bet · GT01UU8 · 2006-03-14 00:00:00 — Särskild uppmärksamhet kommer att ägnas bibliotek, stöd till böcker och läsning, översättning, kvinnor och ungdomar. I samarbete med bl.a. internationella kvinnonätverk kommer minst tio nationella och bilaterala utbildningsprogram för kvinnor att öppnas för deltagande av kvinnor från . Särskild uppmärksamhet kommer att tillägnas genderfrågor. Bland övriga program märks utbildning för lärare och andra skolprojekt. Stiftelsen har en flerspråkig undervisningsserver med t.ex. material om kulturell mångfald och mänskliga rättigheter. För den första treårsperioden består stiftelsens styrelse av , där samtliga 35 länders regeringar är representerade. Vid sidan om styrelsen har stiftelsen även en rådgivande kommitté med 12 ledamöter, varav 6 från EU-länderna och 6 från partnerländerna. Stiftelsen samfinansieras av de 35 länder som deltar i Barcelonaprocessen och . EU:s grannskapspolitik, som på engelska först kallades "" och senare European Neighbourhood Policy (ENP), föreslogs av kommissionen 2003 utformas med sikte på EU:s förbindelser med alla grannländer efter utvidgningen . I berör den nya grannlandspolitiken samtliga partnerländer utom , som har ställning som kandidatland. Inom ENP, som omfattar såväl EU:s grannländer i som Barcelonaprocessens partnerländer, skall särskilda nationella handlingsplaner utarbetas i samråd med respektive partnerland. Sådana planer har antagits för , , , och Palestinska myndigheten och kan sägas vara en fördjupning av dessa länders bilaterala associeringsavtal med EU. Inom EU:s strategiska partnerskap med och , som antogs av , är Barcelonaprocessen och ENP de viktigaste instrumenten för . Det strategiska partnerskapet skall ta hänsyn till befintliga instrument samt baseras på ett långsiktigt partnerskap med deltagarländerna. Strategin omfattar länderna inom Barcelonaprocessen och () samt , , , och . Inom EU råder det konsensus om att EU:s strategiska partnerskap för skall vara klart och tydligt åtskilt från andra internationella initiativ. EU och skall samarbeta och dra nytta av sina komparativa fördelar och pågående aktiviteter, men EU:s initiativ skall ha en egen distinkt profil. initiativ syftar till att främja demokrati, good governance och mänskliga rättigheter i regionen ("Broader Middle East and North Initiative"). inkluderar även och i sitt initiativ. har använt några av toppmötena med EU, G 8 och Nato för att driva frågorna vidare. Alla partnerländer inom Barcelonaprocessen omfattas av ENP, tillsammans med EU:s grannländer i . För alla ENP-länder skall utarbetas en handlingsplan med konkreta åtgärder, som skall finansieras genom , , som kommer att ersätta Meda-biståndet. ENPI är i princip en sammanslagning av EU:s tidigare Medelhavs- och Östeuropabistånd. Tillämpningen av handlingsplanerna kommer att följas av den mötesstruktur som upprättats för associeringsavtalen, dvs. associeringsråd på utrikesministernivå och associeringskommitté på tjänstemannanivå. EU:s bistånd och associeringsavtalen EU:s Medelhavsbistånd () till partnerländerna för uppgår till . Biståndet skall gå till ekonomisk omvandling, till stärkande av den socioekonomiska jämvikten och stöd för utveckling av det civila samhället samt till regionalt samarbete. Biståndet utgår efter nationella och regionala strategier som baseras på partnerländernas prioriteringar och i enlighet med målen och syftena i Barcelonadeklarationen och EU:s särskilda förordning för Medelhavsbiståndet (Meda-förordningen). kommer Meda-biståndet att ersättas av , som kan sägas vara en sammanslagning av EU:s tidigare Medelhavs- och Östeuropabistånd. Bilateralt Meda-bistånd lämnas till , , , , , , och Palestinska myndigheten. och är alltför ekonomiskt utvecklade för att kvalificera sig för bilateralt bistånd, men kan ingå i regionalt bistånd till olika projekt. EU:s associeringsavtal med partnerländerna är de grundläggande byggstenarna för det frihandelsområde runt som planeras vara fullt utbyggt . Avtalsförhandlingarna med avslutades , men avtalet har ännu inte undertecknats. Ett frihandelsavtal mellan EU och () förhandlas . Länder i regionen har tagit initiativ till olika frihandelsarrangemang, vilka kan bli en grund för att förbättra det ekonomiska samarbetet i regionen. Inom regionen pågår nationella processer med att anta och genomföra avtal antagna inom WTO. Parliamentary Assembly of the Vid sidan om det ovan omtalade parlamentariska samarbetet (EMPA) har också den interparlamentariska unionen (IPU) skapat ett eget forum för samarbete. Konferensen för säkerhet och samarbete i (The Conference on Security and Co-operation in the ) bildades vid ett i i . Representanterna från parlamenten kom då överens om att regelbundet mötas för att främja en dialog med målet att förbättra säkerhet och samarbete i regionen. Mekanismen (CSCM) är en unik process i vilken parlamenten deltar på lika villkor för att söka lösningar på regionens problem. I på 1995 och i i , upprepade CSCM behovet av att arbeta mot en institutionalisering av CSCM och en omvandling till en parlamentarisk församling för . Vid antogs stadgarna för en sådan parlamentarisk församling (Parliamentary Assembly of the ). Enligt en gemensam deklaration från mötet kommer omvandlingen av CSCM till en församling att ge mer status till den parlamentariska diplomatin i regionen. Det kommer också att ge ett eget unikt parlamentariskt forum som inte är bundet till andra processer. Medlemmarna kommer att kunna sätta och utforska sin egen agenda. Den parlamentariska församlingen kommer att hålla sin första session i . 6.3 Svenskt samarbete i regionen har bilateralt samarbete med den region som omfattar länderna , , , , , , , , och . Samarbetet baseras på Sidas "Förhållningssätt för utvecklingssamarbetet med och ". I detta lyfts särskilt det regionala samarbetet fram, bl.a. inom områdena mänskliga rättigheter och demokrati. Förutom med de nämnda länderna har ett långsiktigt utvecklingssamarbete med Palestinska myndigheten på och i . I och med medlemskap i har förutsättningarna för utvecklingssamarbetet delvis ändrats och samarbetet med regionen har ökat successivt, bl.a. med insatser inom forskning och kultur. Målen för det svenska utvecklingssamarbetet med är att främja demokrati och respekten för de mänskliga rättigheterna, särskilt ökad jämställdhet och att främja fred och säkerhet. Samarbetet skall underlätta och bädda för fler kontakter mellan och länderna i området. En stor del av det nuvarande biståndet till regionen går till humanitära insatser till följd av naturkatastrofer och konflikter. har fått humanitärt bistånd . Stödet har främst gått till den kurdiska enklaven i norra . Stödet har gått till insatser med fokus på vatten och sanitet, återuppbyggnad av bostäder och till kliniker och sjukhus, grundläggande hälsoutbildning och till minröjningsprogram. Stödet till Palestinska myndigheten har utökats betydligt beroende på den försämrade humanitära situationen för den palestinska befolkningen. Det humanitära biståndet går framför allt till transporter av förnödenheter och till insatser som skapar sysselsättning eller främjar dialog och fred. har dessutom fattat beslut om u-krediter, med mycket förmånliga villkor, för till länderna i . Krediterna är avsedda för investeringar inom infrastruktur. har fått u-krediter, framför allt till att utveckla vatten- och avloppsreningsverk. och har fått u-krediter för investeringar i telesektorn. Förslag på en ny samarbetsstrategi för Regeringen gav Sida i uppdrag att utarbeta ett förslag till samarbetsstrategi för utvecklingssamarbetet med . finns bilaterala samarbetsstrategier för och samt . Sida har lämnat ett förslag till strategi till regeringen. Strategin har en tidshorisont men bör i planeringen av insatser inom samarbetsområdena ha ett längre tidsperspektiv. Den bedöming av regionen som strategin utgår ifrån baseras i huvudsak på den bedömning som görs i de tre , som utgivits av UNDP 2002, 2003 och 2004 och som inkluderar en analys av effekterna av pågående konflikter, en bedömning av demografiska förhållanden och en analys av fattigdomen. Mål för det svenska biståndssamarbetet med skall vara: - att främja demokrati och god samhällsstyrning, - att främja respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive kvinnors och flickors lika rättigheter, villkor och möjligheter. Samarbetet med skall utgå från den fattigdom i bred mening som rättighetskränkningar, inklusive frånvaron av fred och säkerhet, innebär. Fokus bör ligga på att motverka bristen på respekt för de mänskliga rättigheterna och demokrati, som är ett av de främsta hindren för utveckling och jämställdhet i . Enligt regeringsuppdraget skall strategin innebära att utvecklingssamarbetet med regionen stärks och vidgas i förhållande till nuvarande samarbete, främst genom att öka antalet samarbetsområden från två till fyra. Dessa samarbetsområden föreslås av Sida omfatta: - demokrati och god samhällsstyrning, - de mänskliga rättigheterna, inklusive kvinnors och flickors lika rättigheter, villkor och möjligheter, - omsorg om miljön genom hållbart nyttjande av vattenresurser, särskilt av regional, gränsöverskridande karaktär, - kapacitetsuppbyggnad inom området ekonomiska utvecklingsfrågor av regional karaktär. För att kunna genomföra en sådan utökning av samarbetsområdena med tillgängliga resurser föreslår Sida att insatserna inom det nya samarbetsområdet miljö koncentreras till regionala vatteninsatser och inom det andra nya området, ekonomisk utveckling, till kapacitetsutveckling. Av kapacitetsskäl föreslås att befintliga mekanismer utnyttjas för det regionala arbetet i sin helhet. Den som avses i uppdraget omfattar 18 länder, de ockuperade palestinska områdena och . Det regionala samarbetet föreslås ha sin utgångspunkt i fem länder, , , , och , där projekt med regional ansats redan initierats. Övriga länder föreslås kunna inkluderas, om det bedöms relevant, i ett regionalt eller subregionalt sammanhang. Däri innefattas även , och . Demokrati kräver demokratiska strukturer parallellt med demokratiska attityder och beteenden hos individer. Strategin föreslår därför att stöd bör ges till insatser som syftar till att sprida demokratiska tankesätt, vanor och uttryck. Kultur och medier är viktiga instrument för detta. Kulturell mångfald och möjlighet till kulturellt deltagande på både struktur- och individnivå är rättigheter som är betydelsefulla för demokratin. I strategin sägs också att den regionala kunskap som finns vid de fyra institutioner med svensk anknytning som verkar i regionen skall tas till vara i arbetet att motverka fattigdomen i bred mening: - Samarbetet med i bör fortsätta att omfatta ett visst gemensamt planerande och genomförande av insatser inom det regionala programmet. Institutets möjlighet att vidga kontaktytorna i , i övriga och i hela , dvs. till länder utanför fokus för det regionala programmet, bör tas till vara som ett komplement till biståndsinsatser. - Sektionen för turkisk-svenskt samarbete vid generalkonsulatet i har som huvuduppgift att främja kontakterna mellan och men strävar därutöver att genom sitt breda kontaktnät främja MR och demokrati i . Ett samarbete liknande det som påbörjats med , främst för anordnande av möten och workshops, bör enligt strategin byggas upp med sektionen. - i syftar till att främja akademisk forskning i såväl som resten av och inom humaniora och samhällsvetenskap. Det samarbete som påbörjats inom MENA-links-programmet bör enligt strategin fortsätta. - I strategin sägs att samarbetet inom biståndsområdet med instituten i och bör formaliseras i verksamhetsplaner och i verksamhetsuppföljning. - Förutsättningarna för samarbete inom biståndsområdet med för Dialog mellan kulturer bör utredas. Sida har av sina tidigare erfarenheter dragit slutsatsen att en hållbar uppbyggnad av ett regionalt program inom området demokrati och mänskliga rättigheter förutsätter att det av mottagarna inte ses som ytterligare ett initiativ för att påtvinga förment västerländska värderingar. Sida menar att det regionala programmet måste utvecklas i en kontinuerlig dialog med aktörer i regionen så att ett ömsesidigt förtroende kan byggas upp och förståelse kan utvecklas för de strömningar och initiativ som tar form i regionen. Sida menar att som givare har trovärdighet och ett gott rykte i regionen, vilket ger möjlighet att spela en roll. Dock inte genom att vara en stor finansiell givare utan främst genom att i en dialog kunna bidra med idéer, kunskaper, erfarenheter och till en ökad förståelse mellan kulturer och mellan religioner. Efter förhandlingar med slöts ett avtal , vari institutets diplomatiska status, uppdrag och verksamhetsformer reglerades. Den officiella invigningen ägde rum . Institutet ingår i den svenska utrikesrepresentationen som en självständig myndighet. Knutet till finns ett råd () som består av forskare och kulturpersonligheter, främst med arabisk bakgrund. övergripande uppdrag är att utveckla kunskap och förståelse, främja sociala kontakter mellan och och fungera som en plattform för dialogen mellan länderna i och länderna i och . Verksamheten skall beröra den politiska, ekonomiska och sociala utvecklingen och bidra till ökad ömsesidig förståelse inom kulturens och religionens områden. Institutets aktiviteter skall bidra till Europa-Medelhavspartnerskapet i dess olika aspekter. Institutet har genom sin verksamhet gett ett viktigt bidrag till utvecklandet av relationerna mellan och länderna i och . Genom de nätverk som gradvis byggts upp i samverkan med bl.a. , och olika FN-organ bidrar till utvecklandet av relationerna mellan och länderna i och . Institutet arbetar med konferenser, seminarier och workshops, oftast med deltagare från både och , men ibland med enbart arabisk medverkan. Exempelvis får ungdomar utbyta erfarenheter om medier och ungdomspolitik, eller lärare diskutera skolböcker och läroplaner. Tillsammans med Sida ges utbildning i mänskliga rättigheter, demokrati och rättssamhällets principer. I samarbete med arabiska och svenska universitet byggs nätverk mellan forskare. Översättare, författare och dramatiker träffas över språkgränserna. är en viktig partner och nydanande mötesplats. Vid det svenska generalkonsulatet i finns bl.a. en sektion för turkisk-svenskt samarbete. Sektionen har lämnat viktiga bidrag när det gäller följande: - Ge stöd till strävan mot medlemskap i unionen. - Behandla frågor som är av betydelse för den politiska, ekonomiska och sociala utvecklingen i samt främja utbyte mellan och på dessa områden. - Bidra till ömsesidig förståelse inom bl.a. tradition, kultur och religionens område. - Uppmärksamma regionala frågor som berör , sydöstra , och . Sektionen arrangerar seminarier och workshops med svenska och turkiska deltagare. Sedan verksamheten inleddes har seminarier om exempelvis migration och arbetsmarknader, EU:s lagstiftning, kvinnor i politiken och EU för journalister hållits. Sektionen stöder turkiska experters deltagande i möten arrangerade av svenska institutioner och vice versa. Sektionen har också startat ett stipendieprogram för turkiska studenter som önskar avlägga mastersexamen i European studies vid svenska universitet och högskolor. Sektionen samarbetar med såväl turkiska som svenska partner, bl.a. i , i , Sida, svenska ambassaden i och kontor i . Politiken för global utveckling Den nya svenska politiken för global utveckling samt FN:s millenniemål utgör en förutsättning för utformningen av politiken även i det nu aktuella sammanhanget. FN:s millennieutvecklingsmål, som antogs , anger färdvägen för världssamfundet i arbetet med att utrota fattigdomen. Det övergripande målet är att halvera antalet extremt fattiga fram jämfört med . I det målet inkluderas en halvering av dem som lider av hunger. Därutöver finns ytterligare sju mål gällande 2015: grundskoleutbildning för alla, jämställdhet genom att eliminera utbildningsskillnader beroende på kön, barnadödlighet för barn skall minska med två tredjedelar, mödradödlighet skall minska med tre fjärdedelar, hiv/aids och malaria och andra smittsamma sjukdomar skall hejdas i spridning, andel människor utan rent vatten halveras, livsvillkor i slumområden tydligt förbättras för minst hundra miljoner människor (till 2020). Det åttonde målet är riktat till de utvecklade länderna. De uppmanas att utveckla ett öppet, rättvist och icke-diskriminerande handels- och finanssystem samt beakta behoven hos de minst utvecklade länderna. Millenniemålen skall enligt den nya politiken för global utveckling gälla hela den svenska utrikesrepresentationen. Målet för den nya svenska politiken för global utveckling är att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling. Det biståndspolitiska området har inom denna ram dessutom målet att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. Politiken skall medverka till att FN:s millennieutvecklingsmål uppfylls. Två perspektiv skall prägla politiken, nämligen ett rättighetsperspektiv och fattiga människors perspektiv. Åtta olika huvuddrag skall genomsyra politiken. De grundläggande värderingarna är: demokrati och god samhällsstyrning, respekt för mänskliga rättigheter samt jämställdhet mellan kvinnor och män. Hållbar utveckling vilar på tre pelare: förvaltandet av naturresurser och omsorg om miljön, ekonomisk tillväxt samt social utveckling och trygghet. Därutöver finns huvuddragen konflikthantering och säkerhet samt globala gemensamma nyttigheter. I landstrategin för utvecklingssamarbete med och är en uttalad ambition att ägna kvinnors rättigheter ökad uppmärksamhet. Stödet till organisationer i det civila samhället som arbetar för främjande av respekt för mänskliga rättigheter och humanitär rätt i och fortsätter. Dialogen mellan kulturer och civilisationer är en svensk profilfråga. Det s.k. inleddes . Målet var att långsiktigt arbeta för att hindra internationella och interna spänningar att utvecklas till svårare konflikter. Detta skulle ske genom att ömsesidigt öka förståelsen och toleransen mellan kulturer. Projektet syftade till åtgärder på båda sidor för att förbättra dialogen. Projektet utmynnade vid en konferens i i de s.k. Conclusions om dialogen mellan kulturer och civilisationer. Projektet innebar också bl.a. att kultursamarbetet med länderna i och förstärktes, med och Sida som organisatörer. Arbetet för demokrati och respekt för mänskliga rättigheter ingick som en mycket viktig del i den dialog om värdegemenskap som drev inom ramen för . fortsätter att driva projektets frågor, särskilt inom Barcelonaprocessen. I detta betänkande ligger fokus på relationen mellan väst och den muslimska världen, med tonvikten på EU:s grannskapsområde. Denna relation påverkas av de konflikter som pågår i framför allt . Dessa har bl.a. påverkat inställningen till globalisering och till västvärlden samt också synen på och attityderna till utveckling. De har bidragit till att skapa en grogrund för extrema tolkningar av islam, liksom till vidmakthållandet av auktoritära styren i regionen. Dessa konflikter bör därför ingå i en diskussion om vår relation med den muslimska världen. Utskottet menar också att flera av och den muslimska världens problem hänger ihop med dessa konflikter. Utskottet har därför ansett att det är naturligt att i detta betänkande beröra samt utvecklingen i . Konflikten mellan staten och dess judiska befolkningsmajoritet och de palestinska araberna gäller ytterst kontrollen över ett landområde de båda sidorna anser sig ha legitimt anspråk på. Konflikten har historiska rötter som sträcker sig olika långt bakåt i tiden beroende på vilket perspektiv som anammas. En vanlig utgångspunkt från judisk sida är att det i området funnits judiska stater före den judiska förskingringen det första århundradet efter . Från palestinskt håll lyfts första delen av fram då de palestinska araberna utgjorde majoriteten i området. Det innebar att förlorade nuvarande , , och delar av och . De allierades seger över åstadkoms främst av britterna, men med stöd av arabiska styrkor. fick 1922 i uppdrag av att förvalta som ett brittiskt mandat. I mandattexten ingick den s.k. Balfour-deklarationen som pekade ut som ett "nationellt hem" för det judiska folket. Deklarationen var en framgång för den judiska nationalismen (sionismen). Araberna å sin sida kände sig svikna eftersom de tyckte sig ha fått löften om en självständig arabisk stat. Under den brittiska mandattiden tog den judiska invandringen till fart, vilket ledde till konflikter mellan araber och judar. I ett försök att stävja oroligheterna försökte britterna begränsa den judiska invandringen. Situationen blev så allvarlig att FN ombads ta över frågan. Resolution 181 innebar att en judisk stat av yta och en arabisk stat på resterande del skulle bildas. De palestinska araberna och arabstaterna ville dock inte godta . I stället inledde irreguljära styrkor attacker mot judiska mål inne i . Ett inbördeskrig bröt ut som den judiska sidan gick segrande ur. Staten utropades varpå arabarméer angrep den nya staten, det första bröt ut. anfölls av , , , , och . Striderna utföll till fördel och erövrade av det område som enligt skulle utgöra den palestinska staten. Kriget var på flera sätt en katastrof för palestinierna och innebar bl.a. att närmare två tredjedelar, eller 725 000, av de palestinska araberna blev flyktingar. Efter ett andra krig i samband med Suezkrisen kvarstod spänningen mellan och arabstaterna. Det krig som sedan utbröt var också en militär framgång för israelerna. Syriska , , , och erövrades . Kriget ledde bl.a. till att varaktigt ockuperade och . anföll och på den judiska försoningsdagen, . Israelerna hämtade sig och gick till en för israelerna framgångsrik motoffensiv. Fredsförhandlingar mynnade 1978 ut i ett fredsavtal mellan och . fick tillbaka mot löften om varaktig fred med . utbröt ett spontant folkligt uppror mot den israeliska ockupationsmakten på och . Tiotusentals civila, inklusive kvinnor och barn, deltog i upproret. Den s.k. intifadan utvecklades från ett icke-våldsuppror till ett uppror präglat av självmordsbomber och organiserade attacker. En bidragande orsak till den ökande spänningen i de ockuperade områdena var det ständigt ökande antalet judiska bosättare i dessa områden. Efter amerikanska påtryckningar inleddes en internationell fredskonferens om i . Ett genombrott i förhandlingarna kom i . Parterna accepterade i princip en fred baserad på FN:s resolution 242. Av central vikt var också att palestinierna erkände existensberättigande och att erkände PLO som den legitima representanten för det palestinska folket. Ett palestinskt självstyre skulle upprättas och förband sig att genomföra en reträtt från de ockuperade områdena. Självstyret inleddes med autonomi för och för staden . PLO-ledaren lät inrätta en nationell palestinsk myndighet, som försågs med en polisstyrka. ingicks ytterligare israelisk-palestinska avtal, vilka stegvis utökade det palestinska självstyret. Fredsprocessen led ett avbräck när mördades av en judisk högerextremist. Under regeringstid drevs ett mer säkerhetsbetonat politiskt program och fredsprocessen stagnerade.Efterträdaren, , återupptog förhandlingarna. En lösning tycktes mycket nära under ledning, men förhandlingarna misslyckades. Detta uppfattades av palestinierna som provocerande och var enligt många den tändande gnistan till den andra palestinska intifadan. Som en konsekvens av våldet förklarade israelerna fredsprocessen som formellt avslutad. präglades av en spiral av ömsesidigt våld med palestinska självmordsattacker och militära angrepp från . Självmordsbombare har i blodiga attentat dödat ett stort antal israeler. De israeliska offensiverna har bl.a. inneburit att de palestinska städerna återockuperats, infrastruktur förstörts och många palestinier dödats. påbörjade bygget av separationsbarriären. De senaste årens utveckling Mellanösternkvartetten - FN, EU, och - offentliggjorde den s.k. Färdplanen för fred.