bet · GT01SoU13 · 2006-02-21 00:00:00 — Strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar I betänkandet behandlas regeringens proposition 2005/06:50 Strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar och åtta motionsyrkanden som väckts med anledning av propositionen. Vidare behandlas tre motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . ställer sig bakom regeringens strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar som presenteras i propositionen. Som ett led i arbetet med att uppnå målet för smittskyddet - dvs. att tillgodose befolkningens behov av skydd mot spridning av smittsamma sjukdomar - bör syftet med strategin vara att bevara möjligheten att effektivt använda antibiotika vid bakteriella infektioner hos människor och djur. Vidare tillstyrker utskottet förslagen om lagändringar för att motverka uppkomsten och spridningen av vårdrelaterade sjukdomar. Det innebär att det i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) samt tandvårdslagen (1985:125) införs krav på att vården skall vara av god hygienisk standard. I smittskyddslagen (2004:168) ges regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, möjlighet att föreskriva om uppgifter av betydelse för smittskyddet som skall anges i anmälan av anmälningspliktiga sjukdomar. Därtill klargörs smittskyddsläkarens uppgifter beträffande vårdrelaterade sjukdomar. Samtliga motioner avstyrks. Lagändringarna föreslås träda i kraft . I betänkandet finns 3 reservationer. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens m.m. avslår motion 2005/06:So568. avslår motion 2005/06:So460. avslår motion 2005/06:So11 yrkande 3. Reservation 1 (m, kd) avslår motionerna 2005/06:So11 yrkande 4 och 2005/06:So323. Reservation 2 (m, kd) antar regeringens förslag till a) lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), b) lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125), c) lag om ändring i smittskyddslagen (2004:168). Därmed bifaller proposition 2005/06:50. avslår motion 2005/06:So12 yrkande 2. Insatser för att utveckla nya antibiotika avslår motionerna 2005/06:So11 yrkandena 1 och 2 samt 2005/06:So12 yrkandena 1 och 3. Reservation 3 (m, kd) Finansiering av Strama VL avslår motion 2005/06:So13. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), () och (). Ärendet och dess beredning Till grund för förslagen i propositionen ligger betänkande Smittskydd, samhälle och individ (SOU 1999:51), förslag till handlingsplan mot antibiotikaresistens samt skrivelse Vårdrelaterade infektioner - förslag till lagbestämmelser. Propositionen beaktar även rådets rekommendation om återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin (2002/77/EG). Antibiotikaresistens och annan antimikrobiell resistens Antimikrobiella medel är substanser som framställts på naturlig väg av bakterier, svampar eller växter eller som framställts syntetiskt och som dödar eller hämmar tillväxten av mikroorganismer, inbegripet bakterier, virus, svampar samt parasiter, särskilt protozoer. Antibiotika ingår i antimikrobiella medel och utgörs av läkemedel som är verksamma mot bakterier. Andra läkemedel som ingår i antimikrobiella medel är antivirala preparat, riktade mot virus, antimykotika, med effekt mot svampar, och antiparasitära preparat, aktiva mot parasiter. När bakterier utvecklat motståndskraft mot antibiotikans effekter kallas detta "antibiotikaresistens". Den tilltagande förekomsten av bakterier och andra mikroorganismer som är resistenta mot antibiotika har medfört betydande folkhälsoproblem och utgör ett globalt problem. Det ökade utbytet med omvärlden av människor, djur och livsmedel ställer samhället inför utmaningen att kunna bibehålla en effektiv antibiotikaanvändning för människor och djur även . Genom att bakterier i allt högre omfattning utvecklar resistens mot antibiotika hotas möjligheten till effektiv antibiotikabehandling av bakteriesjukdomar. Konsekvenserna om vi inte kan hantera problemen med ökad förekomst av resistenta bakterier drabbar i första hand vissa riskgrupper som för tidigt födda, gamla och patienter med nedsatt immunförsvar. Vidare kan de medicinska framsteg som förutsätter antibiotikabehandling hotas. Antibiotika används till djur dels terapeutiskt för att behandla en identifierad sjukdom, dels profylaktiskt för att förebygga utbrott eller vidare spridning av en sjukdom. Det förekommer också att små mängder antibiotika blandas in i djurfoder för att öka djurens tillväxt. Sådan antibiotikaanvändning är förbjuden i och är från förbjuden inom hela Europeiska unionen. Minst en miljon ton antibiotika har spritts i vår biosfär under de som antibiotika har använts. Detta har inneburit ett starkt selektionstryck för bakterier med resistens. Antibiotikaresistens måste därför ses i ett brett ekologiskt perspektiv där resistens kan sprida sig mellan olika typer av bakterier, mellan djurslag och mellan olika ekologiska system. Vårdrelaterade sjukdomar är sjukdomar som uppkommer i samband med vård, undersökning eller behandling inom hälso- och sjukvården eller tandvården, oavsett vilken vårdgivare som svarar för vården och oavsett om patienterna eller den vårdande personalen drabbas. Vårdrelaterade sjukdomar kan exempelvis uppkomma på sjukhus, tandvårdsmottagningar eller inom särskilda boendeformer. En särskilt besvärlig form av vårdrelaterade sjukdomar är infektioner som orsakas av bakterier som är resistenta mot sedvanliga antibiotika, t.ex. meticillinresistenta gula stafylokocker (MRSA). Antibiotikaresistens och målet för folkhälsopolitiken Det övergripande målet för folkhälsopolitiken är att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen (prop. 2002/03:35, bet. 2002/03:SoU7, rskr. 2002/03:145). Folkhälsopolitiken är formulerad utifrån elva målområden för de nationella insatserna. När det gäller insatser för att förebygga spridning av resistenta bakterier är det i första hand målområde 7 Gott skydd mot smittspridning och målområde 6 En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård som är av betydelse. I linje med folkhälsopolitikens övriga sakområden har bestämningsfaktorer formulerats för åtgärder inom målområdena Gott skydd mot smittspridning och En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård. De bestämningsfaktorer som har störst påverkan på utvecklingen inom målområdet Gott skydd mot smittspridning är förekomst av smittämne, förekomst av immunitet samt förekomst av läkemedelsresistenta smittämnen. För målområdet En mer hälsofrämjande hälso- och sjukvård finns sammanlagt sju bestämningsfaktorer. Insatser rörande antibiotikaresistens sker på olika fronter, dels genom nationella myndigheters övervakning och tillsyn på området, dels genom landstingens ansvar för de vårdhygieniska frågorna. Målområdet Gott skydd mot smittspridning berörs även av mål och insatser inom andra politikområden. För att utveckla en strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar behöver insatser, förutom inom folkhälsopolitiken, framför allt vidtas inom hälso- och sjukvårdspolitiken, djurpolitiken, livsmedelspolitiken samt miljöpolitiken. För att se till att målet för folkhälsoarbetet om ett gott smittskydd upprätthålls, inklusive ett effektivt arbete mot antibiotikaresistens, krävs insatser inom alla dessa politikområden. Regeringen presenterar i propositionen en strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar. Målet för smittskyddet är att tillgodose befolkningens behov av skydd mot spridning av smittsamma sjukdomar. Som ett led i arbetet med att uppnå målet för smittskyddet bör syftet med strategin för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar vara att bevara möjligheten att effektivt använda antibiotika vid bakteriella infektioner hos människor och djur. När bakterier eller andra mikroorganismer utvecklat motståndskraft mot antibiotikans effekter kallas det för antibiotikaresistens. Med vårdrelaterade sjukdomar avses smittsamma sjukdomar som uppkommer i samband med vård, undersökning eller behandling inom hälso- och sjukvården eller tandvården, oavsett vilken vårdgivare som svarar för vården och oavsett om det är patienterna eller den vårdande personalen som drabbas. Insatserna i strategin har ett tvärsektoriellt angreppssätt och inkluderar insatser inom humanmedicin och veterinärmedicin, icke-medicinsk användning av antibiotika inom jordbruks- och livsmedelssektorn samt insatser för att motverka miljökonsekvenser av antibiotikaanvändning. Strategin har en tydlig koppling till den nationella övergripande folkhälsopolitiken samt till EU-samarbetet och det internationella samarbetet på området. Vidare lämnas förslag om lagändringar för att motverka uppkomsten och spridningen av vårdrelaterade sjukdomar. I hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) samt tandvårdslagen (1985:125) införs krav på att vården skall vara av god hygienisk standard. I smittskyddslagen (2004:168) ges regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, möjlighet att föreskriva om uppgifter av betydelse för smittskyddet som skall anges i anmälan av anmälningspliktiga sjukdomar. Därtill klargörs smittskyddsläkarens uppgifter beträffande vårdrelaterade sjukdomar. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar Utskottets förslag i korthet bör avslå ett motionsyrkande om vikten av ett handlingsprogram för användning av antibiotika i samhället. Motionsyrkandet får anses tillgodosett. Regeringen presenterar i propositionen en strategi för ett samordnat arbete med antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar. Målet för smittskyddet, vilket anges i smittskyddslagen (2004:168), är att samhällets smittskydd skall tillgodose befolkningens behov av skydd mot spridning av smittsamma sjukdomar. Som ett led i arbetet med att nå det övergripande målet för samhällets smittskydd föreslår regeringen att arbetet mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar bör syfta till att bevara möjligheten till effektiv antibiotikabehandling vid bakteriella infektioner hos människor och djur. I regeringens proposition Mål för folkhälsan (2002/03:35) utgör gott skydd mot smittspridning målområde 7 i regeringens folkhälsopolitik. Insatser för att förebygga smittspridning är enligt regeringens folkhälsopolitik viktiga för att det skall gå att uppnå det övergripande målet för den nationella folkhälsopolitiken att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. Enligt rådets rekommendation om återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin (2002/77/EG), bör medlemsstaterna säkerställa nationella strategier med syfte att begränsa ökningen av antibiotikaresistenta bakterier. Strategierna bör omfatta övervakning, utbildning, information, förebyggande och kontroll samt forskning. Rekommendationen innehåller också krav på att arbetet skall vara nationellt samordnat, att medlemsstaterna samarbetar med varandra och med kommissionen. presenterade kommissionen en rapport till rådet om genomförandet av rådets rekommendation (KOM[2005] 684). Kommissionen konstaterade att de flesta medlemsstaterna har vidtagit en rad åtgärder på grundval av rekommendationen. På många områden har insatserna dock varit begränsade. Enligt kommissionen är det viktigt att alla delar av rekommendationen följs, bl.a. att ett snabbt och effektivt genomförande av nationella strategier och nationella handlingsplaner prioriteras. Även globala strategi mot antimikrobiell resistens samt resolutionen om åtgärder för att förbättra arbetet mot antimikrobiell resistens, vilken antogs av Världshälsoförsamlingen , kännetecknas av ett tvärsektoriellt angreppssätt. På grund av de åtaganden som har gjort på området - både inom EU-samarbetet och internationellt - finns behov av nationellt samordnat arbete. Detta är även viktigt mot bakgrund av den roll som ett gott smittskydd har för folkhälsan, resistensproblematikens betydelse för att säkerställa målet för smittskyddet samt eftersom arbetet mot antibiotikaresistens kännetecknas av ett tvärsektoriellt synsätt och kräver insatser på många olika nivåer i samhället. En strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar är enligt regeringen tänkt att tjäna det ändamålet. De åtaganden som har gjort genom rådsrekommendationen innebär att medlemsstaterna bör arbeta mot resistens mot antimikrobiella medel i vilka antibiotika ingår. Resistens mot antimikrobiella medel inkluderar, förutom resistens bland bakterier, även resistens hos andra mikroorganismer som virus, svampar och parasiter. Antibiotikaresistens utgör dock det största hotet mot folkhälsan, och därför bör det enligt regeringen stå i fokus för strategin. Regeringens bedömning är att arbetet mot antibiotikaresistens även kommer att motverka resistensutvecklingen bland andra mikroorganismer genom förbättrade arbetssätt och mer rationell läkemedelsanvändning. I motion So568 av och (båda s) begärs ett tillkännagivande om vikten av ett handlingsprogram för användning av antibiotika i samhället. Insatser för att förebygga smittspridning är viktiga för att det övergripande målet för den nationella folkhälsopolitiken - att skapa samhälleliga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen - skall kunna uppnås. Utskottet välkomnar därför regeringens föreslagna strategi för ett samordnat arbete mot antibiotikaresistens och vårdrelaterade sjukdomar. Utskottet delar regeringens bedömning att syftet med strategin bör vara att bevara möjligheten att effektivt använda antibiotika vid bakteriella infektioner hos människor och djur. Motion So568 (s) får mot bakgrund av det sagda i huvudsak anses tillgodosedd. Utskottets förslag i korthet bör anta regeringens förslag till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), lag om ändring i tandvårdslagen (1985:125) samt lag om ändring i smittskyddslagen (2004:168). Vidare bör , med hänvisning till en pågående utredning, avslå ett motionsyrkande om vaccinationsregister. Även motionsyrkanden om bl.a. mässlingsvaccinering bör avslås. Jämför reservationerna 1 (m, kd) och 2 (m, kd). Förslag till ändringar i hälso- och sjukvårdslagen, tandvårdslagen och smittskyddslagen Regeringen anför i propositionen att förebyggande åtgärder är en mycket viktig del av smittskyddsarbetet. Enligt smittskyddslagen (2004:168) har och under smittskyddsläkaren ansvar för att allmänheten har tillgång till den information och de råd som behövs för att var och en skall kunna skydda sig mot smitta. Smittskyddsläkaren skall se till att förebyggande åtgärder vidtas. Läkare och annan hälso- och sjukvårdspersonal skall vid behov upplysa patienter om åtgärder för att förebygga smittsamma sjukdomar. Enligt 2 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och 3 § tandvårdslagen (1985:125) skall vården bedrivas så att den uppfyller kravet på en god vård respektive god tandvård. I dessa krav ligger att god hygien skall iakttas vid all vård och behandling. Vårdhygieniska frågor ingår även i ansvar för tillsynen över hälso- och sjukvården. har möjlighet att genom författningar normera kraven på vårdhygienisk kvalitet. I syfte att förbättra smittskyddsarbetet föreslås i propositionen att det i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och tandvårdslagen (1985:125) införs uttryckliga krav på att hälso- och sjukvården respektive tandvården skall vara av god hygienisk standard. Smittskyddsläkarens uppgifter och anmälningsförfarandet vid sjukdomar som är vårdrelaterade I propositionen föreslås att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela närmare föreskrifter om innehållet i anmälan av allmänfarlig eller annan anmälningspliktig sjukdom när det gäller uppgifter som är av betydelse för smittskyddet. Vidare föreslås att smittskyddsläkaren, genom ett tillägg i 6 kap. 2 § smittskyddslagen (2004:168), ges ett uttryckligt ansvar att följa att vårdgivarna vidtar de åtgärder som krävs för att förebygga smittspridning. Vid brister i detta hänseende skall smittskyddsläkaren påtala för den aktuella vårdgivaren vilka insatser som krävs. Skulle åtgärder ändå inte vidtas kan smittskyddsläkaren anmäla detta till tillsynsmyndigheten, som har möjlighet att utfärda föreläggande. har enligt 9 kap. 1 § smittskyddslagen tillsyn över smittskyddet i landet. Slutligen föreslår regeringen att en ny bestämmelse införs i smittskyddslagen av vilken det framgår att smittskyddsläkaren skyndsamt skall underrätta vårdgivare om iakttagelser som är av betydelse för att förebygga smittspridning inom det verksamhetsområde som vårdgivaren ansvarar för. Regeringen anför i propositionen att följsamheten med barnvaccinationsprogrammet och vaccinationsgraden mot influensa och pneumokocker bör vara så hög att man så långt det är möjligt förebygger spridning och utbrott av dessa infektioner. I propositionen konstateras att det inte finns någon allmän skyldighet att låta sig vaccineras i . Samhället verkar dock för att vaccinationer skall erbjudas medborgarna. Vidare konstateras att det saknas lagregler som ger uttryckligt besked om vem som har kostnadsansvaret för en vaccination. I allmänhet ses vaccination som en individuell förebyggande åtgärd som den enskilde själv får bekosta, även om vissa undantag finns. Enligt propositionen är vaccinationer en av de mest kostnadseffektiva insatserna för folkhälsan. Förutom att den vaccinerade individen skyddas, skyddas även kollektivet om tillräckligt många människor är vaccinerade. Ju fler i en befolkning som är motståndskraftiga mot en smittsam sjukdom, desto svårare blir det för sjukdomen att spridas och slutar sjukdomen att cirkulera. För att effekterna av allmänna vaccinationsprogram skall bli de önskade är det således viktigt att ha en tillräckligt hög täckningsgrad. I propositionen anförs dock att det inte är lämpligt att regeringen, i ljuset av den gällande ansvarsfördelningen rörande vaccinationer, specifikt förordar exakt hur stor andel av befolkningen som bör vara vaccinerad. De aktuella myndigheterna bör ha ansvaret för att ange den exakta täckningsgraden av vaccinationer som krävs för att upprätthålla ett gott smittskydd. har givit ut allmänna råd med rekommendationer om vaccinationsprogram. finns rekommendationer om det s.k. allmänna vaccinationsprogrammet för barn samt om riktade vaccinationsprogram till vissa grupper i befolkningen som löper större risk än andra att smittas av en viss sjukdom. utövar tillsyn över vaccinationsverksamheten, och ansvarar för att kontinuerligt följa upp vaccinationsprogrammens genomförande och immunitetsläget hos befolkningen. Genom att svåra infektionssjukdomar såsom stelkramp, difteri och polio försvunnit ur det allmänna medvetandet, har motivationen hos föräldrar att låta barnen vaccineras till viss del minskat. Tydlig information behövs kontinuerligt om varför vaccinationsprogrammet för barn fortfarande utgör en viktig förutsättning för god barnhälsa. tillsätter efter behov expertgrupper för att analysera viktiga problem inom vaccinationsområdet med målet att ta fram nya rekommendationer. En av grupperna arbetar nu med förslag till vid vilka åldrar vacciner som ingår i programmet skall ges för att ge det bästa skyddet för befolkningen. I denna analys ingår, förutom att samla det vetenskapliga underlaget, att se på vilka tillgängliga vaccin som finns, hur programmen ser ut i andra länder, hur barn- och skolhälsovård fungerar m.m. Gruppen kommer att slutföra sitt arbete . (S 2003:03, dir. 2003:42) med tilläggsdirektiv (dir. 2004:95, 2005:150) utreder på uppdrag av regeringen behovet av och förutsättningar för att inrätta ett nationellt vaccinationsregister i . är tänkt att bli ett rikstäckande register som skall innehålla uppgifter om i princip alla vaccinationer som görs i landet. Vårdgivaren skall bl.a. kunna få uppgifter från registret inför behandling av en patient där det är nödvändigt att veta om patienten har vaccinerats och i så fall när vaccinationen skett. Likaså skall den enskilde kunna få besked om vilka vaccinationer som han eller hon fått och när. Det är både patientsäkerhets- och serviceskäl som motiverar registret. Till utredningen har SMI tillsammans med och inkommit med ett underlag om behovet av och förutsättningarna för att inrätta ett nationellt vaccinationsregister. I underlaget redogör myndigheterna för ett tvådelat vaccinationsregister bestående av dels en vårddatabas, dels en analysdatabas. Utredningen skall rapportera sitt uppdrag . Förebyggande åtgärder inom veterinärmedicin Regeringen anför i propositionen att djursjukvård och djurhälsovård bör bedrivas på ett sådant sätt att infektioner så långt möjligt förebyggs genom skötselåtgärder och genom åtgärder för att förbättra djurens miljö. Ett tillägg bör göras i förordningen (1971:810) med allmän veterinärinstruktion för att klargöra att veterinär verksamhet i tillämpliga fall skall omfatta förebyggande djurhälsoarbete i syfte att förhindra smittspridning. I motion So11 av m.fl. (m) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om behovet av ytterligare fokus på noggranna behandlingskontroller och smittskyddsarbete, framför allt när det gäller tuberkulos. Motionärerna anför att en ny typ av antibiotika mot tuberkulos finns, tillsammans med en ny metod för att upptäcka sjukdomen. Trots detta krävs att mer resurser satsas inom detta område. Vidare måste , enligt motionärerna, ha en uttalad samsyn på hur vi skall utrota tbc. I yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om behovet av att öka täckningsgraden för mässlingsvaccinering. Motionärerna anför att täckningsgraden på vissa ställen i landet alltjämt är förhållandevis låg. Trots att andelen mässlingsvaccinationer gått upp något är detta enligt motionärerna en fråga som fortsatt bör bevakas. I motion So323 av () begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör uppdra åt att inom ramen för informationsinsatser utföra en specifik kampanj angående mässlingsvaccin. I motion So460 av och (båda c) begärs ett tillkännagivande om att inrätta personliga register för vaccinationer. Enligt motionärerna skulle ett sådant register underlätta för både patienten och för den som skall ge vaccinationen. Motionsyrkanden om hur tuberkulos skall utrotas m.m. behandlades av utskottet i det av godkända betänkande 2005/06:SoU1 Utgiftsområde 9 Hälsovård, sjukvård och social omsorg m.m. (s. 82 f.; res. Utskottet anförde bl.a. följande: Utskottet noterar att det pågår ett arbete mot spridning av tuberkulos som innefattar bl.a. vaccination av riskgrupper, upptäckande och behandling av fall av sjukdomen samt effektiv smittspårning. Vidare noterar utskottet att , för det fall så bedöms nödvändigt, på nytt kan komma att pröva frågan om allmän vaccination. Detta sammantaget med att ser över sina allmänna råd beträffande förebyggande av tuberkulos gör att utskottet anser att har en tillfredsställande beredskap för att förhindra att tuberkulos får ökad spridning i landet. Motionerna - - - avstyrks i den mån de inte är tillgodosedda med det anförda. En motion om kampanj angående mässlingsvaccin behandlades av utskottet i betänkande 2004/05:SoU11 Folkhälsopolitik (s. 35 f.). Utskottet instämde i motionärens uppfattning att det är betydelsefullt att vaccination mot mässling sker och kunde notera att vaccinationsfrekvensen ökat . Något riksdagsinitiativ ansågs inte nödvändigt och motionen avstyrktes (ej res.). Vaccinationer är ett av de viktigaste medlen för att minska smittspridning och ge skydd mot infektionssjukdomar. Tillgänglig och fullständig information om tidigare vaccination oavsett vårdgivare är bl.a. viktigt för att uppnå hög säkerhet och för ett rationellt utnyttjande av resurser i vården. Utskottet välkomnar därför det arbete som pågår inom ramen för beträffande förslag till ett nationellt register för vaccinationer.