bet · GT01SfU16 · 2006-05-04 00:00:00 — Det femte jag skulle vilja ta upp är att regeringen förbereder att i vår lägga fram förslag gällande företagshälsovård. Vi tror att företagshälsovården kan ha stor betydelse både när det gäller det förebyggande arbetet och möjligheterna för den enskilde att komma tillbaka i arbete. Regeringen avser alltså att lägga fram ett förslag om det . Slutligen skulle jag vilja säga att vi är väldigt nära och kommer troligtvis att nå de mål som regeringen ställt upp och som vi tillsammans med och arbetat med . Väldigt mycket, inte allt men väldigt mycket, har handlat om vad vi gör för att systemen ska fungera bättre, men naturligtvis också för att det hela ska bli bättre för den enskilde individen. Vi är alldeles övertygade om att arbetet nu i större utsträckning måste inriktas på vad vi gör för den enskilde direkt med tanke på den situation han eller hon befinner sig i, oavsett om personen är arbetslös och sjukskriven, sjukskriven från ett arbete som man ska gå tillbaka till eller sjukskriven från ett arbete som man inte kan gå tillbaka till. Det måste arbetet inriktas på framöver. när vi i stor utsträckning klarat ut detta med systemen kanske vi kan komma ännu längre än de mål som regeringen ställt upp för . Ordföranden: Det finns flera som vill ställa frågor, men vi tar alla frågorna i ett sammanhang. Jag släpper i stället fram , som är generaldirektör för . , : Jag vill börja med att tacka för inbjudan. Medfinansieringsfrågan är naturligtvis väldigt viktig för som har att tillämpa det regelverk som emanerar från beslut och från de bestämmelser som regeringen utfärdat. sade att han i princip skulle ha kunnat hålla samma anförande som hans företrädare höll . Jag vet inte om någon från var med på den övningen, men jag kan säga att jag definitivt inte skulle ha kunnat hålla samma anförande. Jag ska nämligen titta tillbaka på vad som har hänt. Jag tänkte disponera mitt korta anförande i tre delar. Det handlar om resultaten, och då talar jag om vilka företag som fått betala medfinansieringsavgiften. Jag håller mig på en makronivå, väl medveten om att mikroperspektivet för enskilda företag kan se annorlunda ut. Jag kommer att lite kort tala om administrationen, om egen del i det här arbetet, och avslutningsvis säga något om några av de utmaningar som finns för för att vi ständigt ska kunna förbättra denna verksamhet. (Bild 8) Jag tänkte börja med att ge en översiktbild av hur många arbetsgivare som betalar avgift. Över 50 000 arbetsgivare har någon anställd som varit sjukskriven än då medfinansieringen alltså blir aktuell. Men som ni ser är det "bara" 16 500 arbetsgivare som betalar sjukförsäkringsavgiften. Skälet till det är att det finns vad vi kan kalla säkerhetsventiler, skyddsmekanismer, i systemet; det finns ett golv. Man måste passera för att behöva betala en avgift. nämnde det också. Den andra skyddsmekanismen innebär att ingen ska behöva betala av lönesumman. Den har alltså slagit till här - i stället för 50 000 är det fråga om 16 500 arbetsgivare. (Bild 9) Ska vi då titta lite närmare på vilka de är? Här kan man dela upp på hur många sätt som helst. Jag har valt att inledningsvis dela upp dem på offentlig sektor och privat sektor. Den offentliga sektorn betalade sammanlagt 764 miljoner i avgift . Då ska man veta - nämnde det, och jag upprepar det - att när reformen infördes var avsikten att den skulle vara neutral för kollektivet. Därför sänkte man arbetsgivaravgiften. Om vi tittar på hur mycket sänkningen var för den offentliga sektorn ser vi att den var 684 miljoner, för att vara väldigt exakt. Om vi sedan jämför de två siffrorna 764 miljoner i avgift och 684 miljoner i sänkt avgift ser vi att denna del av sektorn totalt gick back med 80 miljoner. Det handlar framför allt om kommuner och landsting. Det är naturligtvis inte hela sanningen att det bara gäller offentligt och privat. En stor del gäller skillnaden mellan stora och små arbetsgivare; jag ska strax visa en bild på det. Små arbetsgivare är de som kan räddas av skyddsmekanismerna, golvet, vilket i stor utsträckning visar sig vara fallet. Men sjukfrånvaron är också, eller har åtminstone varit, högre i framför allt kommuner och landsting. Den är särskilt hög där. (Bild 10) För den privata sektorn blir det samma typ av räkneövning. De betalade sammanlagt 803 miljoner i avgift, och de fick tillbaka, med samma sätt att räkna med den sänkta arbetsgivaravgiften, 1,68 miljarder. Ni noterar att det i den meningen är en bra affär. Återigen vill jag verkligen understryka att det här är makrosiffror. För enskilda företagare kan det vara väldigt många som går plus, men det kan naturligtvis vara de som hamnar på minus också. Om inte skyddsmekanismerna fungerar kan det bli rätt stora konsekvenser. Men som kollektiv betraktat ser det ut på det här sättet. (Bild 11) Så ska ni få hela bilden. Här ser ni det uppdelat, oberoende av om det är privat eller offentligt, på storleken på företag hur mycket man betalar. Den blå stapeln är den andel av debiteringen det borde vara om det följde den fördelning som finns i landet. Det röda är vad man faktiskt betalar. Ni ser längst ut till höger de riktigt stora företagen, stora organisationer. Där ligger den röda stapeln högre upp än den blå, det vill säga man betalar mer i avgift än vad man fick genom sänkningen. Det är en ganska dålig affär för de här. Här dominerar väldigt mycket kommuner och landsting, som vi var inne på, som har haft problem med hög sjukfrånvaro. I den vänstra ändan av det här diagrammet ser bilden helt annorlunda ut. Just de mindre företagen är de som betalar mindre i proportion till vad man egentligen skulle göra. Återigen, jag tror det är tredje eller fjärde gången jag säger det: Det här är siffror på makronivå. Det kan i det enskilda fallet se annorlunda ut, men som kollektiv är det detta. (Bild 12) Det är de siffror som vi har fått fram. Reformen är gammal. Som nämndes görs utvärderingar av detta som tar sikte på även andra saker. Vi fokuserar mycket på hur vår administration fungerar. Medfinansieringsreformen innebar att vi kunde - möjligtvis kan man se det som ett positivt drag - använda denna i vår förändringsprocess i . Vi etablerar nämligen ett kundcentrum i och med ett 60-tal anställda som är en koncentrerad verksamhet för att ta hand om och ge service till arbetsgivarna i den här verksamheten. Dit ska man rikta sin sjukanmälan. Man kan ha kontakt med handläggare i och och få hjälp också att få kontakt med andra delar i stora organisation. Det är en minst sagt intensiv verksamhet, 325 000 samtal . Det är 1 300 samtal per dag. av dem besvaras inom en minut. Det är 34 000 kontakter via fax, 20 000 kontakter via e-post. Vi har ett stort antal omprövningar som hanteras av och . Det kan vara att en arbetsgivare upptäcker att man har en person som man ska betala för men som är anställd. Det kan vara felaktigt organisationsnummer och en massa sådana ganska enkla saker som dyker upp. Vi har frågat arbetsgivare i en undersökning vi gjorde : Hur tycker ni det fungerar i kundcentrumet i och ? Då får vi faktiskt väldigt glädjande resultat. säger: Jag får den hjälp jag behöver. Det finns en allmänt positiv bild. Två tredjedelar säger: Det finns ingenting som kan bli bättre. Det tycker jag låter som en väldigt bra siffra. Men det betyder att det finns vissa saker som kan bli bättre. Det man från arbetsgivare bland annat pekar på är att självbetjäningstjänsten kan utvecklas och förenklas. Men överlag är det en ganska positiv bild. Vi har också bildat ett kundråd som vi har med arbetsgivare för att ytterligare utveckla den här verksamheten. (Bild 13) Jag ska säga någonting om våra utmaningar. Vi lever ju inte i någon perfekt värld. Vi är väl medvetna om att vi kan utveckla oss. Det har fungerat väldigt bra med kundcentrumet i och , tycker jag, men det ställer naturligtvis ökade krav på övriga verksamhet som finns ute i alla kontor runtom i landet. Jag tror att vi behöver bli snabbare i vår handläggning av sjukpenningärenden helt enkelt. Det är naturligtvis oerhört viktigt för den enskilde men också för en arbetsgivare. Vi har ett särskilt program för det. Jag är ganska hoppfull om att vi ska komma upp i de siffror vi satt som mål. Vi måste också, tror jag i en anda av självkritik, bli bättre på att samverka med arbetsgivare kring något som kallas avstämningsmöten. Det är något som man ska kalla till när sjukfallen börjar bli långa och har varit . Då är det möte med intygsskrivande läkare, arbetsgivare, försäkringskassa. Kanske också arbetsförmedlingen är inblandad. Allt är i syfte att se vad det är i den enskilda personens situation som vi kan göra. Finns det någon resterande arbetsförmåga? Vi har satt upp som mål att vi ska öka antalet avstämningsmöten. Vi har fördubblat antalet , så vi har 45 000. Vårt mål är att ytterligare fördubbla dem till 90 000. Jag tror att det här är ett viktigt instrument i arbetet att skapa en bra relation såväl med den enskilde som med arbetsgivare. Vi ser ju en minskad sjukfrånvaro, som visade. Min bild är att arbetsgivarna gör ett väldigt stort arbete kring det här. De har också gjort det tidigare. Men det är möjligt att medfinansieringsreformen har lett till att det blir än mer intensivt. Vi försöker också i på olika sätt utveckla vår verksamhet. Det jag nämnde om avstämningsmöten är ett exempel. Vi har en del pilotprojekt där vi försöker jobba med företag som ska få kontaktpersoner så man kanske oberoende av var man finns i landet har en kontaktperson. Vi har ett sådant pilotprojekt med SJ. Det finns en del andra saker som vi jobbar med. Så här långt är jag nöjd med det arbete som bedrivs, men jag är väl medveten om att vi behöver utveckla oss på en hel del punkter. Ordföranden: för det, . Därmed är de båda inledningsanförandena avslutade. Vi har tid på oss, både fram till pausen och därefter. Det är ganska många av ledamöterna som har anmält sig för att ställa frågor. Så vi går rakt på frågorna. (): Jag skulle först vilja ställa en fråga direkt till och till , som jag vet finns här från Kommuner och Landsting. Det gäller nettokostnaden för kommuner och landsting för medfinansieringen. nämnde att nettot har blivit minus 80 miljoner. Vi fick här en rapport från Kommuner och Landsting om medfinansieringen. Den innehåller en siffra - om jag läser rätt här nu med det korta varsel jag har haft - att kommunerna totalt sett belastas med en uppskattad nettokostnad om , och landstingen får en marginell ökning. Jag skulle vilja att ni båda reder ut det här. I mina ögon ser det ut som att det är en skillnad, men det kan ju vara några teknikaliteter möjligen. sade att registerutdragen har minskat. Det skulle då vara ett bevis på att inte arbetsgivarna sorterar såsom vi har befarat. Jag skulle vilja höra från er som representerar arbetsgivarna här. Beror det på det? Eller beror det på att man inte går vidare i anställningsprocessen med människor som kan riskera att ha en sjukdomsbild så att man av de skälen inte använder sig av begäran om registerutdrag? Jag har en annan fråga till . Du sade att du i stort sett kunde gå igenom samma anförande som förra gången. Din företrädare hade ett avsnitt om det ökade högriskskyddet. Det skulle vara en möjlighet för människor och fler till och med än tidigare att använda sig av det. Om man har en kronisk sjukdom skulle varken arbetsgivaren eller den enskilde drabbas. Då skulle jag vilja veta om det har hänt något på det området. Är det fler som söker och är det fler som beviljas, eller hur ser det ut? , Kommuner och Landsting: Vi gör en prognos på 215 miljoner. Att det kan skilja sig åt kan bero på våra beräkningar på lönesumman. Jag kan inte säga annat än att vi landar på att det kommer att ha kostat 215 miljoner. Jag kan inte säga mer om skillnaden mellan 80 miljoner, som redovisade, och vår egen beräkning i det här läget än att det kan bero på det. , : Vi har gjort en överslagsberäkning. Den baserar vi på löneuppgifter som vi får från SCB. Möjligtvis, om jag ska våga mig på en spekulation, är det i den offentliga sektorn som minus 80 miljoner gäller. Vi vet ju att det ser lite olika ut i den statliga sektorn och kommuner och landsting. Så det är möjligt att det kan förklara en del av skillnaden. Ordföranden: det, eftersom den statliga sektorn oftast har lägre sjukskrivningar än kommuner och landsting. Så var det den andra frågan som rörde registerutdraget och högkostnadsskyddet. , : Den andra frågan kan jag svara på ganska enkelt. Ja, det har ökat från ungefär 100 till 1 500 som har högriskskydd. Det skulle kanske kunna tänkas vara fler som är i behov av det, men det är den ökning som vi har sett. När det gäller registerutdrag är anledningen till att jag tog upp den frågan att den diskuterades väldigt mycket för genomförandet av reformen som en risk. Vi har klara siffror på att antalet registerutdrag har minskat. När det gäller hur det har skett vid själva anställningsintervjun och vad som händer där vet vi ju väldigt lite om det. Det tror jag inte någon av oss egentligen vet något om förrän vi får de utvärderingar med delrapporter som kommer och . , : När någon söker en tjänst sitter man och har en intervju. Man ställer ju frågor. Folk är faktiskt väldigt ärliga. De säger vilken sjukdomsbild de har. Det är vissa som faktiskt har tagit med sig deklarationen - jag blev väldigt förvånad själv när jag såg det - för att påvisa att man inte har haft någon inkomst från kassan. är det alltid en historik man pratar om så man vet aldrig vad utfallet kan bli framöver. Men visst är det en trygghet att veta vad man ger sig in på om man anställer någon som har en sjukdomshistorik . Jag tänkte också lite kommentera ansökan om att bli befriad från medfinansieringen. Vi har ett ärende där vi har en medarbetare som har råkat ut för cancer. Hon kommer att gå bort. Men av tekniska skäl i några paragrafer - vi har lämnat över det här till en jurist - kan läkaren inte styrka när hon blir frisk och om hon blir det. Därav faller det hela. Vi har överklagat beslutet till länsrätten så vi avvaktar och ser vad som händer där. Vi har en till som är cancersjuk. Där har vi sökt. Det har gått ungefär , men vi har inte fått något svar . Det som jag tycker är lite anmärkningsvärt med det är att den som är sjuk inte får någon information om att man kan söka det här själv, utan det är arbetsgivaren som ska ta initiativ, komma till medarbetarna och säga att de kan söka. Det är inte helt lätt, som när i ett av de här två fallen vi pratar om man vet att någon inte kommer att överleva sjukdomen. Då ska arbetsgivaren komma och prata om medfinansieringen. Det är väldigt tufft för oss att göra det. , Företagarna: företräder de allra minsta företagarna, och vi har ganska starka indikationer på att medfinansieringen har spelat en roll för hur våra medlemmar beter sig och hur de betraktar arbetssökande. Jag skulle tro att när det gäller de minsta företagen är det inte den naturligaste åtgärden i världen att begära ett utdrag från . Framför allt på mindre orter tror jag att man i hög grad vänder sig till andra arbetsgivare på orten och hör sig för huruvida den här personen har varit mycket frånvarande eller inte. Vi har nog rätt starka indikationer på att just frågan huruvida man har en sjukdomshistoria eller inte spelar en stor roll för vilka chanser man har att få en anställning. Jag har också gjort egna undersökningar om hur våra medlemmar har försökt att hantera frågan om medfinansiering. Det framgår att när det gäller anställda som har långa sjukskrivningar finns det en benägenhet hos medlemmarna att försöka avsluta anställningarna med de personerna. Så vi tror att det finns baksidor med den här reformen som inte riktigt har framkommit i siffermaterialet. (): Det blir lite favoriter i repris i den här hearingen . säger att han kan leverera samma budskap som gjorde 2004. Då kan jag också ställa ungefär samma fråga som jag ställde då. Det handlade om målkonflikten. Regeringen säger sig vilja vidga arbetsmarknaden för personer som har svårigheter att komma in på arbetsmarknaden över huvud taget. Även om medfinansieringen statistiskt sett har gett positiva effekter för hela arbetsgivarkollektivet är det inte arbetsgivarkollektivet som anställer människor, utan det är de enskilda små företagen. Vi fick alldeles ett vittnesbörd om hur medfinansieringen fungerar ute i de små företagen. Jag skulle vilja ställa frågan också till om målkonflikten. Det här är en åtgärd som uppenbarligen verkar i motsatt riktning mot målet att kunna vidga arbetsmarknaden för människor med en sjukdomsbild, handikapp och svårigheter att platsa på en tuff arbetsmarknad. Ser regeringen den här målkonflikten? Hur vill man kommentera det spänningsfält som finns? Jag vill också för ordningens skull reda ut frågan om registerutdragen. Det var ju en markant ökning 2004, en 25-procentig ökning. Då vet jag att RFV ringde runt till försäkringskassorna och frågade vad det berodde på. Det ansvariga statsrådet sade till mig i kammaren vid det tillfället att det nog beror på att har infört automattelefon och man kan ta ut registerutdragen på Internet. Jag tror inte att människor tog ut dem för att det var så kul utan för att man behövde dem. Den 25-procentiga ökningen säger nu har vänts i en nedgång. Det vill jag gärna höra kommentera och ge lite mer precisa uppgifter på. , : Det blir som sagt favoriter i repris. Jag ska inte citera exakt vad min företrädare svarade på din fråga vid det tillfället, men det är klart att det finns olika typer av målkonflikter inom politiken. Jag skulle inte direkt säga att det finns indikationer på att det här skulle ha gjort det svårare för människor med funktionshinder att komma ut i arbetslivet förrän jag verkligen vet att det är så. Regeringen vidtar ju en rad andra åtgärder som verkar i den riktningen som jag pekade på i mitt anförande, det vill säga människor som har varit sjukskrivna länge, har gått på sjuk- och aktivitetsersättning ska få en möjlighet att komma tillbaka. Vi stärker arbetet med insatser som vi gör för människor med funktionshinder som innebär arbetsnedsättning genom nya typer av trygghetsanställningar, utvecklingsanställningar, en ny process på arbetsförmedlingen, och vi ser till att de människor som är i behov av de här insatserna också kan få dem. Det är väl svaret på frågan. Regeringen är ganska övertygad om att det går att göra båda de här sakerna , det vill säga skapa en drivkraft för arbetsgivarna att se till att de kan ha människor kvar på arbetsplatsen och få tillbaka människor till arbetsplatsen som har haft sjukdom och se till att man får ut fler funktionshindrade i arbetslivet. , : Jag har frågat mina medarbetare här. De säger till mig att jag ska säga så här: Vi ser ingen större förändring i förhållande till 2004. Det står ungefär på samma nivå. (): Det vill jag gärna ställa en kontrollfråga på. säger att det har varit en markant nedgång. säger att de befinner sig på samma nivå som 2004, och 2004 gick de upp . Vari består nedgången? , : Jag säger att det är i stort sett samma nivå. Den frågan bör inte ställas till mig. (): säger att det är en nedgång. Då vill jag veta när den nedgången inträffade. Och hur stor är den? , : Om jag får på mig kanske jag får fram den konkreta siffran. Vi gjorde en kontrollfråga . Då var det en nedgång. Jag tror inte jag sade markant. Jag tror att jag sade nedgång. Men det kan vi kolla i protokollet sedan. Ordföranden: får se om vi kan få fram siffran huruvida det är en nedgång, en uppgång eller om läget är . Jag vet att från Kommuner och Landsting ville kommentera frågan om registerutdrag. , Kommuner och Landsting: Det var inte en kommentar om registerutdrag utan om selektion. Kommuner och Landsting har frågat i stort sett samtliga personalchefer i kommuner och landsting över landet hur de har förändrat sitt beteende vid nyanställningar. uppger att de till viss del är försiktigare vid nyanställningar i och med medfinansieringen. uppger att de har blivit betydligt försiktigare vid nyanställningar. av arbetsgivarna menar att de till viss del har minskad benägenhet att anställa folk med sjukdomshistorik. menar att systemet har fått den effekten i hög grad. Det var en kommentar till hur våra arbetsgivare har förändrat sitt beteende. (): Jag har egentligen två frågeställningar. Den första handlar om informationsinsatser. Både och har pratat om ökade informationsinsatser. Min erfarenhet från mitt hemlän är att vi i det länet hade en väldigt stark för att inte säga aggressiv debatt för ett drygt år sedan vid införandet av medfinansiering. Den följdes upp av som i samarbete med arbetsgivarens organisationer, inte minst Företagarna, var ute i en väldigt intensiv informationsinsats ute i de olika delarna av länet. Därigenom kunde de möta den kritik som fanns. Vi kan se ett ganska bra resultat av det här med ett väldigt starkt minskat ohälsotal. Vi ser också positiva delar på arbetsmarknaden i övrigt. Kan det finnas skäl att öka den typen av informationsinsatser för att därigenom möta den kritik som fortfarande finns kvar ute och den oro som finns, med anledning av inte minst de positiva siffror som vi kan se av föredragningarna här? Den andra frågeställningen jag har handlar egentligen om det förebyggande arbetet. Det är en uppföljning av en frågeställning från den förra hearingen vi hade. Det handlar om de insatser som kan göras ute på arbetsplatserna, inte minst av de skyddsombud som finns ute. Erfarenheten där var att vi fick en situation med ett starkt minskat antal skyddsombud ute som kunde jobba med det förebyggande arbetet, också att skyddsombudets ställning på arbetsplatsen förändrades . markeras det här förslag om åtgärder, men vi fick också tal om att åtgärder har skett under det här året. Min fråga är till : Vilka ytterligare åtgärder kan vi se? En fråga till är: Kan vi se att det har skett en förändring till det bättre när det gäller skyddsombudens förebyggande arbete ute på arbetsplatserna för att möta den här situationen? , : Antalet skyddsombud har ökat stadigt . Vi hade under delar av 90-talet en rätt kraftig nedgång av antalet skyddsombud, men det vände och har ökat kraftigt. Så vi är tillbaka till rätt så bra siffror. Det finns användning för ännu fler skyddsombud än de som finns redan, men det är en fråga för de fackliga organisationerna att prioritera det. När det gäller det förebyggande arbetet ute på arbetsplatserna är det det systematiska arbetsmiljöarbetet enligt vår föreskrift i den frågan som ska fungera. Och det fungerar bättre och bättre. De uppföljningar som vi gör med ungefär mellanrum indikerar att vi får ett bättre och bättre systematiskt arbetsmiljöarbete på både stora och små företag. Det är nyckeln till det förebyggande arbetet. Det går aldrig riktigt i den takt man skulle önska. Alla resursförstärkningar när det gäller information och möjlighet till förstärkt tillsyn är positiva för att få detta att fungera bättre och bättre. Men det går åt rätt håll i alla fall. Det är alldeles uppenbart. Vi ser också i utvecklingen av antalet anmälda arbetsskador att detta har fått effekt. Antalet anmälda arbetsskador har ju minskat nu . , : Det jag refererade till i mitt anförande var resurser som kanaliseras via till regionala skyddsombud för små arbetsplatser där man inte har en egen skyddsorganisation. Det är glädjande siffror som här nämner när det gäller antalet skyddsombud. Också det arbete som verket gör tillsammans med arbetsgivare och arbetstagare ute på arbetsplatserna när det gäller systematiskt arbetsmiljöarbete är ju en väg att gå i det förebyggande arbetet som faktiskt innebär ett bättre arbetsmiljöarbete. Där spelar skyddsombuden naturligtvis en oerhört viktig roll. , : Det var en fråga om informationsinsatser. Det var trevligt att höra att det hade fungerat i . Det är min bild att det har gjort det på andra ställen också. Men det som är bra kan ständigt förbättras. Jag hade en träff för inte så länge sedan med Företagarna.