bet · GT01SfU6 · 2006-03-23 00:00:00 — Dessutom kommer det att finnas stenograferat och nedskrivet i ett betänkande som vi lämnar som offentligt tryck från . Så då vet ni det. Här har vi inget att dölja. I är allting offentligt. Väl är väl det. Med detta vill jag än en gång hälsa er alla hjärtligt varmt välkomna hit till den här utfrågningen. Första ordet går till som är forskningsledare på . är docent i ekonomisk historia och forskningsledare, som sagt, på vårt kära integrationsverk. Introduktion till integration och arbetsmarknad , : Här gäller det att väga sina ord på guldvåg, har jag förstått, och lägga band på sin spontanitet. Jag har tidigare jobbat som något slags arbetsmarknadsekonom, så jag tänker bara prata om sådant som berör arbetsmarknaden. Men det finns säkert andra personer här som kan svara på andra områden. Jag hade tänkt lägga upp mitt anförande så att jag först lite kort pratar om hur verkligheten ser ut i rent statistisk bemärkelse, sedan lite kort om vad det kan tänkas bero på att siffrorna ser ut som de gör och avsluta med hur ser ut i internationell jämförelse. (Bild 1) Om jag börjar med hur det ser ut tycker jag att det är bäst att visa siffror över hur sysselsättningen har utvecklats . Det här diagrammet visar andel sysselsatta män i befolkningen . De inrikesfödda männen är gröna. Jag har lagt in en svart linje där är sysselsatta eftersom det ju är regeringens allmänna sysselsättningsmål. Som ni ser för de gröna, de inrikesfödda männen är det bara under som deras sysselsättning inte hade gått upp till eller . När det gäller de röd orangea, de utrikesfödda, är det bara som deras sysselsättning var . Målet för utrikesfödda är att sysselsättningen ska öka. Om man tittar på de röd orangea staplarna ser man att det minskade . Det är faktiskt en minskning som har pågått ända sedan ungefär mitten . Sedan går det upp lite grann, och sedan går det ned. Jag har gjort ett väldigt stort avstånd till 2005 för att verkligen markera att SCB har lagt om sina statistikserier så att 2005 inte är jämförbart . (Bild 2 och 3) Målet för utrikesfödda är också att sysselsättningen ska närma sig den för hela befolkningen. Närmandet kan man uttrycka med ett index som i diagrammet är ritat som en svart linje med små diamantliknande ploppar på. Om den linjen hade legat allra högst upp på 100 hade sysselsättningen varit likadan. Så avståndet mellan det här indexet och 100 kan man se som något slags sysselsättningsgap. Man ser att gapet ökade . Sedan minskade det igen ungefär fram . Sen blir det lite svagt större. För kvinnor är det generella mönstret väldigt likt. Sysselsättningen är i allmänhet lägre, och gapet mellan inrikes- och utrikesfödda är lite större men inte mycket. Att använda sysselsättningen för utrikesfödda som någon slags indikator på hur integrationspolitiken har lyckats eller inte lyckats ser jag som ett alldeles för enkelt mått. Det är så många olika faktorer som ligger bakom de här siffrorna och som påverkar statistiken. En sådan sak är att den grupp som vi kallar för utrikesfödda är sammansatt. Den varierar mellan åren när det gäller hur man har varit i . De som har varit i har lägre sysselsättning än de som har varit i . Så om vi får ett inflöde av många nyanlända minskar sysselsättningen på grund av det. Jag tror också att det är viktigt att tänka på att personer som har varit väldigt i är väldigt konjunkturkänsliga. De åker ut och in i takt med konjunkturer medan man för dem som har varit i nästan kan se en nedåtgående tendens som jag inte riktigt vet vad den beror på. Men det har säkert att göra med utslagningen från industrin. Den här gruppen skiljer sig också åt mellan åren när det gäller utbildning, ålder, civilstånd och annat som påverkar sysselsättningen. Den skiljer sig också åt när det gäller födelseland och födelseregion, där det oavsett vistelsetid, utbildning och liknande alltid sker en sortering som hänger ihop med hur långt bort från ursprungslandet är eller sannolikt hur mörk man är när det gäller hårfärg och hudfärg. Det enkla måttet sysselsättning av utrikesfödda påverkas av konjunkturen, särskilt för nyanlända, och av hur många som har kommit till . Så det behövs mer sofistikerade mått för att komplettera det här. Frågan är kanske varför det ser ut på det här sättet. Varför har vi de här skillnaderna? Jag tror att det är väldigt viktigt att ha i åtanke att det inte finns en enda orsak. I och med att det inte finns en enda orsak finns det heller ingen quick fix - nu ska vi göra så där och sedan ordnar det sig. Jag tänkte väldigt kort summera hur utvecklingen har varit när det gäller hur man har analyserat skillnaderna på arbetsmarknaden mellan utrikes- och inrikesfödda. tittade man väldigt mycket på utbudssidan. Med utbudssidan menar jag att man försökte se vad det fanns för brister i utrustningen hos dem som var födda utomlands, till exempel att de ansågs ha för låg utbildning, inte sökte jobb, hade främmande kulturbeteenden, inte kunde svenska med mera. Sedan flyttades fokus lite grann till vad jag kan kalla för efterfrågesidan. Med det menar jag beteenden och föreställningar hos dem som bestämmer över anställningsprocessen och den vidare karriären på jobbet, arbetsgivare, fackföreningar, medarbetare och kunder, det vill säga någon form av diskriminering. Fokus har också flyttat till mottagarsidan: Hur fungerar mottagningen i kommunerna? Hur fungerar arbetsmarknadspolitiken, utbildningspolitiken, bostadspolitiken, integrationspolitiken med mera? När det gäller mottagarsidan bör vi veta mer om var i alla dessa system det finns diskriminerande strukturer, och, om de finns och när de finns, varför de finns. Hur fungerar de, och vilka effekter får de? Jag tycker nog att kunskapsläget är sådant att det på väldigt många områden helt enkelt inte finns statistik så att man skulle kunna följa upp det. Det saknas effektutvärderingar i väldigt stor utsträckning. Med effektutvärderingar menar jag att man på något vis försöker jämföra personer som har varit i något slags program med någorlunda liknande personer som inte har varit i något program. Ett undantag är väl Ams sedan () i kom till, där det finns både statistik och effektutvärderingar. Men när det gäller hela den kommunala sektorn med alla olika projekt som görs finns det varken statistik eller gedigna effektutvärderingar. Det saknas också effektiva styrsystem. Jag skulle vilja sammanfatta det här. Jag är inte statsvetare, men den engelska termen evidence based governance innebär att man skaffar sig kunskap om hur det ser ut. Sedan rättar man till det och gör det nytt, skaffar sig ny kunskap, ändrar och så vidare. Av det saknas väldigt mycket när det gäller integrationspolitiken. Jag tänkte gå över till den lite demagogiska frågan: Är sämst eller bäst i internationell jämförelse? Om man är lite demagogiskt lagd kan man faktiskt säga ja till båda. Vi är bland de sämsta, och vi är bland de bästa. Det beror på hur man väljer ut statistiken och hur man väljer att tolka den. Inom EU bedöms vara ett av de bästa länderna när det gäller själva förutsättningarna för integration. Det finns något som heter European Civic Citizenship and Inclusion Index som har bedömt integrationspolitiken ur en mängd aspekter i EU-länder och säger att är ett bland de bästa. Det gäller saker som tillgänglighet till arbetsmarknaden, lätthet att få medborgarskap, antidiskrimineringslagstiftning, tillgång till träningsprogram, svenskundervisning och liknande. Men om man tittar på utfallet på arbetsmarknaden kallar jag det för att man jämför äpplen och stolar. Då hamnar ofta bland de sämsta inom OECD-världen. Varför jag säger just äpplen och stolar är för att i all den internationella publicerade statistiken jämför man sysselsättning eller arbetslöshet för utländska medborgare - alldeles har det även publicerats statistik från över utrikesfödda. Vilka är då de utländska medborgarna i de olika länderna som jämförs i statistiken? En mycket stor skillnad mellan länderna är orsaken till att man invandrat till landet i fråga. När det gäller alla de sydeuropeiska länderna är det nästan enbart de som har ett arbete som över huvud taget får komma in i landet. När det gäller de som jag brukar sammanfatta som de transoceana - jag vet inte om det är ett vedertaget begrepp - , , och , har de en omfattande rekrytering av utrikesfödd highly skilled arbetskraft. Jag kommer ihåg när jag var på ett möte i och presenterade sin nya invandringspolitik. Det var exakt som om man skulle tro att man hörde en personalchef från ett stort multinationellt företag som visade hur de skulle skanna hela världen, välja ut enligt olika kriterier, direkt ta in vissa och pröva andra för att komma in i landet. Då är det inte så konstigt att de får jobb, när det för en del är själva villkoret för att få komma in, och en del andra är utvalda just för att passa efterfrågan på arbetsmarknaden. När det gäller de skandinaviska länderna har vi huvudsakligen flyktinginvandring. Bortsett från orsaken till att man har kommit till ett land i OECD-världen skiljer sig också gruppen utländska medborgare åt väldigt mycket när det gäller hur man har varit i det nya landet. I länder som av tradition har väldigt strikta medborgarskapsregler ingår en väldigt stor del infödda bland de utländska medborgarna. Konjunkturerna mellan länderna varierar också det aktuella mätningsåret. I alla länder varierar utländska medborgares och utrikesföddas sysselsättning och arbetslöshet mycket mer med konjunkturen än vad som gäller för infödda. (Bild 4) Det är också en stor skillnad om man talar eller är väl bekant med språket i det land som man flyttar till. Det här är ett diagram som jag har tagit från , och det visar hur stor andel av utländska medborgare i de länder som redovisas som kommer från ett land där samma språk talas eller åtminstone är välbekant. Man kan se att i är det , i någonstans kring 70. 2 har jag skrivit. Där är det . Det beror på om man klassar som att franska är ett talat språk eller inte. ligger någonstans nere i vänstra skalan med en liten gul plupp i mitten så att ni ska se det. Alla de faktorer som jag har räknat upp nu talar till nackdel. Vi har sämre förutsättningar när det gäller att åstadkomma hög sysselsättning och låg arbetslöshet. (Bild 5) Utbildningsnivån är också viktig, i synnerhet på dagens arbetsmarknader som kännetecknas av att de lågt kvalificerade jobben blir mindre och mindre vanliga. Här tänker jag visa en bild. Den kanske inte är så uppseendeväckande för er, men väldigt många brukar reagera när de ser den. Det är andel bland utländska medborgare som har universitets- eller högskoleutbildning i en rad länder. Jag vet inte om ni kan läsa det. Den högsta andelen finns i , , och . Men sedan kommer med internationellt sett väldigt hög andel högutbildade utländska medborgare. Längst ned på skalan ligger länder vars integrationspolitik jag tycker ofta i EU-sammanhang på något vis anses vara den europeiska politiken jämfört med politiken i och . Längst ned ligger , och med av utländska medborgare som har högskoleutbildning. Om man i stället skulle ha visat sådana som bara har grundskola skulle det ha varit precis samma mönster. Med tanke på det borde ha ganska goda förutsättningar, om det är low skilled migration som är huvudproblemet. (Bild 6 och 7 ) visar jag några bilder där man jämför äpplena och stolarna. Det här är andelen sysselsatta kvinnor i 19 . är lite gulare. Om man ska titta på hur stor andel som är sysselsatt ligger som nr 7 i rangordning, vilket väl är ganska bra. Om man däremot tittar på skillnaderna mellan sysselsättningen för inrikes- och utrikesfödda hamnar vi betydligt längre ned. Jag hade skrivit upp det här innan och har glömt det hemma, men det kan vara någonstans runt plats 14 av de 19 länderna. För männen ser det lite sämre ut i internationell jämförelse. befinner sig i den andra delen av skalan när det gäller hur många utrikesfödda män som är sysselsatta och ännu längre bort i den felaktiga ändan på skalan om man tittar på skillnaderna. träder verkligen fram i båda de här studierna. Jag tror att man skulle ha anledning att titta på statistiken från , för skillnaderna i sysselsättning är ju både för män och kvinnor. Det avviker enormt mycket. För andra länder som har stora skillnader ligger det runt 12. De här två bilderna tycker jag avspeglar ett generellt mönster som man kan se när man gör sådana här jämförelser. beställde vi in statistik från , och höll på och vände och vred på statistiken så mycket det var möjligt. Då kunde man se två grupper av länder med en grupp där skillnaderna mellan utländska medborgare eller utrikesfödda och inrikesfödda var väldigt små. Det var alla länder i , de som jag kallar för de transoceana och . Alla de länderna hade huvudsakligen väldigt hög specialinriktad arbetskraftsinvandring, och väldigt många av dem har också personer som kommer till deras land som redan talar språket i det landet. Det var också en grupp av länder som alltid tävlade om bottenplatsen. Det var , , , och . I tyckte jag att det var för få observationer av utrikesfödda för att man skulle kunna göra något uttalande. Orsaken till att det ser ut så här tror jag inte att man kan ta till intäkt vare sig för att säga att är bland de bästa på grund av att vi har en integrationspolitikuppsättning som bedöms vara bland de bästa i eller för att säga att är bland de sämsta för att vi har lägre sysselsättning än länder som antingen bara släpper in dem som har jobb eller medvetet rekryterar precis den typ av arbetskraft de behöver. För att kunna göra sådana här jämförelser måste vi få fram väldigt mycket bättre statistiskt underlag så att vi kan jämföra äpplen och äpplen. Där är det en otroligt intressant utveckling på gång i hela den internationella organisationsvärlden. Både inom EU, , och är integrationen på arbetsmarknaden en väldigt högt prioriterad fråga. Det pågår ibland parallellt, och ibland kanske utan att man känner till varandra, väldigt mycket utvecklingsarbete när det gäller att få fram jämförbar statistik. Jag satt länge och grubblade över om jag skulle komma till någon slutsats av allt det här. Jag satte dit väldigt många frågetecken. Men kanske kan det vara så att det inte är vad vi gör i som är problemet utan hur det görs. Så tror jag det kan vara. Ordförande: så väldigt mycket, ! Det var en alldeles utmärkt inledning och introduktion för det som blir fortsättningen . Vi går raskt vidare över på fortsättningen. Jag välkomnar att komma hit upp. Han är professor i socialt arbete, verksam vid vid och leder regeringens utredning om makt, integration och strukturell diskriminering. Strukturell diskriminering och rasism , : För att koppla vad presenterade till min presentation kan jag säga två saker. Jag håller med. Vi behöver mycket mer sofistikerad statistik för att kunna förstå hur verkligheten är eller ser ut. Det är därmed inte sagt att det går att förklara hur det har gjorts, hur verkligheten reproduceras . Vi behöver mycket annan statistik, inte bara på tillgång till arbete, det vill säga om man får arbete eller inte, utan på vilket arbete man får och naturligtvis positionen inom arbetsmarknaden, om man kan göra karriär i arbetet eller inte, hur löneskillnaderna ser ut och så vidare. Vi behöver mycket mer statistik på det. På den sista frågan som ställde kan naturligtvis slutsatsen vara att det kanske inte är fel på vad vi gör utan hur vi gör det. Det håller jag inte med om. Jag tycker att vi har ett problem också med vad vi gör. Vad pratar vi över huvud taget om när vi pratar om integration? Någonstans i debatten, i diskussionen, i forskningen framför allt, har diskussionen om integration tappat sitt egentliga ursprung. Hur kom den till? Har det något att göra med invandrare som grupp och så vidare? Varför blev det en politik för invandrare från att ha varit en generell politik för alla? Integrationspolitiken hade egentligen ingenting att göra med invandrare, med etniska grupper, med religiösa minoriteter. När den kom till var det ett resultat av industrialismen, av folkförflyttningar, framför allt interna, och lokaliseringen av befolkningen. Man flyttade dit där arbetet fanns, från landsbygden till städerna. Klasser skapades, sociala klasser som naturligtvis diskuterats jättemycket. Då ställdes en fråga, när religionen förlorat sin makt att hålla ihop ett samhälle och också politiska teorier och ideologier tog sig för att dela in grupperna i olika läger och klasser. Då ställde samhällsvetare en fråga: Hur är ett samhälle möjligt? Och egentligen menade man: Hur är ett integrerat samhälle möjligt? Integrationen hade en nationell egenskap som vi fortfarande har. Hur är exempelvis integrationen i möjlig? Då kom det två svar på den frågan. Det första svaret var att marknaden löser alla problem, det vill säga vi är alla beroende av att sälja våra tjänster och varor eller oss själva och vår kompetens på marknaden för lön och sedan tillfredsställa de behov som vi har. Vi vet att det inte fungerade så bra, och det kritiserades jättemycket. och kom andra grupper och diskuterade att marknaden i sig inte kan lösa integrationsfrågan. Och kom ihåg att det inte hade någonting att göra med invandrare eller etniska eller religiösa minoriteter. Det var en generell politik. Hur kan man ha ett samhälle som är integrerat, det vill säga där det finns sociala band mellan individer och andra grupper, inte med staten? Men kom diskussionen att staten i vilket fall som helst måste lägga sig i marknaden för att kompensera för dess disfunktioner genom den gyllene diskussionen, som egentligen oftast hänförs till vänsteralliansen eller till kommunister. Den hade ingenting att göra med dem, utan framför allt var det franska sociologer som fått fram att omfördelning av resurser är det viktigaste medel som vi har för att skapa ett integrerat samhälle. Vi har folk som förlorar i och med arbetsdelningen som kom till, och de måste tas om hand. Det gäller inte dem som inte har arbete utan de som har arbete och inte får lika mycket för att kunna försörja sig. pratar vi om slutet av och när socialförsäkringssystemet inte var så starkt som det är , om det ens existerade. Svaret blev att staten måste lägga sig i genom det proportionella skattesystemet, och resultatet blev att om man har ett arbete och inte betalar skatt är man inte integrerad per definition eftersom man inte betalar de kostnader som ett samhälle har. Då skapas inte det här sociala bandet. Hela diskussionen om integrationen har fortfarande att göra med dem som hade arbete, för att disfunktionerna var att alla inte fick lika lön eller den lön som de kunde försörja sig på som skulle omfördela resurserna genom det proportionella skattesystemet. Det var den diskussion som fanns. Den lade grunden till den generella välfärdspolitiken innan välfärden och socialförsäkringssystemet fanns. I skulle till exempel skapa ett starkt nationellt . Han började med dessa reformer . Sedan omvandlades hela diskussionen om integration på något magiskt sätt till att gälla de andra, invandrarna, etniska minoriteter. Hur gick det till? Det finns inte så mycket tid att diskutera det. Vi har skrivit om det, och det finns att ta del av. Framför allt efter kom integrationen att handla om de andra. Tankesättet var att de kommer hit eller finns här, och ska de bli en del av oss. Per definition skapas en hel del problem här som inte fanns i den tidigare diskussionen om integration som betraktade hela nationen som en enhet. Men här blir det plötsligt två grupper som föds genom det tankesättet. Där skapas en massa paradoxer, och vi vet att vi inte kan lösa paradoxer. Det är inte ett dilemma som man kan hitta lösningar på. Det grundläggande problemet med integrationstänkandet är att vi delar befolkningen i två delar. En grupp som är vi och som är integrerad, inte har några problem och inte behöver integrationspolitiken. De blir dessutom agenter att integrera den andra gruppen. Sedan har vi den grupp som är de. Den är per definition inte integrerad oavsett hur länge man har varit här eller när man kommit hit och man måste gå igenom en del program för att komma dit där man är integrerad. Integrationen blir någon form av target on move som vi aldrig kommer fram till eftersom vi alltid tillhör de andra. Därför har vi skapat ett integrerat vi och ett icke integrerat de per definition. Dessa bygger på ett underskottstänkande, och det har inte diskuterats så mycket. Först är det språket, den diskussion som presenterade om olika språk och flytten till länder där man pratar samma språk som flyktingen eller invandraren. Det finns studier från och som visar att språket egentligen inte är orsaken till om man får arbete eller inte. Det handlar lika mycket om diskriminering och att man exkluderas från arbetsmarknaden även om man har franska eller engelska som modersmål när man kommer till eller . Det här med språket kan vi diskutera vidare. Underskottstänkande innebär att först måste man komplettera språket och sedan måste man skicka meriterna om de blir motsvarande svenska meriter. Arbetslivserfarenheter som är förvärvade i andra länder tas inte alls hänsyn till i något arbete man söker. Det här underskottstänkandet fortsätter att gälla. Det finns alltid en massa nycklar till integration. Först är språket en nyckel till integration, sedan blir utbildning en nyckel till integration, sedan blir arbete en nyckel till integration och sedan blir den sociala koden en nyckel till integration. Det är en massa nycklar som man måste hitta. Det största problemet är att integrationspolitiken blir en politik för de andra. Den ignorerar andra maktrelationer i alla grupper, klasskillnader, könsskillnader och så vidare. Det bygger på en historisk tudelning som vi reproducerar i våra institutioner och genom normala, alldagliga, institutionella handlingar. Det handlar om skolsystem, arbetsmarknad, medier och rättsväsende. Vi har alltid delat, och det är forskningsmässigt belagt. Det är inte någonting som man har hittat på. West and the rest. Vi har en föreställning om väst som en enhetlig geografi, kultur och historia gentemot de andra. Om vi tittar på skolböckerna som man använder när man undervisar i skolorna ser vi att man börjar med västerlandet. Skolböcker i historia och religion har ett begrepp för att göra de andra till de andra och talar om västerlandet och diskuterar vad det är för någonting. Finns ett sådant land eller en sådan enhetlig existens? Man har det och ställer sig emot andra grupper, och deras historia finns inte och deras religion existerar inte. Det är en form av de-andra-görande som fortsätter. Vi har det historiska begreppet . Vi vet att någonstans från till södra betraktas som med samma egenskaper och så vidare. Det här är inte historia, trots att man trodde att orientalismen var död efter bok 75. Men så är det inte. Vi har orientaliska studier . Vi har Orienthälsan i dit vår socialtjänst skickar alla barn som är svartskallar. Där kan de, och deras problem är något annat. Modernt traditionellt delar man de här värdena i två världar. Det moderna berättas naturligtvis också selektivt. De här är inte irrelevanta. Problemet är att vi lär ut det här till våra barn, och sedan blir de arbetsgivare. Sedan undrar vi varför de inte kallar folk till intervjuer. Vi har tränat dem i att det finns två olika grupper, och de är annorlunda. Jag går igenom detta lite fort. och kristendomen betraktas som två helt olika religioner, helt mot religionsforskningen . Hur mycket har de påverkat varandra? Det gäller också judendomen om man sätter den vid sidan av islam. Hur har de här religionerna påverkat varandra? Det är en väsensskillnad, islam som invandrarreligion och kristendomen som vår religion. Vi har sett exempel på detta i den senaste danska historien. Hur ser verkligheten ut på arbetsmarknaden ? Vi har den vita och den svarta arbetsmarknaden som vi kallar dem, även om det har ett förklaringsvärde.