bet · GT01JuU11 · 2006-02-14 00:00:00 — Enligt motionärerna är det en stor risk att samerna på grund av ekonomiska skäl måste upphöra med sin rennäring. Utskottet har tidigare behandlat frågan om rättshjälp i rennäringstvister (se bet. 2005/06:JuU1, s. 120 f.). Utskottet uttryckte därvid sin förståelse för motionärernas önskemål om en utökad möjlighet för parter i mål som rör principiellt viktiga frågor om renskötselns markanspråk att få sina rättegångskostnader ersatta av staten som rennäringen visserligen inte är direkt jämförbar med andra typer av näringsverksamhet ändock måste underkastas liknande överväganden när det gäller möjligheterna till rättshjälp. Hänsyn måste t.ex. tas till de försäkringsmöjligheter som finns för samebyar och andra. Utskottet ansåg mot denna bakgrund inte att det fanns skäl att förespråka en ordning som innebär att staten står för rättegångskostnaderna i denna typ av tvister. Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden när det gäller frågan om rättshjälp vid tvister med anknytning till rennäringen. Motion Ju479 avstyrks. I motion Ju431 (c) anförs att ersättningen för resa med egen bil till och från rättegången är olika. Motionärerna anser att ersättningen till målsägande och vittnen är för låg och inte täcker den verkliga kostnaden. De efterfrågar därför en översyn av reglerna. Enligt motion Ju532 (c) är föräldrar till unga tilltalade berättigade till ersättning för sin inställelse i domstol, vilket inte gäller föräldrar till unga målsägande eller vittnen. Motionärerna anser att föräldrar till barn , oavsett om barnet är tilltalad, målsägande eller vittne, alltid bör ha rätt till ersättning för sin inställelse. Enligt 36 kap. 24 § har vittne som hörs i allmän domstol rätt till ersättning. Till vittne som åberopats av enskild part betalas ersättningen primärt av parten. Om denne har rättshjälp, eller om vittnet åberopas av åklagaren i brottmål, utgår ersättning av allmänna medel. Så är också fallet om rätten självmant kallat in vittnet i ett indispositivt tvistemål eller i mål om brott som hör under allmänt åtal. Här kan också nämnas att ersättning till målsägande som skall höras med anledning av åklagarens talan enligt 37 kap. 3 § betalas av allmänna medel enligt vad som sägs i 36 kap. 24 § . Vårdnadshavare för tilltalad som skall höras enligt lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare eller enligt 21 kap. 1 § är också berättigade till ersättning. Vad gäller process i allmän förvaltningsdomstol framgår av 26 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) att vittne har rätt till ersättning för sin inställelse. Som huvudregel gäller att ersättningen utgår av allmänna medel. Ersättning som av allmänna medel skall betalas till vittnen m.fl. beräknas enligt förordningen (1982:805) om ersättning av allmänna medel till vittnen, m.m. Den ersättning som kan komma i fråga kan avse nödvändiga kostnader för resa (reseersättning) och uppehälle (traktamente) samt ersättning för förlorad inkomst eller annan ekonomisk förlust (ersättning för tidsspillan). Enligt förordningen utgår ersättning huvudsakligen enligt följande. Reseersättning betalas för resa med tåg med belopp som motsvarar avgiften i andra klass och resa med egen bil ersätts med per kilometer. Traktamente utgår med högst per dag; utgift för nattlogi ersätts med det belopp som motsvarar skälig kostnad på orten för logi på hotell i mellanklass. Ersättning för tidsspillan utgår med det belopp som svarar mot den faktiska förlusten, dock högst per dag. Av 8 kap. 27 § inkomstskattelagen (1999:1229) framgår att ersättning enligt förordningen för inställelse som inte skett yrkesmässigt är skattefri. Utskottet uttalade i samband med att frågan tidigare behandlades att skyldigheten att vittna vilar på en lagstadgad vittnesplikt (se bet. 1994/95:JuU19 s. 10 f.) och att denna vittnesplikt i rättskipningens intresse åvilar var och en (se 36 kap. ). Vidare anförde utskottet att skyldigheten att inställa sig som vittne aktualiseras för ett relativt litet antal personer; i de flesta fall endast vid något eller några tillfällen. Vissa yrkeskategorier förekommer dock förhållandevis ofta som vittnen, t.ex. poliser. Detta talade enligt utskottets uppfattning i och för sig för en viss varsamhet vid bedömningen av krav på uppräkning av vittnesersättningen. Utskottet betonade att, som utskottet även tidigare uttalat, regleringen om ersättning till vittnen m.fl. har en inte oväsentlig betydelse för en väl fungerande rättsordning och att det är angeläget att ersättningsbeloppens storlek inte får en negativ inverkan på allmänhetens beredvillighet att vittna. Kostnader eller inkomstbortfall, t.ex. löneavdrag, bör vittnet, som utskottet tidigare också uttalat, i princip få full ersättning för. Utskottet anförde vidare att det redan av processekonomiska skäl, enligt utskottets mening, inte kan få förekomma att rättegångar måste ställas in på grund av att vittnen underlåter att hörsamma vittneskallelser under åberopande av att de inte kan erhålla gottgörelse för sina med inställelsen förenade kostnader. Utskottet vidhåller sin redovisade uppfattning. Utskottet är inte heller i övrigt berett att föreslå några åtgärder när det gäller frågan om ersättning för inställelse i rättegång. Motion Ju431 och motion Ju532 i nu behandlad del avstyrks. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlas motionsförslag om att underlätta att verkställa indrivningen av böter från i utlandet boende personer som dömts i . Utskottet avstyrker motionsförslagen såsom tillgodosedda. Jämför reservation 36 (m, fp, kd, c). I motion Ju236 (m) begärs utvidgade möjligheter att driva in böter från utländska fordonsförare som begår trafikbrott i . En liknande begäran återfinns i motion T610 (kd). Utskottet har haft att ta ställning till motionsyrkanden av liknande innebörd. Vid /98 uttalade utskottet att frågan om indrivning av böter vid trafikbrott borde ses över, bl.a. i ett EU-perspektiv. Det var av trafiksäkerhetsskäl angeläget att det fanns ett effektivt påföljdssystem även för utländska fordonsförare. Utskottet ansåg att regeringen borde utreda frågan, och vad utskottet anförde gav som sin mening regeringen till känna (bet. 1997/98:JuU24, rskr. framhöll trafikutskottet vikten av att påföljdssystemet är lika effektivt för utländska förare som för svenska och underströk vikten av att åtgärder vidtas i syfte att åstadkomma ett effektivt påföljdssystem även för utländska förare. ställningstagande gav regeringen till känna (bet. 1999/2000:TU11, rskr. uttalade åter att regeringen skyndsamt borde fullfölja tidigare beslut i detta avseende och åstadkomma ett reformerat bötessystem som är lika för alla oavsett nationalitet. gav regeringen till känna vad trafikutskottet anfört (bet. 2003/04:TU5, rskr. En av regeringen tillkallad särskild utredare avgav sitt betänkande Verkställighet av vissa trafikböter/trafikavgifter för utländska trafikanter (SOU 2002:72). godkände ett utkast till rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötesstraff. godkände utkastet till rambeslut (prop. 2003/04:92, bet. JuU28, rskr. Enligt rambeslutet skall ett bötesstraff som har beslutats i en medlemsstat av antingen domstol eller, under vissa förutsättningar, en annan myndighet erkännas och verkställas i en annan medlemsstat utan att något nytt beslut behöver fattas av den staten. I vissa fall skall dock verkställigheten av bötesstraffen kunna vägras. Verkställigheten skall ske på samma sätt som för ett inhemskt bötesstraff. Tanken är att fysiska eller juridiska personer inte skall kunna undkomma verkställighet av bötesstraff inom EU. Rambeslutet skall vara genomfört senast . Utskottet konstaterar att syftet med motionsförslagen, nämligen att göra det möjligt att verkställa bötesstraff inom EU, blir tillgodosett genom rambeslutet. Utskottet avstyrker motionerna Ju236 och T610. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlas två motionsyrkanden om en översyn av säkerheten i landets domstolar. Vidare behandlas två motionsyrkanden om att utföra registerkontroll vid nyanställning av bl.a. domare. Utskottet avstyrker yrkandena dels med hänvisning till tidigare uttalanden, dels med hänvisning till pågående beredningsarbete. Jämför reservationerna 37 (fp, c) och 38 (fp, c). Enligt motionerna 2004/05:Ju339 och Ju376 (båda fp) behövs det en kontinuerlig och ordentlig översyn och uppföljning av säkerheten i landets domstolar. Säkerheten i domstolarna regleras i lagen (1981:1064) om säkerhetskontroll i domstol. Enligt 1 § får säkerhetskontroll i domstol genomföras som allmän eller särskild säkerhetskontroll. Allmän säkerhetskontroll får genomföras, om det finns anledning att befara att det i en domstols lokaler kan komma att förövas brott som innebär en allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Särskild säkerhetskontroll får genomföras, om det till följd av särskilda omständigheter finns risk att det i samband med en domstolsförhandling kan komma att förövas brott som anges i andra stycket. Bestämmelserna om allmän säkerhetskontroll infördes genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2000/01:32, bet. JuU16, rskr. I samband med att lagen om säkerhetskontroll i domstol fick sin nuvarande utformning uttalade utskottet i likhet med regeringen att samhällsviktiga intressen som den nya regleringen var avsedd att skydda vägde tyngre än de måttliga rättighetsinskränkningar som den medförde. Inpasseringskontrollen vid allmänna säkerhetskontroller kunde enligt utskottets mening inte anses mer ingripande än de säkerhetskontroller som tidigare kunde företas vid domstolsförhandling. En annan sak var att användandet av inpasseringskontroller kunde förutses öka. Detta var också en av avsikterna med att införa möjligheter till allmän säkerhetskontroll (bet. 2000/01:JuU16 s. 6 f.). har i rapporten för säkerhetsarbete i domstolsväsendet (2002:6) presenterat en rad förslag till åtgärder för att öka säkerheten vid domstolarna. Rapporten, som getts in till , används i det kontinuerliga arbete som pågår vid landets domstolar med att förbättra säkerheten. Flertalet av de åtgärdsförslag som lämnas i rapporten är sådana som och domstolarna kan genomföra själva. Av rapporten framgår vidare att har tagit initiativet till att tillsammans med , och Kriminalvården utreda behovet av fler säkerhetssalar samt även säkerheten i samband med häktesförhandlingar. har också utrustats med ytterligare en säkerhetssal, och ytterligare säkerhetssalar kommer att iordningställas på andra domstolar. Utskottet har också inhämtat att regeringen har för avsikt att utvärdera de ökade möjligheterna till säkerhetskontroll som infördes i lagen om säkerhetskontroll 2001. Av årsredovisning för framgår att 43 domstolar beslutade om särskild säkerhetskontroll , och det till en sammanlagd kostnad av . Allmän säkerhetskontroll beslutades av 7 domstolar till en sammanlagd kostnad av . När utskottet behandlade liknande yrkanden senast (bet. 2003/04:JuU14 s. 25 f.) ansåg utskottet sig inte ha underlag för annat ställningstagande än att såväl gällande bestämmelsers utformning som tillämpningen av desamma är väl avvägda. Utskottet kvarstår vid denna uppfattning. Motionerna 2004/05:Ju339 och Ju376 i nu behandlade delar avstyrks. I motionerna 2004/05:Ju339 och Ju376 (båda fp) förespråkas vidare en möjlighet att företa brottsregisterkontroll vid anställning av personal i domstol. Motionärerna påpekar att det för vissa personalgrupper inom andra verksamhetsområden görs sådana kontroller. Rätten att få ut personuppgifter ur belastningsregistret är reglerad i lagen (1998:620) om belastningsregister. innehåller uppgifter om personers brottmålsdomar och beslut som meddelats i och som avser brottspåföljd m.m. motsvarar det som tidigare benämndes kriminalregistret och som även kallades brottsregistret. Rätten att få uppgifter från registret tillkommer vissa myndigheter för deras tillsynsverksamhet, t.ex. Datainspektionen, domstolar och myndigheter i vissa fall. I övrigt kan regeringen för vissa ärenden föreskriva sådan rätt och i särskilda fall ge tillstånd till den. Detta framgår av förordningen (1999:1134) om belastningsregister. En myndighet som har rätt att få uppgifter ur registret skall i varje särskilt fall noga pröva behovet av information. En begäran om att få ta del av uppgifter ur registret får göras endast om skälet till det uppväger den olägenhet det innebär för den som berörs. En enskild har dock alltid rätt att på begäran skriftligen få ta del av samtliga uppgifter ur registret om sig själv. har varken eller rätt att inhämta uppgifter ur registret vid anställningsförfarande. överlämnade till regeringen promemorian Registerkontroll av personal inom domstolsväsendet (dnr 1219-2005). I promemorian tar sin utgångspunkt i vikten av allmänhetens förtroende för domstolsväsendet. Mot den bakgrunden föreslås att skall ges möjlighet att inhämta utdrag ur belastningsregistret beträffande den som är aktuell för anställning som notarie och att skall få denna möjlighet i ärenden om anställning som domare och hyresråd. För att säkerställa att registerkontrollen utförs föreslås en ändring i förordningen (1988:318) med instruktion för . Frågan bereds i (). Utskottet konstaterar att förslaget i den redovisade promemorian från innebär just en sådan möjlighet till registerkontroll som motionärerna efterfrågar. Utskottet anser att beredningsarbetet av förslaget inte bör föregripas genom att nu uttalar sig. bör avslå motionerna 2004/05:Ju339 och Ju376 i nu behandlade delar. Utskottets förslag i korthet I detta avsnitt behandlas motionsyrkanden med begäran om en översyn av tillämpningen av bestämmelserna om domstolsförhandlingar bakom stängda dörrar och med synpunkter på fotoförbudet i samband med rättegång. Utskottet konstaterar att justitieministern avser att föra diskussioner om fotoförbudet bl.a. med de politiska partierna och avstyrker därför motionsyrkandet. Övriga motionsyrkanden avstyrks med hänvisning till tidigare ställningstaganden. Jämför reservationerna 39 (fp) och 40 (kd, c). I motion 2004/05:Ju339 (fp) begärs en översyn av tillämpningen av bestämmelserna om domstolsförhandlingar inom stängda dörrar. Motionärerna anför att tillämpningen av bestämmelserna tycks ha ökat och att en minskad insyn kan leda till att tilltron till rättsväsendet minskar. Enligt 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen skall domstolsförhandling vara offentlig. I 5 kap. regleras frågor om offentlighet vid domstol. I vissa fall kan domstolsförhandling hållas inom stängda dörrar. Det rör bl.a. vissa typer av brott såsom sexualbrott eller när uppgifter om den tilltalades personliga förhållanden skall gås igenom. Detsamma gäller till skydd för uppgifter som hänför sig till en förundersökning i brottmål (5 kap. 1 § ). Enligt lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare gäller dessutom vid förhandling i mål mot den som inte fyllt att om offentlighet är till uppenbar olägenhet till följd av den uppmärksamhet den unge kan antas bli föremål för, får rätten förordna att målet skall handläggas inom stängda dörrar (27 § andra stycket). Enligt vad utskottet inhämtat från förs inte någon statistik över hur många förhandlingar som hålls inom stängda dörrar. har inte heller fått några indikationer på att antalet sådana förhandlingar skulle ha ökat. I praktiken är det inte vanligt att rättegång hålls bakom stängda dörrar. Ett beslut att hålla sammanträde inom stängda dörrar skall dokumenteras, liksom skälen för det (6 kap. 3 § första stycket fjärde punkten ). Vid utskottets tidigare behandling av motionsyrkanden med samma fråga instämde utskottet i motionärernas uppfattning att öppenhet är ett viktigt inslag i rättskipningen. Utskottet ansåg emellertid att mot detta intresse måste vägas andra likaledes viktiga intressen såsom att brott kan utredas effektivt och att den personliga integriteten kan skyddas. De bestämmelser som motionsyrkandena tar sikte på ger uttryck för en avvägning mellan dessa intressen. När det gäller förslagen om statistik rörande beslut om stängda dörrar ansåg utskottet att reglerna om när förhandlingen får hållas bakom stängda dörrar är tydliga. Utskottet utgick dessutom från att domstolarna gör en noggrann prövning av frågan om den grundlagsfästa förhandlingsoffentligheten skall inskränkas. Utskottet hänvisade också till den tillsyn som utövas av ombudsmän (). Utskottet såg därför ingen anledning att förorda nya rutiner för insamling av statistik rörande beslut om att hålla förhandlingar bakom stängda dörrar (bet. 2003/04:JuU14 s. 24 f.). Utskottets uppfattning kvarstår. Motion 2004/05:Ju339 i nu behandlad del avstyrks. I motion Ju437 (kd) anförs att det finns brister i bestämmelserna om fotoförbud i samband med rättegång. Som exempel nämner motionärerna att bestämmelserna om fotoförbud inte gäller när rätten håller syn på annan plats. Dessutom är det enligt motionärerna oklart om det är tillåtet med fotografering genom dörren till rättssalen eller genom ett fönster. Motionärerna vill därför ha en översyn av reglerna om fotoförbud. Enligt den senaste lydelsen av 5 kap. 9 § , vilken träder i kraft den dag regeringen bestämmer, får bildupptagning i eller bildöverföring från rättssalen ske endast om det följer av lag. Någon sådan lagstiftning till förmån för t.ex. nyhetsmediernas rapportering eller för enskilda åhörare finns inte. Av bestämmelsens ordalydelse följer att något fotograferingsförbud enligt bestämmelsen inte kan uppställas utanför rättssalen. () har i ett granskningsärende uttalat att regeln om fotoförbud rimligen måste tolkas så att den träffar även situationer då någon, sedan en förhandling har inletts, fotograferar in genom dörren till rättssalen (JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 46 f.). Utskottet har inhämtat att justitieministern avser att bjuda in företrädare för de politiska partierna och berörda myndigheter för att diskutera frågan om fotografering i rättssalar. Då utskottet senast behandlade en motsvarande motion kunde utskottet beträffande fotografering i samband med att syn företas i enskilds bostad i och för sig instämma i att det med hänsyn till den enskildes personliga integritet inte är helt tillfredsställande att det i dessa fall inte finns några begränsningar i rätten att fotografera. Redan det förhållandet att en del av en offentlig förhandling vid sådan syn förläggs till en enskilds bostad innebär ett stort intrång i den privata sfären. Att den enskilde därtill skulle behöva acceptera att åhörare fotograferar och möjligen senare publicerar fotografierna i medierna framstår inte som en rimlig ordning. Mot bakgrund härav var utskottet inte berett att ta något initiativ i denna fråga (bet. 2004/05:JuU29 s. 18 f.). Utskottet ser positivt på justitieministerns avsikt att bjuda in bl.a. företrädare för de politiska partierna för att diskutera frågan om fotografering i rättssalar. Frågan bör därmed inte föregripas genom ett uttalande från . Utskottet avstyrker motion Ju437 i nu behandlad del. Utnämning av högre domare, m.m. Utskottets förslag i korthet Utskottet behandlar i detta avsnitt motionsförslag om en större öppenhet vid utnämningen av högre domare, vissa frågor med anknytning till rekryteringen av andra domartjänster och notarietjänster samt principiella frågor om lönesättning av domare. Utskottet avstyrker bifall till förslagen bl.a. med hänvisning till pågående beredningsarbete. Jämför reservationerna 41 (m, fp, kd, c), 42 (mp), 43 (kd) och 44 (c) samt särskilda yttrandena 4 (m, fp, c) och 5 (v). I motionerna 2004/05:Ju339 (fp), Ju376 (fp), Ju384 (mp, -) och Ju437 (kd) begärs en större öppenhet vid utnämningen av högre domare. Enligt motionärerna bör utnämningarna föregås av ett ansökningsförfarande. Samma uppfattning kommer till uttryck i motion Ju254 (fp) i vilken motionären tillägger att bör utnämna de högsta domarna. Av 11 kap. 9 § första stycket regeringsformen samt 4 kap. 2 § och 3, 10 och 15 §§ lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar framgår att ordinarie domare alltid utnämns av regeringen. I fråga om de högsta domartjänsterna, dvs. tjänsterna som justitieråd, regeringsråd, president i hovrätt och kammarrätt, i hovrätt och kammarrätt, domare i Arbetsdomstolen och , ordförande och vice ordförande i , tjänsterna som i tingsrätterna i , och , tjänsterna som i Länsrätten i , Länsrätten i och Länsrätten i län samt tjänsterna som ordförande i hyresnämnderna i , och , gäller att de tillsätts direkt efter ett kallelseförfarande. Tjänsterna kungörs alltså inte lediga, och det sker inte heller något formellt anmälningsförfarande. Övriga ordinarie domartjänster och tjänster som hyresråd och dispaschör tillsätts efter ett ansökningsförfarande sedan tjänsterna kungjorts lediga. Ansökan ställs till regeringen men ges in till . () bereder tillsättningsärendena och avger förslag till regeringen på vilka sökande som bör komma i fråga för tjänsten. Med anledning av ett tillkännagivande från har formerna för tillsättandet av de högre domartjänsterna varit föremål för utredning (bet. 1997/98:JuU24 s. 3 f. rskr. I sitt betänkande Domarutnämningar och domstolsledning - frågor om utnämning av högre domare och domstolschefens roll (SOU 2000:99) har den parlamentariska kommittén lämnat sitt förslag. När det gäller utnämningen av högre domare sägs i betänkandet att regeringen även fortsättningsvis bör vara det organ som utnämner de högre domarna och att den inte bör kunna delegera uppgiften att utnämna ordinarie domare. Beredningen av utnämningen till högre domarbefattningar bör enligt betänkandet inledas i ett särskilt från såväl riksdag som regering organisatoriskt självständigt beredningsorgan, en förslagsnämnd, som lämnar regeringen förslag på lämpliga kandidater. bör vara lagreglerad. Alla lediga befattningar bör tillkännages offentligt och ett system med intresseanmälningar införas. Nämnden skall lämna regeringen ett offentligt förslag på lämpliga kandidater till högre befattningar. Regeringen bör enligt kommittébetänkandet kunna välja fritt bland de personer som nämnden fört upp på förslag. Om regeringen vill utse någon person som nämnden inte fört upp på förslag, skall regeringen anmäla det till justitieutskottet som skall hålla en offentlig utfrågning. Om utskottet därefter yttrar sig till förmån för någon av kandidaterna skall regeringen vara bunden av yttrandet. Betänkandet har remissbehandlats. gav regeringen en parlamentariskt sammansatt kommitté () i uppgift att bl.a. se över tillsättningen av högre tjänster (dir. 2004:96). När det gäller beredningen av frågan om utnämning av högre domare avvaktar regeringen ställningstaganden i den delen. När utskottet senast behandlade denna fråga ansåg utskottet att det pågående beredningsarbetet borde avvaktas (se bet. 2003/04:JuU14 s. 27 f.). Utskottet har inte underlag för någon annan uppfattning än att det fortsatta beredningsarbetet bör avvaktas. Motion Ju254 samt motionerna 2004/05:Ju339, Ju376, Ju384 och Ju437 i nu behandlade delar bör avslås. Enligt motion Sf336 (v) bör rekryteringen av medarbetare med utländsk bakgrund inom bl.a. domstolsväsendet öka. I motion 2004/05:Ju489 (c) förespråkas att fler jurister än borde kunna få notarietjänst på grundval av intervju. I Ju437 (kd) framförs uppfattningen att ett system med prestationsstyrd lön skulle kunna hota den självständighet som måste känneteckna en domare. I betänkande En öppen domarrekrytering (SOU 2003:102) lämnas förslag som skall leda till en helt öppen domarrekrytering. Utredaren går igenom och analyserar de krav som bör ställas på en blivande domare. Som särskilt tungt vägande bedömningsgrunder anger utredaren yrkesskicklighet, personliga egenskaper, utbildning och yrkeserfarenheter. Förslaget syftar till att bredda rekryteringsbasen för att därigenom säkerställa domarförsörjningen, öka möjligheterna att utnämna domare med mer varierande yrkeserfarenheter än och skapa bättre förutsättningar för att rekrytera domare med specialkompetens.