen. Det som behövs är incitament för att kunna bo och verka utanför städerna och dessutom ha en socialt fungerande tillvaro. Då behövs bl.a. bättre vägar och bättre företagsklimat så att företag etableras och skapar nya arbetstillfällen. I vissa delar av är emellertid fastighetsstrukturen sådan att en statlig förvärvspolitik är ändamålsenlig. Den omarronderingsverksamhet som gradvis genomförs med hjälp av statliga insatser bör fortsätta. Därför är det i dessa områden motiverat att behålla förvärvsprövningen så länge omarronderingsverksamheten fortgår. Förvärvsprövningen av enskilda personer bör således, med undantag för omarronderingsområden, tas bort. Vad vi nu med anslutning till förslagen i motion 2005/06:Bo300 (m) yrkande 5 anfört bör som sin mening tillkännage för regeringen. Utformningen av jordförvärvslagen, punkt 11 (kd, c, mp) av (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:MJ449 yrkande 58 och 2005/06:Bo225 samt avslår motion 2005/06:Bo300 yrkande 5. Ett levande förutsätter att alla delar av landet ges förutsättningar att utvecklas på sina villkor och utifrån sina förutsättningar. För landsbygden utgör livskraftiga lantbruk en motor för utvecklingen. Med ett konkurrenskraftigt lantbruk följer också livsmedelsförädlingsföretag, turistnäring, småskaligt skogsbruk m.m. av sysselsättningen i landet har jord- och skogsbruk som grund. Det innebär att dessa modernäringar tillsammans med den förädlingsindustri som hämtar sina råvaror därifrån ger ett stort antal människor deras utkomst. För att denna utveckling skall fortgå krävs en modern jord- och skogsbrukspolitik som baseras på god kunskap om näringarnas betydelse och inte minst kunskap om deras förutsättningar.