bet · GT01SfU6 · 2006-03-23 00:00:00 — Sedan blev det ytterligare en försämring . Man kan säga att läget har stabiliserats . Andelen sysselsatta i förvärvsarbetande åldrar är i genomsnitt för utrikes födda och för befolkningen i övrigt, men med stora variationer mellan olika grupper. Sedan har jag en annan utgångspunkt som kanske inte har nämnts så mycket . Fram till var skillnaden i sysselsättningsgrad i olika regioner för utrikes födda och för inrikes födda ungefär densamma. Man kan säga att sysselsättningsgraden i förvärvsarbetande åldrar, vilka regioner i landet man än jämför, har legat på . Så var det för utrikes födda också. Men sedan har det skett väldigt stora förändringar. är det faktiskt så att de regionala skillnaderna är mycket, mycket större för utrikes födda. De infödda ligger fortfarande i intervallet . Man kanske kan säga att det beror på att sammansättningen i invandrargrupperna skiljer sig åt i skilda regioner. Men det är inte riktigt. Även om man har samma grupp och försöker följa den över tiden, och man tittar efter var den befinner sig, finner man alltså väldigt stora skillnader. I har vi en undersökning av en grupp som jag kan beskriva på följande sätt. Det är en regional spridning av andelen förvärvsarbetande i åldern . Infödda ligger i nästan alla regioner på . Det finns någon region som ligger över. Det är samma sak för män och kvinnor. När bosnierna - som är en grupp som vi tittar på och som kom till 1993-1994 - hade varit i var spridningen sådan att det fanns regioner där av männen hade sysselsättning. Men det fanns också regioner där sysselsättningen var så hög som . Det är alltså samma sak för kvinnor. Den skillnaden hade vi inte alls . Här har alltså hänt något. Om vi förflyttar oss framåt och tittar på den här gruppen bosnier när de har varit i ser vi att intervallet är väldigt stort, mellan och för båda könen. Den lägre siffran har alltså flyttats uppåt. Men det tycks som om den här processen har stannat av. Det har vi tittat på . Det beror alltså på att om man i initialskedet hamnar i en region där man inte kommer in på arbetsmarknaden någorlunda snabbt blir det på lång sikt på det sättet att man kommer att stanna utanför. Det är det vi ser här. I de regioner där sysselsättningstalen var väldigt låga i starten har man i och för sig lyckats sega sig , men där tycks det stanna. Det är alltså något nytt, och det behöver verkligen analyseras. Då kommer man in på frågan vad man kan göra. Det har sagts lite grann om detta tidigare, och jag kan också säga att personer som hamnar långsiktigt utanför arbetsmarknaden naturligtvis försvinner in i skilda välfärdssystem. När det har gått tillräckligt är de inte tillgängliga för arbetsmarknaden längre. Det har alltså hänt väldigt mycket för dem som kom . De som inte hade kommit ut på arbetsmarknaden kom inte heller ut och de har antagligen inte kommit ut nu heller. En sak som jag tror är viktig här är hur pass snabbt kontakten etableras med arbetsmarknaden. Då tror jag att man måste tänka igenom hur introduktionsfasen ser ut när man kommer till . Som sade, och det finns studier också, till och med doktorsavhandlingar, som visar att snabb kontakt med arbetsmarknaden, även om man kommer in på en låg lönenivå, är långsiktigt bättre än att man försöker komma in på en hög lönenivå och kanske inte kommer in på arbetsmarknaden alls. Då ställs man långsiktigt utanför. Om det nu skulle vara så att vi skulle kunna få upp sysselsättningsgraden bland utrikes födda till ungefär samma nivå som bland infödda skulle det innebära ett tillskott av arbetskraft på drygt 100 000 individer. I förhållande till de normala svängningar som sker i mängden arbetskraft som är ute på den svenska arbetsmarknaden är det inte särskilt mycket. När vi var högkonjunktur hade vi ungefär fyra och en halv miljoner människor ute på den svenska arbetsmarknaden. När sedan lågkonjunkturen kom och nådde sin lägsta nivå var det ungefär fyra miljoner. , när vi har fått en viss förbättring, är det mellan 4,2 och 4,3 miljoner. 100 000 är inte någon förskräckligt hög siffra i förhållande till de svängningar som normalt sker. Då skulle vi kunna ställa följande fråga: Vilka vinster skulle vi få om vi till exempel skulle få ut 100 000 utrikes födda människor på arbetsmarknaden, om vi nu pratar om dem. En konsekvens är ju att vi skulle få en rätt ordentlig effekt på den offentliga sektorns budget. Genom att fler är på arbetsmarknaden breddas skatteunderlaget. får vi bortfall av många offentliga transfereringar. De kalkyler som vi har gjort tyder på att man skulle få en förstärkning med mellan 1 ½ % och av BNP, kanske . är alltså kostnaden för hela försvaret i . Vi kan också rätt säkert säga att vi skulle få ett förbättrat mentalt hälsotillstånd. Jag kan nämna att det pågår en studie på där man undersöker kopplingen mellan mental hälsa och position på arbetsmarknaden. Undersökningen är inte färdig på något sätt, men indikatorerna är rätt klara. Kommer man inte ut på arbetsmarknaden försämras det mentala hälsotillståndet. Jag tror också att vi kan säga att en tredje vinst är förbättrade möjligheter för invandrarnas barn. De studier som är gjorda av kopplingar mellan föräldrarnas position på arbetsmarknaden och den efterföljande generationens position på arbetsmarknaden visar rätt tydligt att för de invandrare som kom gick det rätt bra. De har ju barn födda i som är i förvärvsarbetande åldrar, och det tycks gå ganska bra för de barnen. För grupper som har kommit senare är alltså utfallet sämre. Föräldrarna hade svårare att komma in på arbetsmarknaden. Vad vi kan se bland de grupper som har barn som har nått förvärvsarbetande åldrar är läget ungefär detsamma som för föräldrarna. Det är klart att den kopplingen finns bland befolkningen i övrigt också, men kopplingen tycks vara starkare just i invandrargrupper. Den fjärde vinsten som jag tror att vi skulle kunna få är att det skulle motverka främlingsfientliga stämningar. Jag kan nämna att det finns viss statsvetenskaplig forskning, dock inte i , men jag har sett studier på andra håll som tycks visa att en bra position på arbetsmarknaden för invandrarna motverkar spänningar mellan olika grupper i befolkningen. Jag kan nämna för er att jag ibland får brev från befolkningen i där man har åsikter. När man har negativa åsikter kommer de från regioner där invandrarna har en svag position på arbetsmarknaden. Det tror jag att jag kan säga. Men det finns mer seriösa studier kring det. Ordföranden: för det, , och tack , , och för alldeles utmärkta inledningar. Jag tror att ni har gett väldigt bra näring inte bara åt möjligheten att kunna ställa frågor och få en bra diskussion efter pausen utan faktiskt också för många andra som har följt era anföranden att få i gång en diskussion. Ordföranden: välkomna tillbaka till den utfrågning som pågår. Den rör alltså integrationspolitiken. Vi har hört fyra alldeles utmärkta anföranden med olika perspektiv och ingångar i diskussionen kring integrationspolitiken, i i synnerhet. Jag har redan en rad ledamöter från utskottet som har satt upp sig på talarlistan. Jag gör väl helt enkelt så att jag ger ordet till den första, och det är från . (): Tack, herr ordförande! Jag håller med om att det var mycket intressanta föredragningar vi fick lyssna på tidigare. Mycket av det som vi fick höra var väl sådant som vi egentligen kanske anade och visste om också tidigare, men det som inte vidrördes särskilt mycket, som hänger ihop med detta med integration tycker jag, är hur vi tar emot människor när de kommer hit från början. Det vi har kritiserat är att vi tycker att det är för mycket av omhändertagandementalitet när de kommer hit. Man blir nästan inskolad till att vara passiv. Därför menar vi att det skulle vara mycket viktigt om man redan från början när man kommer hit, direkt när man lär sig det svenska språket, också deltar i arbetsplatspraktik. Frågan är om inte det skulle komma in mycket tidigare än när man har kommit så långt att man är klar att bosätta sig någonstans. Men det gäller även det här med att sprida boendet på ett helt annat sätt. Det är alldeles för många människor som bor på platser där det inte finns arbetstillfällen. Skulle inte det också vara en modell, om man försökte locka människor att bosätta sig på de platser, ofta är det ju i småorts-Sverige, där arbetstillfällena finns? Vem som vill av er får ge svar på detta: Skulle det inte vara bättre att ha dem mer spridda ute i landet? Det skulle också vara bra att ha ett system där man skulle kunna få fler människor att få kontakt med svenska familjer, att ha någon form av faddersystem. Skulle inte det kunna vara en väg att på ett bättre sätt inlemmas i det svenska samhället? , : Jag håller med dig. Introduktionen och starten i är oerhört viktig. Jag tror att man skulle kunna organisera om den inledande svenskundervisningsperioden i . I stället för att man placeras i en skolbänk, som det är , och på teoretiska vägar lär sig språket, skulle man kunna omvandla de socialbidrag som man uppbär till en lönepott. Låt oss säga att det kommer en grupp till en kommun och att företagarna, eller några företag, i kommunen får ett uppdrag att ta emot de här flyktingarna. Och så sker undervisningen ute på företaget på halvtid. Den andra halvan av tiden ägnar man sig åt praktiskt arbete. Då får man arbetslivserfarenhet. Dessutom tilldelas den här lönepotten företaget så att man använder den till att betala ut lön till de här personerna. Den andra halvan av tiden, då undervisningen sker, sker den ute på företag. Lärarna kommer alltså ut. Och så sker undervisningen i en naturlig miljö. Det är möjligt att det finns ytterligare kostnader för företagen. Man kan kanske subventionera ytterligare. Men jag tror inte att nettokostnaden blir så stor eftersom man omvandlar de här socialbidragen. En poäng med det här, som också var inne på, är ju att om man inte har varit på arbetsmarknaden har man ett sämre tillträde till socialförsäkringssystemen. Om man har den här arbetslivserfarenheten när den här perioden är slut, och man inte skulle kunna fortsätta på ett vanligt jobb, har man alltså en arbetslivserfarenhet. Man har tillträde till arbetslöshetsförsäkringen. Därmed har man kommit in i socialförsäkringssystemet också, och förhoppningsvis också på själva arbetsmarknaden. Den förändringen skulle jag vilja ha. När det sedan gäller den geografiska spridningen av flyktingar vill jag bara säga att jag håller med dig. Jag tycker att det ska vara var det finns efterfrågan på arbetskraft som ska styra var man ska placeras ut. Det har kanske blivit för mycket av att det är lediga lägenheter som styr var man placeras ut. Där skulle jag gärna se att fick ett större inflytande över var folk hamnar. Om man kan stimulera folk att flytta till vissa regioner eller hur man ska göra det vet jag inte. Men principen tycker jag är riktig. De regionala skillnader som jag pekade på har vi ju fått just för att tidigare flyttade ju invandrarna internt i som infödda, det vill säga man flyttade dit där jobben fanns. vet jag ju att om det kommer stora flyktinggrupper måste man naturligtvis ordna bostäder. Men man måste också ha handlingsplaner för det fall att de råkar hamna i regioner med dålig arbetsmarknad. Då måste man ha handlingsplaner för att så snabbt som möjligt få bort dem därifrån. , : Jag håller med om det som har sagt, men jag skulle vilja återknyta lite grann till det som jag sade under min presentation om svårigheterna med att det inte finns effektiva styrmedel. Att det ska finnas arbetsplatspraktik under introduktionen är ju en policy som vi verkligen har förespråkat. Men hur åstadkommer man detta? Det är problemet. Det är möjligt att förslag om ekonomiska incitament till arbetsgivare kan underlätta det där. Annars är det trögheten i systemen som lever kvar väldigt mycket. Man har, som säger, det här tänkandet att de personer som kommer hit måste rustas, rustas, rustas i kanske tiotals år innan man kan börja tänka på arbetsmarknaden. Det finns kvar väldigt mycket. Den andra trögheten är att när kommuner vill ordna praktik är det väldigt svårt att hitta arbetsgivare som är villiga att ta emot dem. Det är alltså styrmedlen och styrsystemen som är viktiga att titta på. Sedan kanske jag än en gång vill göra en annan reflexion. Man hamnar väldigt lätt i att allting handlar om introduktionen. Det är klart att den är viktig. De flesta som är här har gått igenom introduktionen. Men det är ändå så att av alla utrikesfödda har varit i . Så man får inte tro att allting handlar om introduktionen. , : Det finns två problem, tror jag, med själva frågan, precis som säger. Först är det att man ser att de som kommer hit måste anpassas till något i stället för att ta vara på det humankapital som kommer in. Vi har goda exempel på kompletteringskurser för sjuksköterskor, läkare och civilingenjörer, som alla har fått jobb. Det finns även för utländska socionomer. Alla som har gått de här kurserna har fått jobb. Man tog vara på det jobb man redan hade och kunde komplettera och fort komma in på arbetsmarknaden. Sedan är det så att man pratar om placeringen. Jag själv placerades i , en liten by i . Jag sökte jobb, men de jobb som fanns var i . Det är inte så att det alltid finns jobb i de här småorterna. Jobbet var att bära kartonger, naturligtvis, men sedan började jag också läsa på universitet. Naturligtvis gick detta emot de kommunala planeringarna, för jag skulle delta i svenskundervisning i kanske . Grejen är att vi kan arbeta på många olika sätt, men svårigheten är att man ser dem som kommer hit som problem, som underskott. De måste rustas och rustas, precis som säger. Det är där problemet ligger. Sedan är det så att när vi pratar om invandrare blir det alltid fråga om den här kategorin. Vi har massor av människor i det här landet som är födda här, som aldrig har vandrat in eller som har slutat att vandra, men som ingår i det här begreppet. Så reduceras det till de nyanlända, som inte är så många som . , : Jag skulle vilja kommentera det här med flyttningarna och utplaceringen. Vi gjorde, som jag nämnde tidigare, en undersökning av de tolv största flyktinggrupper som kommit . har man ju haft lite olika politik, men bland annat var det en tioårsperiod då man försökte kommunplacera så jämnt som möjligt över landet, kan man säga. Det vi ser i det material som vi har studerat är att det sker en ganska omfattande flyttning från den ort där man hamnade första gången, precis som det exempel du berättade här, , ditt eget fall. Det man ser är en flyttning från i princip alla mindre orter, mindre städer, mindre kommuner, in till storstadsområdena. placerades ursprungligen i de tre storstäderna. bor av de här personerna i storstäderna. av alla flyktingar bor i de tre storstäderna eller i andra större städer, alltså med mellan 100 000 och 200 000 invånare. Om vi däremot tittar på glesbygdskommuner så placerades ut där. I mindre kommuner, med under 10 000 invånare, placerade man ut . Det bor kvar. När man tittar på sysselsättningstal i en del sådana här mindre kommuner kan det se väldigt bra ut. Men det beror i en del fall på att de som inte fick jobb har flyttat därifrån, skulle jag säga. I andra fall är det så att man flyttar från mindre orter in till storstäderna där finns det jobb. har ju gott om jobb även om det är sämre i och . Vi har sett att detta skiljer sig mellan olika flyktinggrupper, alltså om chanserna att få jobb ökar eller minskar beroende på om man flyttar eller inte. (): Tack för utmärkta och intressanta inledningar, som väl i långa stycken har bekräftat det vi vet och tycker men också innehållit en hel del utmanande reflexioner. Det tackar jag för. Flera av er har fört resonemang kring vad/hur-frågor. Min fråga har väl den dimensionen. Det är ett slags hur-fråga. Det är ju en paradoxal situation vi har. Enligt SCB:s arbetskraftsbarometer får vi allt större problem i med att täcka behovet av arbetskraft. har vi den arbetskraftsreserv som vi har fått beskriven för oss. Då är det uppenbart att det någonstans finns ett grundproblem. Jag tillåter mig att undra om den förda, statliga, Ams-politiken kan vara rätt instrument att hantera den här situationen. Jag är rädd för att det inte är rätt instrument. Jag kanske frågar lite tendentiöst , men jag undrar: Skulle man kunna tänka sig, det här är en huvudfråga , att den offentliga arbetsförmedlingen koncentrerar sig på att besluta om någonting som man skulle kunna kalla för en omställningspeng eller en sådan resurs och sedan låta den arbetslöse och de människor vi talar om i det här fallet själva välja bland olika aktörer för att komma in och komma vidare på arbetsmarknaden? Kan det sitta en propp i den Ams-politik som vi för ? Jag tror att det närmast kanske är och som har varit inne på de här vad/hur-resonemangen, så jag riktar frågan till dem båda. , : Det är en svår fråga om det ska vara omställningspeng i stället för Ams. Med omställningspengen skulle man kunna köpa utbildning eller säga: Du får mig till halva lönen , eller liknande. Man hade ett liknande system i för unga arbetslösa där man hade en voucher för att köpa utbildning eller subventionera delar av sin lön. Den har aldrig blivit utvärderad, men själva tanken tycker jag är intressant. Det är naturligtvis också beroende av hur stor kännedom man har om vilka utbildningar som finns, vilka som är gångbara och vilka arbetsgivare man ska söka sig till. Jag kan inte svara på om det skulle vara bättre i stället för Ams. Det allra viktigaste är att man i hela apparaten i det svenska välfärdssystemet ser att de personer som kommer är individer med olika individuella förutsättningar och olika individuella möjligheter och betraktar dem som sådana. Man ska inte schablonisera dem i grupper som ensamstående mammor, invandrare och så vidare. Det är möjligt att man kan använda en omställningspeng. Men jag kan inte svara bättre än så. , : Jag har inte heller satt mig in i den här typen av frågor om hur man rent tekniskt ska bygga upp sådana stöd. Oavsett om det är en omställningspeng, man minskar arbetsgivaravgifter eller vad man nu gör är det viktigt att det sker i harmoni med arbetsmarknadens parter och att man lyckas förankra det hos fackföreningarna. Annars kommer alla sådana försök att tolkas just som att man konkurrerar ut den inhemska arbetskraften. Det måste vara helt klart att det är en temporär åtgärd och att syftet är att det ska sluta med ordinarie villkor för den anställde. (): berörde lite grann det jag funderade över och fick delvis lite svar från . Jag ska ändå försöka att utveckla det lite till. Vi har här hört hur alla har betonat att det har otroligt stor betydelse att komma in i arbetslivet och få ett jobb för att jag ska känna mig delaktig i det samhälle och det land där jag befinner mig. , när vi fastställde den integrationspolitik som vi har , betonade man att sfi ska försöka kombineras med någon form av praktik. Vi talar om att det är viktigt att kommunerna ska ha någon sorts försörjningspeng i stället för att människor får socialbidrag för att likställa den med arbetet. Vi talar om hur viktigt det är att den generella politiken utformas så att vi ska kunna ta till vara den mångfald som finns i samhället. har det snart gått . Vi känner fortfarande, vilket också flera av er visade, en form av frustration över att inte alla människor trots detta har fått den möjligheten när de har kommit till . Det är den tröghet i systemet som talar om. Hur mycket betyder de attityder, värderingar och normer som vi har för att vi ska känna att vi fungerar bra tillsammans sett i förhållande till allt som trots allt är satsat ? Det gäller inte minst utifrån vad sade om dualismen och att vi talar om vitt och svart. Jag funderar också över något som jag också skulle vilja ha någon reflexion på. Det gäller mediernas roll i att spegla detta. Man ser inte hela samhällets roll i integrationen utan man fokuserar på de invandrade. Vad har det för betydelse för att det vi redan har sagt i det politiska systemet ska få genomslag? , : Tack för frågan. Det handlar egentligen om en fokusändring från de andra till oss, som jag också nämnde. Vi kommer ut med en rapport nu inom utredningen om makt, integration och strukturell diskriminering som handlar just om medierna och mediernas roll. Det är och som har tagit fram den. Medierna spelar en stor roll i det hela inte bara i integrationsfrågan utan också när man framställer invandrare som en grupp, även om vi inte har invandrare som kategori. Jag vänder mig också mot forskare som använder den kategorin som förklaringsmodell. Alla som på något sätt har kommit in i landet i livet eller har en förälder född utomlands betraktas som invandrare och får en förklaringsmodell. Den kategorin ska vi lämna och i stället titta på oss själva. Vi ska titta på våra värderingar, normer, som du nämnde, och sättet att arbeta. Vi ska titta på det normala i våra institutioner och hos arbetsgivarna. Hur mycket pengar har vi satsat på arbetsgivarsidan? Hur mycket tid har vi satsat i integrationspolitiken på att det är för alla? Vi måste ändra vårt samhälle, våra institutioner, utbildningssystemet och rättsväsendet. Vi har alltid riktat oss mot de andra. Var ska de placeras? går man också ut och säger att människor behöver någon form av mentorskap, som om problemet ligger där. Vi måste absolut se problemet på ett helt annat sätt , och medierna spelar en viktig roll. , : Det finns en annan aspekt på att det inte har hänt så mycket . Det tror jag också har att göra med den allmänna ekonomiska politiken. Frågan är om inte har prioriterat inflationsmålet alldeles för mycket. Det har gjort att man har hållit nere den totala efterfrågan. Invandrarnas och även de inföddas ställning på arbetsmarknaden varierar med konjunkturen. Vi hade en konjunkturuppgång . Då fick vi in fler invandrare på arbetsmarknaden. Sedan mattades den högkonjunkturen av. Man har prioriterat inflationsbekämpning för mycket. Vi hade till och med negativ prisutveckling här . Vi har stort utrymme i bytesbalansen för att expandera den totala efterfrågan. Det tror jag är viktigt i detta sammanhang. (): Jag vill tacka för inledningarna. Ni har valt att variera perspektivet lite från mer övergripande frågor till konkreta metoder för hur man ska förändra. Jag tänkte hålla mig på perspektivnivån med min fråga. Man kan säga att flera av er som är huvudinledare har beskrivit hur de personer som kommit som invandrade till ska få förbättrade möjligheter. är väl den som mer beskriver det i termer av att vi också måste se hur vi fungerar och vilka värderingar som präglar majoritetssamhället. Jag tycker att ingen av er riktigt tar det steget fullt ut och riktar blicken hela vägen mot dem som faktiskt innehar det mesta av makten. Man kan säga det enkelt uttryckt: Varför är det så vanligt att man talar om och så ovanligt att man talar om när vi talar integration? Varför är det så vanligt att man talar om att det finns trångboddhet i förorterna men så sällan nämner att det finns tiorummare på där ensamma personer bor? Är den perspektivförändringen möjlig att göra och är den önskvärd? Vad får den för konsekvenser för det politiska perspektivet? Den frågan skulle jag vilja att de av er som är huvudinledare svarar på. Om det finns någon i övrigt bland de inbjudna som vill svara är det också välkommet. , : Jag håller bara med. Men problemet är att om man kommer med förslag går de förslagen mot dem som har makt och inflytande. Vi har byggt upp ett system utifrån det integrationstänkande som jag just riktade kritik mot. Man tänker i vi och dem, och dem har ett underskott. Alla politiska beslut och alla materiella resurser som vi har ska riktas mot dem. Det är bland annat därför integration inte diskuteras i termer av att vända blicken och ha en politik och program för dem som har makt och inflytande. Det är de som måste ändra sig. Det är där problemet ligger. Det ligger inte hos en kategori som är en ansiktslös massa som invandrare.