bet · GT01JuU22 · 2006-03-23 00:00:00 — I sådana fall finns det en uppenbar risk att utredningen till stora delar kommer att koncentreras på offret. Frågor som rör hur offret markerade att hon eller han inte var intresserad av ett sexuellt umgänge blir då av avgörande betydelse. Vad som skett vid gärningen och vilket förhållande parterna hade eller hade haft skulle få en större betydelse än för att bringa klarhet i om det förelegat ett samtycke. kritiseras ofta från olika håll den fokusering på offret som kan förekomma i ett våldtäktsmål, när det centrala för bedömningen i stället borde vara vad den misstänkte har gjort. Det enligt regeringens mening viktigaste argumentet emot införande av en våldtäktsbestämmelse baserad på bristande samtycke var just denna fokusering på offret. Vid en sammanvägning av de skäl som talar för och emot en ändring så att våldtäktsbestämmelsen baseras på endast ett bristande samtycke fann regeringen att någon sådan ändring inte borde komma till stånd. Utskottet anförde också att frågan övervägdes ingående av , som inte fann skäl för en sådan reglering. Den övervägande andelen remissinstanser motsatte sig också en våldtäktsbestämmelse enbart baserad på bristande samtycke. I sammanhanget borde enligt utskottet nämnas att regeringen i propositionen aviserade en översyn av den föreslagna sexualbrottslagstiftningen. Regeringen anförde i denna del bl.a. att en uppföljning särskilt bör fokusera på våldtäktsbrottet och hur tillämpningen i det avseendet har fallit ut samt det särskilda skyddet för barn mot sexuella kränkningar, men också andra frågor kan komma i fråga för en sådan uppföljning (prop. s. 24 f.). Mot bakgrund härav avstyrkte utskottet de då aktuella motionsyrkandena (bet. s. 12 f.). Här kan nämnas att regeringen i propositionen uppger att en uppföljning av tillämpningen av den nya lagstiftningen förutsätter att bestämmelserna har varit i kraft en sådan tid att det finns underlag för att bedöma och utvärdera regleringen. En utgångspunkt bör vara att en uppföljning kan initieras (prop. s. 24 f.). Utskottet har inte ändrat uppfattning i frågan och avstyrker bifall till motionerna Ju306, Ju369, Ju392, Ju504, Ju532 och Ju538 i nu behandlade delar. I några motioner berörs rekvisitet "hjälplöst tillstånd" i våldtäktsbestämmelsens andra stycke. Sålunda begärs i motion Ju306 (kd) att rekvisitet "hjälplöst tillstånd" skall ersättas med rekvisitet "särskilt utsatt situation". I motionerna Ju392 (c) och Ju490 (s) begärs att bestämmelsen skall omfatta även den som med hänsyn till omständigheterna befinner sig i en särskild utsatt situation. I motion Ju388 (s) begärs att regeringen vid en översyn av bestämmelserna om sexualbrott uppmärksammar om förändringen vad gäller hjälplöst tillstånd fått avsedd effekt. Utskottet behandlade motionsyrkanden liknande de nu aktuella i samband med införandet av en ny sexualbrottslagstiftning (bet. 2004/05:JuU16 s. 16 f.). föreslog att våldtäktsbestämmelsen borde utvidgas till att omfatta även sådana sexuella övergrepp där gärningsmannen utnyttjar att ett brottsoffer, på grund av berusning eller ett liknande tillstånd, inte har förmåga att värja sig. Mot en sådan ordning riktades kritik av flera remissinstanser som menade att såväl systematiska som semantiska skäl talar för att de aktuella fallen, liksom , bör hänföras till bestämmelsen om sexuellt utnyttjande. Regeringen anför i propositionen om en ny sexualbrottslagstiftning (prop. 2004/05:45) att den i och för sig hade förståelse för remissinstansernas synpunkter och kunde instämma i att den av kommittén föreslagna ordningen innebär att den systematik som våldtäktsparagrafen är uppbyggd med delvis rubbas. Frågan var emellertid om det ändå kunde finnas skäl att låta de aktuella fallen omfattas av våldtäktsbrottet, som avser de allvarligaste sexuella kränkningarna. För dessa fall av sexuellt utnyttjande gäller visserligen som regel att gärningsmannen inte behöver använda sig av något våld eller hot utan i stället kan dra fördel av och utnyttja att brottsoffret, på grund av berusning eller andra omständigheter, befinner sig i en så hjälplös eller utsatt situation att något våld eller hot inte är nödvändigt. I den senare situationen kan offret t.ex. vara helt ur stånd att försvara sig eller kanske ens uttrycka en vilja. Oavsett att något våld eller tvång i formell mening inte har förekommit i dessa sammanhang ansåg emellertid regeringen, i likhet med kommittén, att den sexuella kränkning som offret i en sådan situation utsätts för är lika allvarlig som kränkningen vid en våldtäkt. Det kan därför i många fall framstå som stötande att ett sexuellt övergrepp mot en person som är så hjälplös eller befinner sig i en så utsatt situation att något våld i våldtäktsparagrafens mening inte behövs för att utföra gärningen inte kan betecknas som våldtäkt, utan tvärtom i stället i praktiken leder till att gärningsmannen döms för ett mindre allvarligt brott. Regeringen anslöt sig därför, i likhet med flertalet remissinstanser, till kommitténs förslag att de aktuella fallen är så klandervärda att de också bör omfattas av våldtäktsbegreppet. Vidare ansåg regeringen att kravet på att ett offer befinner sig i ett hjälplöst tillstånd kan vara uppfyllt utan att fysisk oförmåga eller en förlust av kroppskontrollen förelegat. Även att offret på grund av omständigheterna psykiskt upplever en oförmåga att värja sig kan konstituera ett hjälplöst tillstånd (jfr rättsfallet NJA 1997 s. 538). har vidare i NJA 2004 s. 231 som ytterligare exempel på en situation som kan utgöra ett hjälplöst tillstånd anfört någon som till följd av berusning eller drogpåverkan saknar hämningar. Att låta bestämmelsen omfatta även fall då en person befunnit sig i en särskilt utsatt situation kunde enligt regeringen leda till svårigheter att avgränsa tillämpningsområdet. Här nämnde regeringen att i straffbestämmelsen om människohandel i 4 kap. 1 a § används redan ett snarlikt rekvisit, nämligen "med utnyttjande av någons utsatta belägenhet" (se prop. 2003/04:11). Rekvisitet används där i en helt annan kontext och avser ett flertal situationer, t.ex. att någon befinner sig i vanmakt, lider av förståndshandikapp, är beroende av den som tillhandahåller honom eller henne narkotika eller befinner sig i ett ekonomiskt skuldförhållande. Den betydelse rekvisitet fått i det sammanhanget är inte lämplig i det nu angivna avseendet. Dessutom kan vissa utsatta situationer omfattas av begreppet hjälplöst tillstånd. Det valda begreppet hjälplöst tillstånd ger också utrymme för ytterligare förtydliganden och tolkning i praxis. Regeringen ansåg därför att övervägande skäl talade emot att i lagtexten föra in begreppet särskilt utsatt situation. Utskottet välkomnade den av regeringen föreslagna utvidgningen av våldtäktsbestämmelsens tillämpningsområde till de s.k. utnyttjandefallen. Det borde enligt utskottet påpekas att i den behandlade delen av våldtäktsbestämmelsen, som avser de s.k. utnyttjandefallen, befriar inte samtycke från ansvar. Utskottet delade regeringens bedömning att vissa avgränsningsproblem kunde uppstå om begreppet särskilt utsatt situation skulle ingå som rekvisit i våldtäktsbrottet. Mot den bakgrunden avstyrkte utskottet de då aktuella motionsyrkandena. Vidare fanns det enligt utskottet, bl.a. mot bakgrund av den av regeringen aviserade utvärderingen av den nya sexualbrottslagstiftningen, inte skäl att initiera någon utredning rörande denna fråga. Utskottet har inte någon annan uppfattning och avstyrker bifall till motionerna Ju306, Ju388, Ju392 och Ju490 i nu behandlade delar. I några motioner framförs att vissa förfaranden bör kunna bedömas som våldtäkt. Således begärs i motionerna Ju392 och Ju532 (båda c) att den som köper en sexuell tjänst av en prostituerad, medveten om att hon tvingats till prostitution av t.ex. en människohandlare, skall kunna dömas för våldtäkt. I motion Ju532 (c) yrkas även att den som vid en våldtäkt hotar offret eller på liknande sätt är delaktig i övergreppet skall kunna dömas för våldtäkt. En grundläggande straffrättslig princip är att var och en för sig skall bedömas efter sitt handlande och efter det uppsåt som ligger honom eller henne till last. Det kan leda till att ett händelseförlopp som innefattar två eller flera personers agerande - som vid en ytlig betraktelse framstår som likartade - kan leda till olika domslut för de inblandade gärningsmännen. Denna princip är lagfäst i 23 kap. 4 § . I samband med införandet av en ny sexualbrottslagstiftning behandlade utskottet också ett motionsyrkande liknande de nu aktuella i (bet. 2004/05:JuU16 s. 23 f.). Utskottet anförde då att om en sexköpare otillbörligt utnyttjar det förhållandet att en prostituerad befinner sig i ett sådant hjälplöst tillstånd som avses i 6 kap. 1 § andra stycket kan ansvar för våldtäkt komma i fråga under förutsättning att sexköparen har insikt om de förhållanden som konstituerar det hjälplösa tillståndet. För våldtäkt kan dömas även, i fall som omfattas av 1 § första stycket, om tvångshandlingen utförs av någon annan än den som utför den sexuella handlingen, förutsatt att den senare haft uppsåt till, dvs. känt till, tvånget. En utvidgning av våldtäktsbestämmelsens tillämpningsområde i enlighet med motionärernas önskemål syntes enligt utskottet kunna leda till svåra tillämpningsproblem, och utskottet avstyrkte motionen i här behandlad del. Utskottet har inte ändrat uppfattning i frågan om köp av sexuell handling av tvångsprostituerad och avstyrker motionerna Ju392 och Ju532 i nu behandlade delar. När det gäller frågan om ansvar för delaktighet i en våldtäkt anförde utskottet att det i och för sig torde vara möjligt att åtala och döma flera personer som deltagit i en gruppvåldtäkt för att i sällskap och i samråd ha utfört gärningen under förutsättning att var och en av gärningsmännen uppfyller rekvisiten för våldtäktsbrottet. Om de förutsättningarna inte föreligger avseende någon eller flera av de inblandade torde det vara möjligt att i vissa fall åtala de personerna för medhjälp till grov våldtäkt. En person som döms för medhjälp till grov våldtäkt kan ådömas ett långt fängelsestraff. Utskottet ville också framhålla att det i rättspraxis finns exempel på att samtliga som medverkat vid ett våldtäktsbrott kan dömas för våldtäkt (se RH 2004:58). beviljade inte, efter överklagande av den tilltalade, prövningstillstånd, i följd varav hovrättens dom vann laga kraft (Högsta domstolens mål B 3233-04). Utskottet ansåg att gällande regler medgav en nyanserad straffmätning, och utskottet avstyrkte motionsyrkandet. Utskottets uppfattning i frågan om ansvar för delaktighet i en våldtäkt kvarstår. bör avslå motion Ju532 i här behandlad del. I motionerna Ju392 (c) och Ju544 (s) begär motionärerna att en översyn skall göras av tillämpligheten av den nya sexualbrottslagstiftningen såvitt avser brott som riktar sig mot personer . I motion Ju421 (kd) begärs en skärpning av lagstiftningen vid sexuella övergrepp mot barn. I syfte att ytterligare förstärka skyddet för barn och ungdomar mot att utnyttjas i sexuella sammanhang och för att särskilt markera allvaret i sexualbrott som riktar sig mot barn infördes det i samband med den nya sexualbrottslagstiftningen särskilda straffbestämmelser om bl.a. våldtäkt mot barn och sexuellt övergrepp mot barn. Straffansvaret utvidgades genom att kravet på tvång tas bort. Vidare skärptes förbudet mot köp av sexuella handlingar av barn bl.a. genom att tillämpningsområdet utvidgades till att omfatta köp av sexuella handlingar av barn som sker under andra förhållanden än sådana som utgör rena prostitutionsförhållanden. Det infördes en särskild straffbestämmelse med avseende på utnyttjande av barn för sexuell posering, vilken innebar att skyddet för barn och ungdomar mot att utnyttjas för sådant ändamål förstärktes ytterligare. Det straffbara området utvidgades. Straffet är böter eller fängelse i högst och för grova brott fängelse i lägst och högst . I sammanhanget bör även uppmärksammas bestämmelsen i 6 kap. 13 § , som stadgar att det skall dömas till ansvar för gärning som begås mot någon under en viss ålder även för den som inte insåg men hade skälig anledning att anta att den andra personen inte uppnått den åldern. Vidare skall enligt 14 § i samma kapitel inte dömas till ansvar för vissa uppräknade gärningar mot ett barn om det är uppenbart att gärningen inte inneburit något övergrepp mot barnet med hänsyn till den ringa skillnaden i ålder och utveckling mellan den som har begått gärningen och barnet samt omständigheterna i övrigt. Som anförts ovan har regeringen aviserat en utvärdering av den nya sexualbrottslagstiftningen. Utskottet anser att en utvärdering för att vara meningsfull och utgöra en bra grund för eventuella nya lagstiftningsåtgärder skall göras först när den lagstiftning som blir föremål för översynen har varit i kraft att slutsatser kan dras. Enligt utskottets mening är det ännu för tidigt att göra en utvärdering eller översyn av hela eller delar av den nya sexualbrottslagstiftning som trädde i kraft . Mot bakgrund härav föreslår utskottet att avslår motionerna Ju392, Ju421 och Ju544 i här behandlade delar. I motion Ju443 (kd) begärs att det avskaffade absoluta förbudet mot samlag mellan lärare och elever i skall återinföras. Enligt 6 kap. 3 § döms - för sexuellt utnyttjande av person i beroendeställning till fängelse i högst - den som förmår en person att företa eller tåla en sexuell handling genom att allvarligt missbruka att personen befinner sig i beroendeställning till gärningsmannen. För att en beroendeställning skall föreligga krävs att det är fråga om ett avhängighetsförhållande mellan gärningsmannen och den mot vilken brottet riktas. kan t.ex. ha sin grund i ekonomiska mellanhavanden eller i ett anställnings- eller lydnadsförhållande. Den kan också grundas på förhållandet mellan en på kriminalvårdsanstalt intagen person och en tjänsteman där. Ställningen kan även vara av annat slag (prop. 2004/05:45). I samband med avskaffandet av det generella straffansvaret för lärare att ha sexuellt umgänge med elever uttalade utskottet att det delade regeringens uppfattning att den dåvarande regleringen gick för långt (bet. 1983/84:JuU25 s. 18 f.). Utskottet uttalade vidare bl.a. att utgångspunkten när bestämmelsen infördes var att lärare hade en ställning som var ägnad att för elever skapa ett beroendeförhållande till lärare. Enligt utskottet kunde man inte utgå från att det då, , i alla skiftande skolformer och i alla konkreta situationer fanns ett sådant beroendeförhållande mellan lärare och elev att det var motiverat med ett straffsanktionerat, absolut förbud i det angivna hänseendet. I de fall där straffansvaret tedde sig befogat kunde det enligt utskottets mening regelmässigt sägas att läraren grovt missbrukat elevens beroendeställning. Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden motsvarande det nu aktuella, (bet. 2004/05:JuU16 s. 25 f.). Utskottet hade då ingen annan uppfattning än när det absoluta förbudet för sexuella handlingar mellan lärare och elev avskaffades, dvs. att straffvärda fall omfattas av bestämmelsen i 6 kap. 3 § , och utskottet avstyrkte motionsyrkandet. Utskottet har inte ändrat sin uppfattning i denna fråga. bör avslå motion Ju443. I motionerna Ju399 (m), Ju425 (kd), Ju429 (s) och Ju475 (kd, m, fp, v, c och mp) begärs att vuxnas sexkontaktförsök med barn på Internet (s.k. grooming) skall kriminaliseras. I motion Ju399 (m) begärs även en utredning av hur sajtägarnas ansvar kan utökas med beaktande av deras grundläggande fri- och rättigheter. Motionärerna framhåller bl.a. att det är oacceptabelt att polisen inte kan ingripa mot sådana kontaktförsök med barn och pekar på att liknande förfaranden i kriminaliserats som s.k. grooming. Utskottet har tidigare behandlat ett liknande motionsyrkande (bet. 2004/05:JuU16 s. 33). Utskottet inhämtade då att det i den engelska Sexual Offences Act 2003 finns ett straffstadgande rörande "Meeting a child following sexual grooming etc". Något förenklat innebär bestämmelsen att om en person avsiktligt träffar eller reser för att träffa en person som den vuxne träffat eller kommunicerat med, t.ex. på Internet, minst två gånger tidigare och avser att vid mötet begå vissa angivna gärningar, t.ex. andra brott enligt den angivna Sexual Offences Act 2003, döms den vuxne till viss angiven påföljd. Utskottet utgick vidare från att, för det fall företeelsen ökar i omfattning och medför beaktansvärda risker för barn att utsättas för sexuella övergrepp, frågeställningen blir föremål för överväganden i samband med den aviserade utvärderingen av den nya sexualbrottslagstiftningen. Utskottet ansåg inte att det behövdes någon åtgärd från sida, och utskottet avstyrkte motionsyrkandet. Regeringen har därefter gett i uppdrag att ta fram ett kunskapsunderlag avseende grooming. Kunskapsunderlaget skall innehålla en beskrivning av företeelsens närmare karaktär och dess omfattning samt vilka åtgärder som har vidtagits eller vidtas mot företeelsen. skall vidare överväga andra åtgärder för att förebygga och förhindra grooming. Uppdraget skall redovisas . har beslutat om ytterligare ett uppdrag (Ju2006/1247/P). Enligt uppdraget skall utredaren genom löpande samråd med Brå ta del av myndighetens kunskapsunderlag och överväganden och mot den bakgrunden analysera strafflagstiftningens tillämplighet på företeelsen och vilka verktyg de brottsbekämpande myndigheterna har för att möta den. Utredaren skall vidare överväga om lagstiftningen är tillräcklig för att skydda barn mot företeelsen och, om så inte bedöms vara fallet, föreslå nödvändiga lagändringar och lämna författningsförslag. Uppdraget skall redovisas . Utskottet anser att det pågående utredningsarbetet bör avvaktas innan tar ställning i de frågor som framförs i motionerna. Utskottet avstyrker motionerna Ju399, Ju425, Ju429 och Ju475 i nu behandlade delar. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet motionsyrkanden om att alla rån där hot med skjutvapen eller vapenattrapper förekommit skall anses som grova. Utskottet föreslår att avslår motionsyrkandena och hänvisar till tidigare uttalanden. Jämför reservation 26 (m, fp). I motionerna 2003/04:MJ61 (m), 2004/05:Ju389 (m), Ju208 (m), Ju280 (c), Ju379 (fp) och Ju543 (fp) yrkar motionärerna att alla rån där hot med skjutvapen eller vapenattrapper förekommit skall anses som grova. I den förstnämnda motionen betonar motionären vikten av att bekämpa bl.a. denna typ av brott som ofta riktar sig mot företag och företagare. Den som stjäl medelst våld å person eller medelst hot som innebär trängande fara eller för den hotade framstår som trängande fara, döms enligt 8 kap. 5 § för rån. Påföljden är fängelse i lägst ett och högst . Är brottet grovt döms enligt 6 § samma kapitel för grovt rån till fängelse i lägst fyra och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om våldet varit livsfarligt eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller om han eljest visat synnerlig råhet eller på ett hänsynslöst sätt utnyttjat den rånades skyddslösa ställning. Utskottet har tidigare tagit ställning till liknande motionsyrkanden som de nu aktuella, (bet. 2003/04:JuU16 s. 14). Utskottet vidhöll då tidigare gjorda uttalanden som i huvudsak gick ut på att straffskalan för rån och grovt rån väl återspeglar hur allvarligt lagstiftaren ser på denna typ av brottslighet och att brott som förövas med vapen eller vapenattrapper ofta bedöms som grova av domstolarna. När det gäller rekvisiten för grovt rån har utskottet konstaterat att dessa ger utrymme för att beakta sådana omständigheter som gärningens farlighet och hänsynslöshet samt de effekter i form av skada, psykiska besvär och annat obehag som gärningen medför för den enskilde. Utskottet har inte kunnat se att det härutöver behövs en reglering som tar sikte på vilken typ av redskap som kommit till användning vid gärningens genomförande. Utskottets uppfattning i frågan kvarstår. bör avslå motionerna 2003/04:MJ61, 2004/05:Ju389, Ju208, Ju280, Ju379 och Ju543 i här behandlade delar. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlar utskottet motionsyrkanden bl.a. om att det skall göras en översyn av lagar som rör ekonomisk brottslighet samt att en oaktsamhetsbestämmelse avseende brottet trolöshet mot huvudman skall utredas. Utskottet föreslår att avslår motionsyrkandena med hänvisning till att ett motionsyrkande får anses tillgodosett samt till att utskottet beträffande övriga yrkanden inte finner skäl att bifalla dessa. Jämför reservationerna 27 (m) och 28 (v). I motion Ju227 (m) begärs en översyn av 11 kap. om brott mot borgenärer m.m., och i motion Ju228 (m) begärs en utredning med syfte att samordna lagar som rör ekonomisk brottslighet. gjordes en översyn av 11 kap. som resulterade i ett stort antal lagändringar, bl.a. togs det s.k. effektkravet bort i fråga om brotten oredlighet och vårdslöshet mot borgenärer. Kriminaliseringen knöts i stället till att handlandet sker i ett visst ekonomiskt läge. Det huvudsakliga motivet för ändringarna var att underlätta brottsutredningen (Ds Ju 1983:17, prop. 1985/86:30, bet. 12, rskr. Därefter har enstaka ändringar gjorts i det aktuella kapitlet, bl.a. i samband med att skuldsaneringslagen (1994:334) respektive den nya bokföringslagen (1999:1078) infördes. gjordes en ny översyn av 11 kap. . Översynen resulterade i betänkandet Borgenärsbrotten - en översyn av 11 kap. (SOU 1996:30). Som ett led i beredningen av detta betänkande uppdrog åt en särskild utredare att se över bl.a. bokföringsbrottet. Uppdraget resulterade i departementspromemorian Bokföringsbrott och brott mot borgenärer (Ds 2002:57) som överlämnades till justitieministern . Utskottet har tidigare behandlat motioner liknande den nu aktuella om översyn av 11 kap. , i samband med behandlingen av en proposition med förslag som syftade till att underlätta utredning och lagföring av bokföringsbrott och andra brott mot borgenärer (prop. 2004/05:69, bet. JuU24 s. 6 f.). Till grund för propositionen låg bl.a. den ovan nämnda departementspromemorian. I propositionen föreslogs vissa förändringar av bestämmelserna i 11 kap. , bl.a. att grovt bokföringsbrott skulle ges en egen rubricering och att maximistraffet skulle höjas från fyra till , att maximistraffet för ringa bokföringsbrott skulle höjas från böter till fängelse samt att bestämmelsen om oredlighet mot borgenärer skulle utvidgas på så sätt att uppsåtlig underlåtenhet av en gäldenär att, trots uppmaning av konkursförvaltaren, så långt möjligt medverka till att utländska tillgångar som ingår i en konkurs tillförs ett svenskt konkursbo skulle kriminaliseras. Utskottet tillstyrkte förslagen samt ansåg att motionen i huvudsak var tillgodosedd genom dessa förslag. I sammanhanget kan nämnas att utskottet behandlade en skrivelse från regeringen med en handlingsplan mot den ekonomiska brottsligheten (skr. 2003/04:178, bet. 2004/05:JuU13). Enligt skrivelsen låg den grundläggande inriktningen strategi fast (se skr. 1994/95:217, bet. JuU25, rskr. Uppgiften att förebygga, upptäcka, utreda och lagföra ekobrott är en central uppgift för de berörda myndigheterna även i fortsättningen. Handlingsplanen omfattar skärpt lagstiftning, förstärkning och effektivisering av kontroll och tillsyn, modernisering och anpassning av utredning och lagföring, utveckling av myndighetsstrukturen, fördjupning av internationellt samarbete samt vidareutveckling av det centrala och lokala brottsförebyggande arbetet. Utskottet föreslog att regeringens skrivelse skulle läggas till handlingarna. Utskottets uppfattning i frågan om en översyn av 11 kap. kvarstår. Motionsönskemålen får således i huvudsak anses vara tillgodosedda genom de ändringar som trädde i kraft . När det gäller motionsyrkandet om samordning av lagar som rör ekonomisk brottslighet finner utskottet inte skäl att förorda en sådan utredning som motionärerna efterfrågar. bör avslå motionerna Ju227 och Ju228.