bet · GT01KU19 · 2006-05-02 00:00:00 — Genom att välja en modell där särskilt stöd och skydd lämnas i vissa geografiska områden hamnar man oundvikligen i den situationen att den enskilda individens möjligheter att värna minoritetsspråket och kulturen blir beroende av var i landet han eller hon lever medan den enskildes önskan att tala och bevara minoritetsspråken knappast blir mindre om man bor utanför nuvarande förvaltningsområden. Snarare kan det vara så att det förhållandet att det endast finns ett fåtal minoritetsmedborgare i en region gör att behovet kan vara större än i ett område där det finns många som talar språket. finns det enligt utredaren anledning att överväga om förvaltningsmodellen bör kompletteras med rättigheter som knyts till individen och inte till ett visst territorium. Utredaren föreslår att det utvidgade förvaltningsområdet för finska omfattar , , , och kommuner samt samtliga kommuner i , , och . I de senare kommunerna bor sammanlagt 211 658 personer som enligt är första och andra generationens sverigefinländare. Utredaren framhåller att man behöver identifiera de områden inom verksamheten där kontakter med finskspråkig allmänhet blir aktuell och organisera den på lämpligt sätt. Det viktiga är att det i de funktioner där allmänheten först möter myndigheterna finns beredskap för att hantera situationen. Om språkkunskap initialt inte finns i den funktion där allmänheten först tas emot, bör rutiner utarbetas där enskilda lotsas vidare till funktioner där sådan språkkunskap finns. När det gäller större organisationer som statliga myndigheter med regionala eller lokala myndighetskontor bör samordning ske så att man kan bistå varandra inom organisationen. Gemensamma samordningsinsatser bör också vara möjliga mellan olika myndigheter när det gäller t.ex. tolk/översättningstjänster. Utredaren föreslår att en länsstyrelse i landet ges nationellt tillsynsansvar för att säkerställa syftet med lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Myndigheten skall på eget initiativ eller efter anmälan vidta de åtgärder som behövs. Detta innefattar styrning, tillsyn, fördelning av ekonomiska medel, samordning och bevakning av minoritetsfrågorna samt arbete med frågan om gemensamma samordningsinsatser mellan olika myndigheter när det gäller tolk/översättningstjänster. Utredningen lade fram sitt slutbetänkande Att återta mitt språk - åtgärder för att stärka det samiska språket (SOU 2006:19). Förvaltningsområdet för samiska föreslås där utvidgat till att även omfatta , , , , , , , , , , , , , , , , , , och kommuner. Det är enligt utredningen av avgörande betydelse att det utvidgade förvaltningsområdet blir tillräckligt stort så att en majoritet av samerna i Sápmi omfattas av åtgärderna och att starka samiska orter tas med. Tillkommande kommuner och myndigheter bör nyttja den föreslagna 3-åriga informations- och utbildningssatsningen för att höja den minoritetsrättsliga och språkliga kompetensen. Statsbidrag bör utgå till kommuner i förvaltningsområdet för de merkostnader som uppstår. I den nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna 2006-2009 (skr. 2005/06:95) redovisar regeringen sin avsikt att efter remissbehandling av slutbetänkandet återkomma till om förslagen i de båda betänkandena. Vid seminariet framhöll från att förslaget om att utvidga förvaltningsområdet för finska språket till och är ett steg i rätt riktning men i är man inte alls nöjda. Det bor stora grupper sverigefinnar också i övriga landet, bl.a. i . De förslag som tas upp i motionerna är föremål för bedömningar i betänkandet Rätten till mitt språk - förstärkt minoritetsskydd (SOU 2005:40) och betänkandet Att återta mitt språk - åtgärder för att stärka det samiska språket (SOU 2006:19). Utskottet anser att den fortsatta beredningen i inte bör föregripas. Motionerna 2003/04:K250 (kd), 2003/04:K306 yrkande 1 i denna del (v), 2003/04:K370 yrkandena 1 och 2 (c), 2003/04:K380 yrkande 8 (v), 2003/04:K417 yrkandena 8 och 9 (fp), 2004/05:K284 yrkandena 11 och 12 (fp), 2004/05:K396 (kd), 2004/05:K397 yrkande 1 (fp), 2005/06:K22 yrkande 17 (mp), 2005/06:K249 yrkandena 14 och 15 (fp), 2005/06:K314 (kd), 2005/06:K409 yrkandena 6 och 7 (c), 2005/06:Kr6 yrkande 11 (fp) och 2005/06:Kr7 yrkande 5 (fp). Fler nationella minoriteter och minoritetsspråk Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker med hänvisning till pågående utrednings- och beredningsarbete motioner om att alla sverigefinländare skall ha status som nationell minoritet och om att teckenspråket skall ges status som minoritetsspråk.. Jämför reservationerna 12 (fp, kd, c, mp) och 13 (c, mp). Sverige-finländarnas ställning tas upp i en rad motioner. () och m.fl. (c) tar i motionerna 2003/04:K370 yrkande 3 respektive 2005/06:K409 yrkande 4 upp behovet av att finlandssvenskarna i ges status som nationell minoritet. I den förstnämna motionen begärs ett uppdrag till regeringen att pröva förutsättningarna för att låta sverigefinländarna oavsett modersmål få status som nationell minoritet medan det i den sistnämnda motionen begärs att kravet på finska som modersmål avskaffas när det gäller den nationella minoriteten sverigefinnar. hänvisar till att samlingsorganisationen för sverigefinska och finlandssvenska organisationer och institutioner i , Sverigefinländarnas delegation, liksom har tagit ställning för att den nationella minoritetsstatusen bör ges till sverigefinländarna, inklusive finlandssvenskar i . Som det nu är går sverigefinlandsvenskarna miste om stöd som går till de nationella minoriteterna. Kriterierna om samhörighet och självidentifikation pekar på att mycket tunga skäl måste finnas för statsmakterna om en gruppindelning som den berörda minoriteten själv använder skall avvisas. Vidare framhålls att det bara är ramkonventionen som är tillämplig eftersom minoritetsspråkskonventionen uttryckligen inte är tillämplig på varianter av ett lands huvudspråk. Också m.fl. (fp) och m.fl. (fp) begär i motionerna 2003/04:K417 yrkande 10 och 2004/05:K284 yrkande 13 respektive 2005/06:K249 yrkande 16 ett uppdrag till regeringen i syfte att låta sverigefinländarna oavsett modersmål få status som nationell minoritet i och efter utredning återkomma till med förslag om vidgade ratifikationsinstrument för ramkonventionen. En bedömning bör göras om hållbarheten i de överväganden som gjordes i den minoritetspolitiska propositionen (prop. 1998/99:143, bet. 1999/2000:KU6) i ljuset av vad ramkonvention anger i fråga om samhörighet och självidentifikation. Flera motioner tar upp teckenspråkets ställning. de (), och (båda m) samt och (båda m) begär i motionerna 2003/04:K249, 2003/04:K314 respektive 2003/04:K436 skyndsamma utredningsdirektiv om teckenspråkets ställning. Också m.fl. (v) begär (motion 2003/04:So569 yrkande 13) en utredning om teckenspråkets ställning. och (båda c) begär i motion 2003/04:Ub393 yrkande 1 en lagstiftning som säkerställer rätten till teckenspråk för döva på samma sätt som de språkliga minoriteterna i erhållit. m.fl. (c) begär i motion 2005/06:K409 yrkande 12 att teckenspråket ges ställning som nationellt minoritetsspråk. Med termen sverigefinländare avses både finskspråkiga och svenskspråkiga personer som flyttat till från och deras ättlingar, dvs. både sverigefinnar och finlandssvenskar boende i . Någon definition av begreppet nationell minoritet ges inte i ramkonventionen. I artikel 5 sägs dock att parterna åtar sig att främja de förutsättningar som är nödvändiga för att personer som tillhör nationella minoriteter skall kunna bibehålla och utveckla sin kultur och bevara de väsentliga beståndsdelarna av sin identitet, nämligen religion, språk, traditioner och kulturarv. I deklarationen om nationella minoriteter från toppmötet i 1993, som föregick ramkonventionen, talas om nationella minoriteter som skapats i genom historiens omvälvningar, och detta syftar på inhemska minoriteter med lång vistelsetid i landet. framhöll att det är varje stats uppgift att utforma sin minoritetspolitik (SOU 1997:193). Kommittén studerade vissa konventioner som nämnts särskilt i konventionskommentaren, nämligen den europeiska konventionen för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, Köpenhamnsdokument samt FN:s konventioner och deklarationer, vilka varit inspirationskällor för ramkonventionen. Kommittén kom fram till att en minoritetsgrupp borde uppfylla fyra kriterier för att betraktas som nationell minoritet. Det skall vara fråga om en grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till resten av befolkningen har en icke dominerande ställning. Det skall finnas religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell särart och historiska eller långvariga band med . Slutligen finns ett krav på självidentifikation. Den enskilde såväl som gruppen skall ha en vilja och strävan att behålla sin identitet. Kommittén hänvisade till att ramkonventionens artikel 5 namnger gruppens identitet som religion, språk, traditioner och kulturarv. Minoritetskulturen skall i något av dessa avseenden skilja sig från majoritetsbefolkningen. Av den anledningen borde lokala befolkningar i på grund av speciell dialekt - exempelvis skånska eller gotländska - inte kunna sägas ha så särskiljande drag från majoritetsbefolkningen att de utgör nationell minoritet. Minoritetsdefinitionerna innehåller också ett krav på att gruppens individer skall ha en vilja att bevara en gemensam identitet. De objektiva kriterierna måste således kompletteras med en positiv vilja hos den enskilde att bevara dessa objektiva särdrag. Enligt Utredningen om finska och sydsamiska språken uppskattar FRIS, att antalet finlandssvenskar uppskattningsvis är ca 100 000 personer (SOU 2005:40 s. 223). Dessa människor identifierar sig i allmänhet inte som sverigefinnar utan som sverigefinländare. Frågan om finlandssvenskarnas status i förhållande till konventioner har varit föremål för diskussion. FRIS driver linjen att inte skall särskilja finlandssvenskarna som grupp från sverigefinnarna och att även finlandssvenskarna skall ges status som nationell minoritet enligt ramkonventionens bestämmelser. Sverigefinländarnas delegation delar denna uppfattning. Grunden till finlandssvenskarnas ställningstagande är att man anser att gruppen borde omfattas av ramkonventionens skydd, eftersom valt att definiera nationell minoritet som grupper med religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell tillhörighet. antog en resolution om teckenspråk (B4-0985/98). Bland annat uppmanades kommissionen att lägga fram ett förslag för rådet om offentligt erkännande av det teckenspråk som döva använder i varje medlemsstat, att säkerställa att alla EU-program är tillgängliga för döva och att behovet av teckenspråkstolkning erkänns. rekommenderade ministerkommittén att ta fram särskilda regler om rättigheter för teckenspråksanvändare (Protection of sign languages in the member states of , REC 1598 2003). I tillkallades en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av rätten och möjligheterna att använda teckenspråket, liksom av dövas och hörselskadades tillgång till samhällets utbud av kultur och medier. I uppdraget ingår att bedöma möjligheten att använda teckenspråket samt tillgången till tolk för döva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade i olika situationer, t.ex. i arbetslivet och vid samhällsstöd samt kartlägga förutsättningarna för likvärdig utbildning på teckenspråk för döva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade barn, ungdomar och vuxna, analysera om utbildningen (både den som erbjuds av och den som erbjuds av staten) i teckenspråk för föräldrar och syskon till döva m.fl. tillgodoser de behov som finns, bedöma möjligheten att tillgodose döva invandrares behov av utbildning i det svenska teckenspråket, kartlägga och analysera tillgängligheten vad avser kultur och medier samt möjligheterna till eget skapande för döva, dövblinda, vuxendöva och hörselskadade, pröva möjligheterna till auktorisation av dövblindtolkar och vuxendövtolkar, analysera orsakerna till bristen på sökande till tolkutbildningen, kartlägga nuvarande forskning samt analysera behovet av eventuella forskningsinsatser. Utredningen skall redovisa sitt uppdrag . Frågan om skyddet för sverigefinländare diskuterades i samband med behandling av proposition 1998/99:143 Nationella minoriteter i . Utskottet framhöll (bet. 1999/2000:KU6) att den minoritet i som har anknytning till innefattar en grupp med finska som modersmål och en med svenska som modersmål. När uttrycket sverigefinnar brukas i propositionen åsyftades, såvitt framgick, personer som har finska som modersmål. Den finländska grupp som har svenska som modersmål åsyftades med andra ord inte. Mot bakgrund av de ändamål som minoritetsspråkskonventionen skall tjäna framstod detta som följdriktigt. Enligt den bedömning som framgick av regeringens proposition tillhörde den i första hand svensktalande gruppen inte heller dem som bör anses omfattade av åtagandena enligt ramkonventionen. gjorde i dessa hänseenden inte någon annan bedömning än den som låg till grund för propositionen. Därav följde emellertid inte att den finlandssvenska minoritetsgruppen i inte skulle kunna få del av åtgärder som enligt propositionen skall vidtas för dem som i propositionen omtalas som sverigefinnar (bet. 1999/2000:KU6 s.22). I betänkande 2002/03:KU26 Fri- och rättighetsskyddsfrågor avstyrkte utskottet en motion om att sverigefinländare oavsett modersmål skulle få status som nationell minoritet i (s 62). Utskottet hänvisade till sitt tidigare ställningsstagande. I propositionen Nationella minoriteter i (prop. 1998/99:143 s. 33) konstaterade regeringen att teckenspråket inte kunde anses falla inom ramen för syftet med minoritetsspråkskonventionen. Konventionen bygger på språkets anknytning till urbefolkningar och andra nationella minoriteter som etniska grupper. framhölls att teckenspråket är annorlunda än det officiella språket. Vidare är teckenspråket en viktig del av dövas kultur. Inget land hade omfattat teckenspråket vid sin ratifikation av minoritetsspråkskonventionen. Vid behandlingen av propositionen framhöll utskottet att vad gäller teckenspråket fanns det självfallet starka skäl för att det allmänna skall lämna sådant stöd som kan behövas för att främja de dövas möjligheter i skilda hänseenden. Som anförts i propositionen kunde det dock inte anses att teckenspråket faller inom ramen för syftet med minoritetsspråkskonventionen med dess anknytning till urbefolkningar och andra nationella minoriteter som etniska grupper. Även om därför teckenspråket inte kunde omfattas av en ratifikation av minoritetsspråkskonventionen, fanns det inte något som hindrade att frågan om åtgärder till stöd för teckenspråket övervägdes i annat sammanhang som kan vara lämpligt (bet. 1999/2000:KU6 s. 24). Även i samband med behandling av motionsyrkanden från den allmänna motionstiden om nationella minoritetsfrågor m.m. diskuterades teckenspråkets ställning som minoritetsspråk. Utskottet hänvisade till att det tidigare framhållit att teckenspråket inte kan anses falla inom ramen för syftet med minoritetsspråkskonventionen. Utskottet gjorde inte nu någon annan bedömning och ansåg således inte att teckenspråk skulle erkännas som minoritetsspråk. Utskottet ansåg emellertid att det var angeläget att teckenspråkets ställning sågs över. Utvecklingen , bl.a. arbetet inom ramen för verksamhet, hade understrukit vikten av att teckenspråket har en stark ställning. Det var angeläget att de dövas och hörselskadades rättigheter när det gäller teckenspråket och teckenspråksinformation säkerställs. Enligt utskottets mening behövdes i detta syfte en översyn av rätten och möjligheterna att använda teckenspråket, liksom dövas och hörselskadades tillgång till samhällets utbud av kultur och litteratur (bet. 2000/01:KU14 s. 13 f.). gav regeringen detta till känna. behandlade tre motioner om rätten till teckenspråkstolk från den allmänna motionstiden . Utskottet erinrade om att har gett regeringen till känna att det är angeläget med en översyn av rätten och möjligheterna att använda teckenspråket (bet. 2000/01:SoU12 s. 24 f.). godkände regeringens förslag om mål för en nationell språkpolitik, bl.a. att alla skall ha rätt till språk, att utveckla och tillägna sig svenska språket, att utveckla och bruka det egna modersmålet och nationella minoritetsspråket och att få möjlighet att lära sig främmande språk. 2005/06:2, bet. 2005/06:KrU4.) framhöll att de fyra mål som regeringen föreslagit och som utskottet sålunda ställt sig bakom alla avser en nationell språkpolitik som värnar svenskan som huvudspråk men som också samlat lyfter fram allas rätt till språk, dvs. rätten att utveckla och tillägna sig det svenska språket, bruka det egna modersmålet, teckenspråket som modersmål, de nationella minoritetsspråken och möjligheten att lära främmande språk. För att stärka språkvårdens roll i sammanhanget inrättas en förstärkt och samordnad språkvårdsorganisation som kan rymma utökade insatser för svenska språket, de nationella minoritetsspråken, det svenska teckenspråket liksom för vissa terminologi- och språkteknologifrågor m.fl. övergripande språkpolitiska frågor. Språkvården organiseras i myndighetsform och samordnas med myndigheten (). Utskottet har avstyrkt yrkanden om att sverigefinländare oavsett modersmål skall ha ställning som nationell minoritet i . Utskottet vidhåller denna sin bedömning och avstyrker motionerna 2003/04:K370 yrkande 3 (c), 2003/04:K417 yrkande 10 (fp), 2004/05:K284 yrkande 13 (fp) respektive 2005/06:K249 yrkande 16 (fp), 2005/06:K409 yrkande 34 (c). När det gäller frågan om teckenspråkets ställning vill utskottet hänvisa till att Utredningen om översyn av teckenspråkets ställning skall redovisa sitt uppdrag . Enligt utskottets mening bör resultatet av utredningens arbete och det efterföljande beredningsarbetet inte föregripas. Motionerna 2003/04:K249 (m), 2003/04:K314 (m), 2003/04:K436 (m), 2003/04:So569 yrkande 139 (v), 2003/04:Ub393 yrkande 1 (c) och 2005/06:K409 yrkande 12 (c) avstyrks. Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker motioner om utbildningsfrågor med hänvisning till utredningsarbete och till åtgärder som regeringen aviserat. Jämför reservationerna 14 (fp), 15 (v) och 16 (mp). m.fl. (fp) begär i motion 2004/05:K284 ett tillkännagivande till regeringen om behovet av förskole- och skolundervisning på minoritetsspråk (yrkande 4). Enligt denna motion liksom motion 2004/05:Kr6 yrkande 2 av och (båda fp) måste det finnas större möjligheter till undervisning på minoritetsspråk om språken skall leva vidare till kommande generationer. Etableringsfrihet för enskilda förskolor kombinerat med valfrihet för föräldrarna förbättrar möjligheterna att driva förskolor inriktade på barn som talar minoritetsspråk. En översyn bör enligt motion 2004/05:K284 yrkande 5 göras av hur frågor kring minoriteter och minoritetsspråk uppmärksammats i grundskola och gymnasieskola. Vidare framhålls i motionen att minoritetspolitiken måste säkerställa att det finns möjligheter till kvalificerad högskoleutbildning i minoritetsspråk och att det ges tillräckliga resurser för forskning om minoritetsfrågor och minoritetsspråk. Regeringen måste noga följa utvecklingen i högskolevärlden och uppdra åt att föreslå åtgärder för att med beaktande av universitetens och högskolornas självständighet långsiktigt säkra kvalificerad utbildning och forskning på minoritetsområdet (yrkande 6). I motion 2005/06:K249 (yrkande 6) av m.fl. (fp) begärs en lagstadgad rätt att välja förskoleverksamhet med minoritetsprofil åt sina barn förutsatt att verksamheten omfattar minst tio barn och det finns behöriga förskollärare med rätt språkkunskaper. Den enskildes rätt att välja fristående alternativ måste stärkas. I motionen framhålls också att enskilda elever måste få större möjlighet att ta del av minoritetsspråksundervisning i och gymnasieskolan (yrkande 7-8). Kravet på ett visst antal elever för undervisning i finska och jiddisch bör tas bort. Gymnasieförordningen bör ses över för att öka elevers möjlighet att välja tvåspråkig undervisning också på gymnasiet. När det gäller behovet av högskoleutbildning och forskning framhålls i motionen (yrkande 9) liksom i motion 2005/06:Kr6 yrkandena 4 och 5 att det måste säkerställas att det finns möjlighet till kvalificerade högskoleutbildningar i minoritetsspråk och att det ges tillräckliga resurser för forskning om minoritetsfrågor och minoritetsspråk. Särskilt angeläget är att underlätta för yrkesutbildningar med minoritetsprofil, t.ex. socionom-, sjuksköterske- eller juristutbildningar med minoritetsspråksinriktning. Regeringen bör följa utvecklingen. I motion 2005/06:Kr6 yrkande 9 pekas på behovet av en nationella kvalitetsinspektion för skolan, vars uppgift skulle innefatta uppföljning av nationella minoriteter. I motion 2005/06:Kr7 yrkande 3 av () framhålls att det är viktigt att minoritetsspråkens ställning förstärks inom barnomsorg och utbildning, från förskola till högskola. m.fl. (v) samt och (båda fp) begär i motionerna 2003/04:K306 yrkande 4 respektive 2005/06:Kr6 yrkandena 2 och 3 att finsk- och jiddischtalande elever ges samma rätt att studera finska och jiddisch som de samiska, tornedalsfinska och romska eleverna har i fråga om sina språk. Enligt den förstnämnda motionen (yrkande 2) bör regeringen uppmana berörda myndigheter att införa rekommendationer om behovet av förändringar när det gäller förskolans och skolans sätt att bemöta de flerspråkiga barnen och eleverna. Enligt yrkande 3 i samma motion bör regeringen göra ansträngningar för att övervaka tillämpningen av ämnesundervisning på modersmålet och säkerställa att rätten till undervisning på modersmålet i praktiken är garanterad i alla kommuner för elever som önskar det. m.fl. (v) begär i motion 2003/04:K380 yrkandena 6 och 7 ett klarläggande av hur utbildning i minoritetsspråk och andra ämnen på minoritetsspråk kan säkerställa minoriteters språkliga och kulturella identitet samt en utredning om modersmålsundervisningen utanför de beslutade förvaltningsområdena med syfte att utbildning i och på finska, chib och jiddisch skall överensstämma med förpliktelserna i minoritetskonventionerna. I motion 2005/06:Kr6 yrkandena 7 och 9 av och (båda fp) begärs skärpta riktlinjer för att sprida kunskaper om de nationella minoriteterna samt en nationell kvalitetsinspektion för skolan innefattande uppföljning av de nationella minoriteterna. m.fl. (fp, m, kd, v, c och mp) samt och (båda s) begär i de snarlika motionerna 2003/04:K358 och 2003/04:K435 tillkännagivande till regeringen om vikten av stöd för det finska språkets ställning i . Framför allt gäller det utbildningsväsendet. I motionerna hänvisas till rapport från Kulturfonden för och efter initiativ från med en kartläggning av finska språkets ställning i . m.fl. (v) tar i motion 2005/06:K315 särskilt upp den romska minoritetens situation. Motionärerna begär att romska barns tillgång till barnomsorg, skola och undervisningsmaterial på chib ökas (yrkande 3). Få romska barn deltar i förskoleundervisningen. Eftersom förskolan kan bidra till att motverka marginalisering av romer är det enligt motionen viktigt att de romska barnen ges möjlighet att gå i förskola. De romska barnens identitet kan stödjas genom att de erbjuds möjlighet att ge uttryck för den egna kulturen och det är av avgörande vikt att romska barn kan utveckla sina kunskaper i såväl som svenska. Personal inom utbildningsväsendet måste få utbildning i romsk kultur och personer med romsk bakgrund bör rekryteras. Även tillgång till studiehandledning och läxhjälp tillsammans med romsk personal är viktig. Myndigheten för skolutveckling bör få i uppdrag att återkomma med förslag på hur personal inom utbildningsväsendet skall ges ökade kunskaper om romer och romsk kultur (yrkande 2).