bet · GT01KU20 · 2006-01-01 00:00:00 — I en anmälan till , bilaga A2.6.1, begärs att utskottet granskar rättssäkerheten kring lagen (1991:572) om särskild utlänningskon- troll. Utskottet bör enligt anmälan granska justitieminister och regeringens handläggning av ärenden enligt lagen och vilket ansvar för mänskliga rättigheter som justitieministern tagit vid utövandet av den makt som lagstiftningen ger. Enligt utskottets beslut har granskningen inriktats på ärenden där reger- ingen fattat beslut . Till grund för granskningen har legat bl.a. regeringens beslut och en promemoria upprättad inom , bilaga A2.6.2. Genom utskottets kansli har också gjorts en genomgång av departementets akter i ärenden som avgjorts . Lagen om särskild utlänningskontroll I svensk lagstiftning infördes särskilda bestämmelser som syftar till att bekämpa terrorism genom lagen (1973:162) om särskilda åtgärder till före- byggande av vissa våldsdåd med internationell bakgrund. Reglerna syftade till att göra det möjligt att hindra presumtiva terrorister från att komma in eller stanna kvar i och att skapa utrymme för kontroll i de fall då de av asylrättsliga skäl ändå måste beredas en i landet. Bestämmelserna har ändrats . återfinns de i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Vid den nya lagens tillkomst konstaterade man att särskilda bestämmelser alltjämt behövs som ger utrymme för att utvisa sådana utlänningar som bedöms som farliga med hänsyn till risken för terrorhandlingar (prop. Omfattande ändringar i lagen, såvitt avser förfarandet, gjordes senast i samband med inrättandet av den nya asylprocessen och de nya migrations- domstolarna (se SFS 2005:720). Redovisningen av bestämmelserna nedan avser den lydelse av lagen som gällde före . Enligt 1 § lagen får en utlänning som inte avvisas eller utvisas enligt utlän- ningslagen (1989:529) utvisas om det 1. behövs av hänsyn till rikets säkerhet, eller 2. med hänsyn till vad som är känt om personens tidigare verksamhet och övriga omständigheter kan befaras att personen kommer 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. att begå eller medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott4. Beslut fattas av regeringen (2 §). Om ett utvisningsbeslut inte kan verkställas på grund av att det t.ex. finns risk för dödsstraff eller tortyr i det land till vilket personen skall utvisas, skall regeringen, efter ett beslut om utvisning enligt lagen, förordna att verkställigheten skall skjutas upp, s.k. inhibition (10 §). Ett utvisningsbe- slut med förordnande om inhibition skall prövas på nytt när det finns skäl till det. Så länge beslutet gäller och inte har kunnat verkställas skall Rikspo- lisstyrelsen en gång (före utgången av varje kalenderår efter det då beslutet meddelades) anmäla hos regeringen huruvida det finns skäl för prövning av beslutet. Regeringen kan i dessa fall, då beslut fattats om utvisning men beslutet tills vidare inte skall verkställas på grund av inhibition, meddela bestäm- melser om skyldighet för personen att på vissa tider anmäla sig hos en polismyndighet, s.k. anmälningsplikt (11 §). Efter ett beslut om utvisning får regeringen även förordna att vissa sär- skilda bestämmelser om tvångsmedel i spaningssyfte får tillämpas, t.ex. husrannsakan och hemlig teleavlyssning (1922 §§). Detta gäller om utvis- ningsbeslutet grundas på farhågor om terroristbrott enligt 1 § 2. Beslutet om tvångsmedel i det enskilda fallet fattas av domstol. Ett regeringsbeslut om anmälningsplikt eller ett förordnande om befogenhet att tillämpa tvångs- medelsbestämmelserna är giltigt i högst . Efter treårsfristens utgång skall frågan prövas av allmän domstol. Ett ärende kan tas upp på ansökan av (Säkerhetspoli- sen) eller av regeringen självmant (2 §). Om ärendet inte är synnerligen brådskande skall yttrande inhämtas från och förhandling hållas i ärendet vid en tingsrätt, innan regeringen meddelar beslut (3 §). Om det finns skäl för det skall yttrande också inhämtas från den tingsrätt som håller förhandling. I ärenden angående bl.a. utvisning skall offentligt biträde förordnas för utlänningen om det inte måste antas att behov av biträde saknas. En utlänning får tas i förvar, om det finns ett beslut om utvisning eller om det är sannolikt att sådant beslut kommer att meddelas och det finns anledning anta att utlänningen annars kommer att hålla sig undan eller bedriva brottslig verksamhet i eller hans identitet är oklar (8 §). Utlänningen kan i stället ställas under uppsikt om det är tillräckligt. Om frågan om utvisning ännu inte förts till regeringen, får besluta att utlänningen skall tas i förvar eller ställas under uppsikt. Ett sådant beslut skall genast anmälas till regeringen där ansvarigt statsråd sna- rast skall pröva om åtgärden skall bestå (9 §). 4 I paragrafens lydelse före talades i stället för om terroristbrott enligt lagen om straff för sådana brott om brottslig gärning som innefattar våld, hot eller tvång för politiska syften med undantag för sådan gärning i annan stat som hade över- vägande karaktär av politiskt brott. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. Utöver lagen finns vissa tillämpningsföreskrifter i förordningen (1997:409) om särskild utlänningskontroll. Tillämpningen av lagen om särskild utlänningskontroll och den parlamentariska kontrollen I samband med införandet av lagen (1991:572) om särskild utlänningskon- troll ansågs att den parlamentariska kontrollen av hur regeringen tillämpar terroristbestämmelserna skulle ske genom att regeringen lämnar en skrivelse till (prop. s.72, bet. 1990/91:JuU29 s. 32, rskr. 1990/91:298). Den senaste redogörelsen avser tiden (skr. 2005/06:61). I redogörelsen anges också kortfattat tillämpningen under tidi- gare år enligt följande. 1991/92 lagen tillämpades 1992/93 lagen tillämpades 1993/94 lagen tillämpades inte 1994/95 lagen tillämpades vid fem tillfällen 1995/96 lagen tillämpades vid fyra tillfällen 1996/97 lagen tillämpades inte 1997/98 lagen tillämpades 1998/99 lagen tillämpades inte 2000/2001 lagen tillämpades vid fyra tillfällen 2001/2002 lagen tillämpades inte 2002/2003 lagen tillämpades vid fem tillfällen 2003/2004 lagen tillämpades Tillsammans med de två tillfällen då lagen tillämpades /05 har lagen således tillämpats genom att regeringen fattat beslut den varit i kraft. I redovisningen ingår både nya utvisningsärenden enligt lagen och ärenden där omprövning har begärts av tidigare meddelade utvisningsbeslut. Lagen om särskild utlänningskontroll ligger i inom justitieutskot- tets beredningsområde. genomförde under /96 inom ramen för sitt arbete med uppföljning och utvärdering och som ett led i behandlingen av regeringens skrivelse med redogörelse för tillämpningen av lagen (skr. 1995/96:124) en fördjupad granskning av regeringens tillämpning av lagen om särskild utlänningskon- troll5. Utskottet redovisade denna granskning i betänkande 1995/96:JuU18 enligt följande. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. Arbetet har gått ut på att granska regeringens tillämpning av lagen från såväl materiell som formell synpunkt, dvs. dels att regeringens olika beslut om utvisning i sak legat i linje med intentioner, dels att i lagen angivna regler rörande handläggningen av ärendena tilläm- pats korrekt. Därjämte har även kontrollerats att regeringen korrekt tillämpat i övrigt förekommande regler rörande handläggning av ären- den som innebär myndighetsutövning mot enskild. Kontrollen har genomförts genom att utskottet dels inhämtat skrift- liga redogörelser från och , vilka inom ansvarade för ifrågavarande ärenden under periodens första resp. andra hälft, dels genom en granskning av aktu- ella akter. Viss kompletterande information har inhämtats från och åklagarmyndigheten i . Utskottet vill i sammanhanget något beröra frågan om dokumentatio- nen av regeringens beslutsunderlag. Av 7 kap. 2 § RF framgår att behövliga upplysningar och yttranden skall inhämtas från berörda myndigheter vid beredningen av regerings- ärenden. Vidare skall tillfälle lämnas sammanslutningar och enskilda att yttra sig i den omfattning som behövs. I 15 § förvaltningslagen (1986:223) stadgas att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet skall antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Förvaltningslagen gäller visserligen inte för ärenden i regeringen, men de bör dock i möjligaste mån handläggas enligt samma regler som gäller för underordnade myndigheter (prop. 1985/86:80 s. 57, KU 21, rskr. I boken, en handbok om förvaltningslagens tillämpning i reger- ingskansliet som utgivits av Statsrådsberedningen, sägs att departemen- ten bör tillämpa förvaltningslagens regler om anteckning av uppgifter även i regeringsärenden. I tre av de fyra ärenden som handlagts i fram- går direkt eller indirekt att uppgifter lämnats muntligen till regeringen vid föredragningar. I två fall anges i en handling i akten att läm- nat information som med stöd av bestämmelser i sekretesslagen inte kommer att delges parten. Vilka uppgifter som lämnats finns inte doku- menterade på något sätt i resp. akt. I ett fall finns i regeringens akt endast själva beslutshandlingarna. Utskottet har från inhämtat att man avser att se över frågan om dokumentation av muntligen lämnade uppgifter i reger- ingsärenden av det aktuella slaget. I sina överväganden framhöll justitieutskottet att det vid granskningen av de i skrivelsen aktuella ärendena kunnat konstatera att regeringens olika beslut om utvisning måste bedömas som välgrundade liksom att handlägg- ningen av ärendena från formell synpunkt varit korrekt. Det sagda hind- rade dock inte att utskottet ansåg det positivt att dokumentationen av muntliga uppgifter förbättras i enlighet med vad som uttalats av represen- tanter för under granskningen. 5 I justitieutskottets plan för sitt arbete med uppföljning och utvärdering ingick en gransk- ning av de fyra lagar som bereds av justitieutskottet beträffande vilka det förutsätts en parlamentarisk kontroll: 27 kap. 1825 §§ om telefonavlyssning, lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål, lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll och lagen (1995:1506) om hemlig kameraöver- vakning. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. Enligt vad inhämtat från justitieutskottets kansli kom- pletterade justitieutskottet sin behandling av regeringens redogörelse för perioden (skr. 2002/03:3) på så sätt att under- laget för redogörelsen granskades genom kansliets försorg och resultatet av granskningen rapporterades till utskottet. Utskottet har genom en skrivelse till begärt redogörelse i Som svar har översänts en inom upprättad promemoria (bilaga A2.6.2). I svarspromemorian erinras om att regeringen under den aktuella perio- den fattat beslut om utvisning av tre personer och att två av dessa beslut verkställts, medan ett inhiberats på grund av verkställighetshinder. den hade initierats av Säkerhetspolisen. Offentligt biträde hade förordnats i alla de aktuella ärendena. I alla ärendena hade vidare yttrande inhämtats från och förhandling i sakfrågan hållits vid tingsrätt, innan regeringen meddelat beslut. Om det ena ärendet som kommit in till med ansö- kan om utvisning av två personer sägs följande. Ärendet avsåg en ansökan från Säkerhetspolisen om att två personer skulle utvisas med stöd av bestämmelsen i 1 § första stycket 2 lagen om särskild utlänningskontroll i dess dåvarande lydelse. tades yttrande från . Förhandlingar i frågorna om bl.a. förvar och utvisning hölls vid . ansökan och beslutade att de båda personerna skulle utvisas ur och förbjöd dem att före återvända till utan tillstånd av regeringen. beslutet ske till eller annan stat som enligt Dublinkonventio- nen var förpliktad att ta emot personerna, såvida de inte visade att de kunde tas emot i ett annat land. regeringsbesluten till två olika länder. Om det andra ärendet som kommit in till departementet med ansökan om utvisning av en person sägs följande: Ärendet avsåg en ansökan från Säkerhetspolisen om att utvisa en per- son med stöd av bestämmelsen i 1 § 2 lagen om särskild utlänningskon- troll i dess nuvarande lydelse. I ärendet inhämtades yttrande från Förhandlingar i frågorna om bl.a. förvar och utvis- ning hölls vid . 2004 ansökan och beslutade att personen skulle utvisas ur och förbjöd denne att utan tillstånd av regeringen återvända till . förordnade regeringen att verkställighet tills vidare inte fick ske (inhibition). Vidare beslutade regeringen om viss anmälningsplikt och att 1922 §§ lagen om särskild utlänningskontroll skulle få tillämpas. I svarspromemorian erinras vidare om att regeringen under den ifrågava- rande tiden vid sex tillfällen omprövat tidigare meddelade utvisningsbeslut. Omprövningarna avsåg tre personer. En av dessa har fått beslutet om utvis- ning upphävt, medan utvisningsbeslutet beträffande de två övriga perso- 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. nerna alltjämt består. Det påpekas att lagen om särskild utlänningskontroll inte innehåller någon närmare reglering om detta förfarande. Korta redogö- relser lämnas också för dessa ärenden. Som avslutande kommentarer framhålls följande: Som framgår av redogörelsen har regeringen fattat beslut om utvisning med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll . Ärendena har handlagts enligt det förfa- rande som stadgas i lagen vilket är utformat med beaktande av grund- läggande rättigheter. Frågan om det föreligger verkställighetshinder har varit föremål för noggranna överväganden i de aktuella ärendena. I ett fall ledde dessa överväganden till att utvisningen inte bedömdes kunna verkställas varför förordnande om inhibition meddelades. Lagen om särskild utlänningskontroll är speciell till sin karaktär. Lagen ger regeringen som har det yttersta ansvaret för rikets säker- het rätt att utvisa en utlänning trots att uppehållstillstånd kan ha beviljats, om utlänning bedöms utgöra en särskild säkerhetsrisk. Tillämp- ningen av lagen är fortlöpande föremål för parlamentarisk insyn och kontroll genom de årliga skrivelser som regeringen lämnar till riksda- gen. I de årliga skrivelserna lämnas även en redogörelse för de ompröv- ningsärenden som har varit föremål för regeringens prövning. Vid den genomgång av akter som skett genom kansliets försorg har ingen- ting iakttagits som ger anledning till påpekande. Granskningen har inte gett vid handen annat än att ärendena handlagts med iakttagande av de enskildas grundläggande fri- och rättigheter så som de utformats i lagstiftningen. Granskningen har inte gett anledning till något ytterligare uttalande. 2.7 Statsråden och närvaro vid ministerråd och I en anmälan till , bilaga A2.7.1, begärs att utskottet granskar om statsrådet har uppfyllt sina uppgifter som samordningsminister för EU-frågor. I anmälan anförs bl.a. att som samordningsminister har att bereda och delta i beslut och diskussioner som rör EU-samarbetet. Enligt anmälan deltar emellertid inte vid ministerrådet för allmänna frågor. Vidare anförs i anmälan att inte har del- tagit vid ett enda möte med sedan han tillträdde sitt nuva- rande statsrådsuppdrag. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. I en därefter gjord anmälan till , bilaga A2.7.2, begärs att utskottet granskar statsrådet deltagande i EU:s ministerrådsmöten. I anmälan anförs bl.a. att deltagit vid endast fyra ministerrådsmöten samt att hon inte deltagit i något enda ministerrådsmöte. Det anförs även i anmälan att inför redovisat sina ärenden som om det var hon själv som deltog i ministerrådsmötena. Till grund för granskningen har bl.a. legat en promemoria upprättad inom Statsrådsberedningen, bilaga A2.7.3, och en promemoria upprättad inom , bilaga A2.7.4. EU-medlemskapets konsekvenser för regeringsarbetet Rådet skall enligt artikel 203 i EG-fördraget bestå av en företrädare för varje medlemsstat på ministernivå med befogenhet att fatta bindande beslut för denna medlemsstats regering. kan en stat representeras av någon på statssekreterarnivå. Bestämmelsen ger utrymme för detta, liksom för att skall kunna representeras av en företrädare för någon av delstaterna, Länderna. För beredning av regeringsärenden skall enligt 7 kap. 1 § regeringsfor- men finnas ett regeringskansli. I detta ingår departement för skilda verk- samhetsgrenar. Regeringen fördelar ärendena mellan departementen. Statsministern utser bland statsråden chefer för departementen. Departe- mentschef är enligt 7 kap. 5 § regeringsformen vid regeringssammanträde föredragande i ärende som hör till hans/hennes departement. Statsministern kan dock förordna att ärende eller grupp av ärenden, som hör till visst departement, skall föredras av annat statsråd än departementschefen. I betänkandet EG och våra grundlagar (SOU 1993:14) ägnade Grundlags- utredningen inför EG särskild uppmärksamhet åt de konsekvenser för regeringen och regeringsarbetet som var förknippade med överlåtelse av beslutsbefogenheter till EG (s. 176 f.). Inledningsvis hänvisade utred- ningen till bestämmelsen i 7 kap. 3 § regeringsformen, enligt vilken regeringsärenden avgörs vid regeringssammanträde. Utredningen konstate- rade emellertid att statsråds deltagande vid beslutsfattande i rådet i dessa fall inte förutsätter samtycke genom ett formligt regeringsbeslut. Därvid yttrade utredningen följande (s. 179). Ur svensk konstitutionell synvinkel utgör ett statsråds deltagande i ett rådsmöte inte ett regeringsärende. Beslutsfattandet i rådet sker i enlig- het med bestämmelserna i de gemenskapsfördrag som tillträtt och beslutens bindande kraft uppstår för svensk del på grund av att med stöd av grundlagen överlåtit beslutanderätt till gemenska- perna. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. I samband med granskningen vid /05 av remissberedningen av svenska ståndpunkter inför ministerrådets beslut om EG-direktiv utta- lade i enlighet med detta synsätt att ett statsråds deltagande i ministerrådet inte i formell mening utgör ett regeringsärende (bet. 2004/05:KU10 s. 86). Närmare bestämmelser om uppgifter ges i förord- ningen (1996:1515) med instruktion för . Förutom uppgif- ten att bereda regeringsärenden åligger det enligt 1 §Regeringskansliet att i övrigt biträda regeringen och statsråden i deras verksamhet. Av 20 § fram- går att bl.a. skall utse representanter i det löpande arbetet inom Europeiska unionens råd (punkt 2). Statsrådens närvaro vid sammanträden Den grundläggande bestämmelsen om regeringens samråd med i EU-frågor finns fr.o.m. i 10 kap. 6 §regeringsformen. Enligt denna bestämmelse, som var intagen i riksdagsordningen, skall regeringen fortlöpande informera och samråda med organ som utses av om vad som sker inom ramen för samarbetet i Europeiska unionen. Samrådsorganet är enligt närmare bestämmelser i 10 kap. riksdagsord- ningen . I kapitlet föreskrivs bl.a. att regeringen skall redo- visa sitt agerande i EU för , att regeringen skall informera om sin syn på de förslag från kommissionen som regeringen bedömer som betydelsefulla, att för samråd med regeringen i frå- gor som gäller EU inom sig för varje valperiod skall tillsätta en samt att regeringen skall underrätta om frågor som avses bli behandlade i unionens råd (ministerrådet) och rådgöra med nämnden om hur förhandlingarna i rådet skall föras inför beslut som regeringen bedö- mer som betydelsefulla och i andra frågor som nämnden bestämmer. I betänkande 1996/97:KU2 EU-frågornas behandling i tog kon- stitutionsutskottet (s. 2728) upp frågan om vem som bör företräda reger- ingen vid sammanträden. I sina överväganden hänvisade utskottet till vad hade anfört i sitt yttrande till utskottet om att diskussioner om förhandlingspositioner är meningsfulla endast om de förs med den som bär det faktiska ansvaret för positionerna. hade vidare uttalat att det därför är angeläget att statsråden är närvarande vid nämndens sammanträden. Undantag bör endast förekomma i de fall statsrådet på grund av starka skäl är tvungen att utebli. Om en statssekreterare skall företräda regeringen vid rådsmötet kan det vara lämp- ligt att också hon eller han är närvarande vid nämndens sammanträde. uttalade i sammanhanget att det till fullo instämde i uppfattning om värdet av statsrådens närvaro vid nämndens sammanträden. De uttalanden som gjort i sitt yttrande borde enligt utskottets uppfattning kunna tjäna som riktlinjer i denna fråga. 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. tet föreslog också att som sin mening skulle ge regeringen till känna vad utskottet anfört om statsrådens närvaro i . Riksda- gen följde utskottet (rskr. 1996/97:75). Samrådsförfarandet behandlas även i cirkulär 2 Samråd och information mellan regering och riksdag i EU-frågor (uppdate- rat ). I avsnitt 4 i cirkuläret anges att det muntliga samrådet i normalt skall ske med ansvarigt statsråd. I undantagsfall, om statsrådet har förhinder eller om andra särskilda omständigheter föranleder det, sker samrådet med statssekreteraren. I avsnitt 5 anges att i samband med information och samråd skall få en muntlig redovisning av regeringens företrädare om vad som hänt vid det senaste rådsmötet på det aktuella sakområdet. Utskottet har genom en skrivelse som sänts till begärt svar på följande frågor: Beträffande vilka EU-frågor är statsråden respektive ansvariga för att företräda vid ministerrådsmö- ten? Med stöd av vilka bestämmelser kan det uppdras åt tjänstemän i att i stället för statsråd företräda vid minister- rådsmöten? Vem äger fatta beslut om detta? Har statsrådet uteblivit från något ministerrådsmöte vid vilket han, inom ramen för sitt nuvarande statsrådsuppdrag, haft att företräda ? I förekommande fall bör av svaret framgå orsa- ken till utevaro samt vem som i hans ställe företrätt vid ministerrådsmötet. Har statsrådet uteblivit från något ministerrådsmöte vid vilket hon, inom ramen för sitt nuvarande statsrådsuppdrag, haft att företräda ? I förekommande fall bör av svaret framgå orsa- ken till utevaro samt vem som i hennes ställe före- trätt vid ministerrådsmötet. Med stöd av vilka bestämmelser kan det uppdras åt tjänstemän i att i stället för statsråd företräda regeringen vid samråd med inför ministerrådsmöten? Vem äger fatta beslut om detta? Vem har företrätt regeringen vid samråd med inför ministerrådsmöten i fall då statsrådet eller har uteblivit från mötet med ministerrådet? I förekommande fall bör av svaret framgå orsaken till att det ansvariga statsrådet uteblivit från sammanträde. Föranleder det som anförs i granskningsanmälningarna några kommen- tarer i övrigt? 2 HANDLÄGGNINGEN AV VISSA REGERINGSÄRENDEN M.M. Som svar har översänts dels en promemoria upprättad inom Statsrådsberedningen, bilaga A2.7.3, dels en promemoria upprättad inom , bilaga A2.7.4. Av promemorian som upprättats inom Statsrådsberedningen framgår Enligt förordningen med instruktion för hör sådana regeringsärenden som gäller europeiska integrationsfrågor av horisontell karaktär, med undantag av frågor om Europeiska unionens utvidgning, till Vice statsministern finns i Statsrådsberedningen. enligt 7 kap. 5 § regeringsformen har statsministern uppdragit åt honom att i statsministerns ställe föredra ärenden som gäller europeiska integra- tionsfrågor av horisontell karaktär, med undantag av frågor om Europeiska Europeiska unionens råd behandlar, enligt artikel 2 i dess arbetsordning, ärenden av horisontell natur i rådets sammansättning för allmänna frågor och yttre förbindelser. För allmänna frågor respektive yttre förbindelser hålls separata sammanträden med skilda dagordningar. Regeringen företräds i rådet av det statsråd vars ansvarsområde i huvud- sak omfattar de ärenden som behandlas i respektive sammansättning av Europeiska unionens råd består, enligt artikel 203 i EG-fördraget, av en företrädare för varje medlemsstat på ministernivå med befogenhet att fatta bindande beslut för denna medlemsstats regering. Enligt artikel 4 i rådets arbetsordning kan en minister representeras av en företrädare.