bet · GT01MJU12 · 2006-03-16 00:00:00 — Det innehåller bl.a. förslag till åtgärder för att förbättra kunskapen om hur avfall uppstår och metoderna för avfallshantering. EU:s tematiska strategi om förebyggande och materialåtervinning av avfall är en av sju tematiska strategier som tas upp i EU:s sjätte miljöhandlingsprogram. Kommissionen presenterade strategin . Inom ramen för denna strategi har ett förslag till reviderat ramdirektiv för avfall lagts fram av kommissionen. En del i strategin går ut på att ett nytt ramdirektiv om avfall skall ersätta dels det gällande avfallsdirektivet, dels de särskilda regelverken om farligt avfall och om spilloljor. Syftet att skydda miljön genom en effektivare resursanvändning i hanteringen av avfall skall förtydligas. Blan annat skall klarläggas när avfall skall anses upphöra att vara avfall. Medlemsländernas skyldighet att motverka uppkomsten av avfall skall bl.a. komma till uttryck genom krav på att de skall utarbeta avfallsförebyggande program (KOM (2005) 667 Förslag till och rådets direktiv om avfall). Inom ramen för strategin kommer även reglerna för vissa särskilda avfallskategorier att ses över. Det gäller t.ex. reglerna för uttjänta fordon och användningen av avloppsslam i jordbruket. Kommissionen kommer också att publicera riktlinjer för bl.a. statsstöd till återvinningsverksamhet och för när biprodukter inom industriell verksamhet skall betraktas som avfall. På nationell nivå finns grundläggande regler om avfall och producentansvar i 15 kap. (1998:808). Där anges bl.a. vissa definitioner. Med hushållsavfall avses avfall som kommer från hushåll samt därmed jämförligt avfall från annan verksamhet. Den som innehar avfallet skall se till att avfallet hanteras på ett hälso- och miljömässigt godtagbart sätt. Balken kompletteras med ett antal förordningar avseende avfall. Avfallsförordningen (2001:1063) innehåller regler om avfall och avfallets hantering. I bilagor till förordningen finns bl.a. en förteckning över förekommande avfallskategorier, däribland vilket avfall som definieras som farligt avfall. För vissa avfallsslag och viss avfallshantering finns ytterligare bestämmelser i andra förordningar. Härutöver finns förordningar som gäller visst slags hantering av avfall. Förordningen (2002:1060) om avfallsförbränning har till syfte att förhindra eller så långt som möjligt begränsa den negativa inverkan som avfallsförbränning kan ha på människors hälsa och miljön. Syftet med förordningen (2001:512) om deponering av avfall är att förebygga och minska de negativa effekter deponering av avfall kan orsaka på människors hälsa och på miljön. I motion 2005/06:MJ278 (v) begärs att regeringen uppdrar till att prioritera kunskapsinhämtning vad gäller avfallsförbränningens effekter på miljö och hälsa (yrkande 4). Näringslivets engagemang i marksaneringen bör öka, sägs det i motion 2005/06:MJ297 (v). Mot den bakgrunden förespråkar man att regeringen skall föra en dialog och förhandlingar med berörda näringsverksamheter (yrkande 2). I motion 2005/06:MJ394 (fp) efterfrågas opinionsbildning och informationsinsatser mot nedskräpning. Det är av vikt att påpeka att nedskräpningen av vår natur har ökat. Trots stora insatser från stiftelsen tycks det ha skett en attitydförändring. Både den synliga nedskräpningen från cigarettfimpar till skrotbilar samt den osynliga nedskräpningen i form av läckage av kemikalier har blivit ett tilltagande problem. Det är därför angeläget att skrotbilskampanjer samt allmän opinionsbildning och informationsinsatser genomförs i hela landet (yrkande 20). Explosivämnesavfall tas upp i motion 2005/06:MJ426 (s). Destruering av explosivämnen bör undantas från EU:s lagstiftning mot öppen förbränning anförs det. Vid tillverkning av explosivämnen uppkommer ett visst spill som måste omhändertas. Det kan röra sig om blandningar av explosiver som inte går att transportera på allmän väg utan måste destrueras på plats vid tillverkningsstället. På grund av den öppna förbränning som ändå behöver användas vid destruering av sprängämnen kommer man i konflikt mellan två regelsystem, nämligen det som syftar till att minska miljöpåverkan och det som har att tillgodose säkerhetskraven vid hanteringen av sprängämnen. Denna konflikt är ett hot mot hela explosivämnesbranschens framtida existens i och därmed mot gruvnäringen anser motionären (yrkande 1). Härutöver begärs att regeringen ser över nuvarande delegationsordning för miljöprövningsbeslut avseende explosivämnesavfall. Med exempel på olika bedömningar av länsstyrelser när det gäller tillstånd för öppen förbränning hävdar motionären att ett centraliserat beslut kan vara nödvändigt för att säkerställa likabehandlingsprincipen i miljöprövningsärenden då det rör sig om explosivämnesavfall. eller anges som tänkbara för uppgiften (yrkande 2). I motion 2005/06:MJ481 (fp) betonar man att taggtråd bör fasas ut helt för användning som stängsel, också kombinerad med annan stängseltyp. Människor som vistas med djur i naturen, kan vittna om de negativa konsekvenserna av taggtrådsbruk i skog och mark. Både vilda och tama djur drabbas av oerhört plågsamma rivskador om de fastnar och skadas av taggtråd. Motionärerna begär dessutom att medel tillställs för att genomföra en sanering av skog och mark från taggtråd. Det påpekas att stängselföreskrift trädde i kraft , varigenom en viss sanering av taggtrådsanvändandet kom till stånd. Åtgärder räcker emellertid inte, enligt motionärerna. Under vissa förutsättningar är det tillåtet att kombinera eltråd och taggtråd, men enligt vad som anförs i motionen motsätter sig att eltråd och taggtråd monteras på samma stolpe (yrkande 1). En definition av minsta avfallsmängd som skall krävas för att transporten skall vara anmälningspliktig efterlyses i motion 2005/06:MJ596 (kd). Svenska företag efterfrågar i allt större utsträckning kompletta lösningar för sin avfallshantering, oavsett var i landet man har sin verksamhet förlagd. Dessa möjligheter försvåras för de företag som har verksamheter i kommuner som meddelat föreskrifter om utvidgat ansvar för farligt avfall. I många fall fördyrar detta också arbetet med att hitta rationella och nationella systemlösningar för avfallet. Monopolet på transport av farligt avfall får en del orimliga konsekvenser. Avfallsförordningen är skriven så att folk inte får respekt för den. Varje transport av farligt avfall, inklusive bl.a. transport av enstaka uttjänta lysrör, skall anmälas till tillsynsmyndigheten. Sker inte detta skall en miljösanktionsavgift på utdömas. Det behövs en definition av hur stora avfallsmängder som skall krävas för att transporten skall vara anmälningspliktig. Att ha rapporteringsskyldighet för transport av ett enstaka lysrör är inte seriöst (yrkande 36). I motion 2005/06:MJ597 (mp) framhålls att småföretagarnas situation vid lämnande av avfall för omhändertagande behöver uppmärksammas. Enligt vad som anförs tycker småföretagare ofta att det är dyrt och krångligt att bli av med sitt avfall, framför allt det farliga avfallet. Det finns skäl att tro att en stor del av småföretagens farliga avfall till slut hamnar på kommunala återvinningscentraler, dumpas i naturen eller släpps ut i avloppsvattnet. Motionärerna föreslår som ett sätt att komma till rätta med problemen att småföretagen ges rätt att göra sig av med sitt avfall på de kommunala återvinningsanläggningarna. Företagen skulle då betraktas som hushåll och betala samma taxa som hushållen, med en fast och en rörlig del. Gränsen för hur mycket avfall de skall få rätt att lämna bör tydligt specificeras och följa samma kriterier som för hushållen. Vidare menar motionärerna att det är svårt för många småföretag att överblicka reglerna inom avfallsområdet. Därtill kommer problemet med att olika kommuner tolkar reglerna olika. Enligt motionärerna finns det därför ett stort behov av vägledning och information till småföretagen om vilka regler som gäller. Utskottet vill inledningsvis erinra om att frågor om avfall, kretslopp och återvinning senaste gången behandlades av utskottet i samband med propositionen om miljömålen (prop. 2004/05:150, bet. 2005/06:MJU3, rskr. 2005/06:48 och 2005/06:49). Under utskottets överväganden i avsnittet En strategi för giftfria och resurssnåla kretslopp anfördes sammanfattningsvis att utskottet gjorde samma bedömning som regeringen om strategin och dess koppling till miljökvalitetsmålet och miljömålen. Vidare framhölls att en utveckling av strategin behöver handla om vidareutveckling och användning av styrmedel och om vilka aktörer som behöver engageras för att förändringar skall kunna komma till stånd. I sammanhanget hänvisade utskottet också till sina uttalanden i samband med propositionen om ett samhälle med giftfria och resurssnåla kretslopp (prop. 2002/03:117, bet. 2003/04:MJU4, rskr. 2003/04:17). Utskottet instämde då med regeringen om principerna för avfallsarbetet, nämligen ett starkt konsumentperspektiv som framför allt innebär att det skall bli enklare för hushållen att sortera och lämna sitt avfall. En högre servicenivå för allmänheten är det bästa sättet att öka människors vilja att delta i systemet och på så sätt även öka andelen avfall som återvinns. Tillgänglighet och tydlighet framhölls som viktigt liksom information om syftet med och nyttan av hushållens deltagande. Beträffande EU-samarbetet när det gäller avfallsfrågor ser utskottet positivt på ambitionerna att förtydliga och förenkla regelverket på avfallsområdet och utan att man ger avkall på intresset att värna om miljön. Det är positivt att livscykeltänkandet införs på avfallsområdet och att ett ökat fokus läggs på att förebygga uppkomsten av avfall. Utskottet anser att i EU skall driva en långsiktigt hållbar och ambitiös avfallspolitik. Detta innebär att utskottet förordar att EU:s avfallshierarki även i fortsättningen skall utgöra grundvalen för den gemensamma avfallspolitiken. I enlighet med denna uppfattning anser utskottet det angeläget att deponeringen av avfall inom EU minskas. Vidare är det av stor vikt att problemen med hälso- och miljöfarliga ämnen i avfallshanteringen uppmärksammas tillräckligt i EU-samarbetet. På det nationella planet kan utskottet konstatera att presenterade en Strategi för hållbar avfallshantering - avfallsplan. Verket föreslår att planen förnyas senast vid utgången av , bl.a. mot bakgrund av att det då kan föreligga ny nationell avfallsstatistik och reviderade miljömål. I en av motionerna återfinns förslag om en definition av avfallsmängd som skall krävas för att transporten skall omfattas av anmälningsplikt. Utskottet vill påminna om att bestämmelser om transport av avfall finns i avfallsförordningen. Där framgår att den som avser att transportera farligt avfall skall anmäla detta till om (1) avfallet uppkommit i yrkesmässig verksamhet och om det inte skall transporteras av någon som har ett särskilt tillstånd enligt angivna bestämmelser i förordningen eller (2) transporten avser vissa särskilt angivna avfallskategorier, såsom smittförande och asbestinnehållande avfall (26 §). Utskottet vill i detta sammanhang hänvisa till att har haft ett regeringsuppdrag avseende tillstånd och villkor för avfallstransportörer. I den rapport som sedermera har överlämnats till regeringen finns förslag om lättnader i regelverket när det gäller undantag från anmälningsplikten just när det gäller transporter av små mängder farligt avfall som har uppkommit i den egna verksamheten. gör bedömningen att sådana ändrade regler skulle medföra lättnader för ett stort antal småföretag utan att någon miljömässig försämring skulle bli följden. Utskottet utgår från att regeringen i sitt lagstiftningsarbete tar fasta på förslag och finner därför inte något behov för till ytterligare åtgärd. Motion 2005/06:MJ596 (kd) yrkande 36 avstyrks därmed. Frågan om avfallsförbränningens effekter på miljöoch hälsa tas upp i en av motionerna. Utskottet vill påminna om att förordningen (2002:1060) om avfallsförbränning har till syfte att förhindra eller så långt som möjligt begränsa den negativa inverkan som avfallsförbränning kan ha på människors hälsa och miljö. Detta gäller särskilt föroreningar genom utsläpp till luft, mark, ytvatten och grundvatten. Vidare konstaterar utskottet att hithörande frågor behandlades i samband med miljömålspropositionen (prop. 2004/05:150, bet. 2005/06:MJU3, rskr. 2005/06:48, 2005/06:49). I propositionen anfördes bl.a. att politiken för främst avfall från kemikalier behöver samordnas så att åtgärder vidtas utifrån en helhetssyn med beaktande av den miljöpåverkan som material och ämnen medför under hela livscykeln. Utskottet delade denna bedömning. I sammanhanget behandlade utskottet även styrelses redogörelse för tillsynen av miljöavgifter vid avfallsförbränning (2004/05:RRS24). Härutöver vill utskottet hänvisa till det uppdrag som gavs till att kartlägga utsläppskällor för oavsiktligt bildade ämnen vid avfallshantering/förbränning, såsom dioxiner, PCB och hexaklorbensen. I uppdraget ingick att ta fram uppgifter om hantering av avfall som innehåller sådana ämnen men också om förorenade områden som kan innehålla ämnena. Bakgrunden till detta uppdrag var att i ett tidigare uppdrag, om ekologiskt omhändertagande av avfall, hade konstaterat att utsläppen från bl.a. olika typer av högtemperaturprocesser, inklusive avfallsförbränning och industriprocesser, behövde följas upp. Dioxin och andra persistenta organiska ämnen bedöms som några av de viktigaste att få ökad kunskap om. har också redovisat resultatet av ett uppdrag om sådant avfall som är ingående i avfallsförbränning. Verkets förslag, som går ut på ökade krav på kontroll av sådant ingående avfall, bereds inom . Enligt vad utskottet kan finna är frågan om avfallsförbränningen högt prioriterad hos såväl regeringen som . Någon anledning för att vidta ytterligare åtgärder finns därmed inte. Motion 2005/06:MJ278 (v) yrkande 4 avstyrks därmed. I en annan motion aktualiseras frågan om näringslivets engagemang i marksanering. Enligt vad utskottet har inhämtat för som central myndighet en dialog och regelrätta förhandlingar med olika berörda parter. Statliga organ och flera företag tar ett aktivt ansvar för efterbehandling av förorenad mark. I sammanhanget kan också nämnas att oljebolagen i , och har träffat en överenskommelse om ett åtgärdsprogram. I ett av parterna bildat Saneringsråd förankras rekommendationer för hur arbetet skall genomföras och prioriteringen av vilka platser som skall undersökas under respektive verksamhetsår. () svarar för genomförandet av undersökning och - vid behov - saneringen av gamla bensinstationer. Vidare kan erinras om att forskning om efterbehandling bedrivs vid universitet, högskolor och institut. Vid flera universitet och högskolor, institut samt andra aktörer erbjuds också utbildningsprogram och seminarier om problematiken kring efterbehandling. Det nationella mark håller möten, till vilka aktiva inom efterbehandlingsområdet inbjuds. Slutligen har utskottet erfarit att frågorna om efterbehandling tillmäts stor betydelse i det aviserade förslaget till ett ramdirektiv för mark. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motion 2005/06:MJ297 (v) yrkande 2. Utskottet delar motionärernas uppfattning om att det är av vikt att småföretagarnas situationvid avfallsavlämning uppmärksammas. Såsom anförs i motionen kan skäl finnas för kommuner att känna tveksamhet om vad som gäller vid omhändertagandet av visst avfall och detta kan även gälla företagare som riskerar att göra fel. Enligt vad utskottet har inhämtat kommer regeringen i den aviserade propositionen om Kommunernas roll i avfallshanteringen att lägga fram förslag till en lagändring som går ut på ett klargörande av kommunens möjlighet att hantera annat avfall än hushållsavfall. Vidare skall en kommun som sålunda ingår avtal med avfallsinnehavare om transport, återvinning eller bortskaffande av sådant avtal få bedriva verksamheten utan anknytning till kommunens område eller dess medlemmar. Även t.ex. en grannkommun skall kunna ta emot annat avfall än hushållsavfall. Vidare skall verksamheten bedrivas på affärsmässiga grunder för att man skall undvika snedvridning i konkurrensen. För att det tydligt skall framgå att ingen korssubventionering sker skall kommunen redovisa den konkurrensutsatta delen och annan avfallshantering skilt från varandra och skilt från övrig verksamhet inom kommunen. Bestämmelserna tas in i i samband med bestämmelserna om kommunernas skyldigheter under den gemensamma rubriken . De nya reglerna innebär således undantag från bestämmelserna i kommunallagen om lokaliserings- och självkostnadsprinciperna. Utskottet konstaterar att en lagstiftningsåtgärd som kan innebära ett klarläggande av kommunernas möjligheter och som rör det i motionen aktualiserade problemet för småföretagare är aviserad. Vad härefter gäller frågan i motionen om behovet av information i hithörande frågor ser utskottet det som naturligt med en vägledande sammanställning av lagstiftningsområdet för berörda parter. Särskilt påkallat är detta givetvis vid ändringar i lagstiftningen. Med det anförda föreslår utskottet att motion 2005/06:MJ597 (mp) nu lämnas utan vidare åtgärd. I fråga om explosivämnesavfall kan utskottet - i likhet med motionären - konstatera att problem kan uppstå vid tillämpningen av två skilda regelverk. Det ena rör explosiva varor (direktiv /15/EEG om harmonisering av bestämmelserna om utsläppande på marknaden och övervakning av explosiva varor för civilt bruk). Det andra avser förbränning av avfall och syftar till att begränsa den negativa inverkan på miljön från förbränning och samförbränning av avfall (direktiven /442/EEG och 2000/76/EG). Det sistnämnda EG-direktivet har genomförts genom förordningen (2002:1060) om avfallsförbränning. Genom denna krävs att förbränning av farligt avfall skall ske i "förbränningsanläggningar för farligt avfall". Enligt avfallsförordningen (2001:1063) är avfall från och av explosivämnen klassat som farligt avfall. Vidare finns föreskrifter 2002:28 om avfallsförbränning. Möjligheter till undantag från bestämmelserna medges enligt . I motionen hävdas att länsstyrelserna emellertid gör olika bedömningar när det gäller att medge undantag från bestämmelserna, vilket ytterst sett innebär skilda konkurrensförutsättningar för olika sprängämnesföretag i . Utskottet vill i detta sammanhang peka på att har tagit upp ett närbesläktat problem i sin granskning av regeringens styrning av (RiR 2006:2). En slutsats som redovisas är att centrala vägledning av tillsyn av övrigt miljöpolitiskt arbete inte har fungerat på ett effektivt sätt. Kommuner och länsstyrelser upplever stora luckor och brister i vägledning. anser att de informella strukturer för vägledning som uppstått till följd av upplevda luckor och brister har en positiv inverkan på miljöpolitikens genomförande. Dessa kan emellertid inte ersätta en central instans med ett av regeringen fastlagt mandat att vägleda. rekommenderar regeringen att klarlägga roll som central tillsynsvägledare samt beakta vilka konsekvenser uppkomsten av informella nätverk för ömsesidigt stöd m.m. får för den centrala tillsynsvägledningen. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motion 2005/06:MJ426 (s) yrkandena 1 och 2. Opinionsbildning och informationsinsatser mot nedskräpning begärs i en av motionerna. Utskottet konstaterar att enligt bestämmelser i får ingen skräpa ned utomhus på en plats som allmänheten har tillträde till eller insyn i (15 kap. 30 §). Den som med uppsåt eller av oaktsamhet skräpar ned utomhus på sådan plats döms för nedskräpning till böter eller fängelse i högst (29 kap. 7 §). Vidare vill utskottet erinra om att frågan om information till hushållen om hur man kan konsumera hållbart togs upp med anledning av en motion (bet. 2005/06:MJU3). Utskottet, som avstyrkte motionen, hänvisade till regeringens uttalande i miljömålspropositionen (prop. 2004/05:150) om att hushållen inte består av en homogen grupp. I stället bör insatserna tydligt anpassas till mottagaren och också i ökad utsträckning motivera till ett hållbart beteende. Enligt regeringens mening kan detta göras genom att man t.ex. visar på de både personliga och samhälleliga vinsterna av ett hållbart beteende. Härutöver redovisades att forskningen om miljökommunikation visar att information riktad till hushållen - för att ge bästa möjliga effekt - bör vara vardagsnära, konkret och uppmanande. Särskilt viktiga grupper att engagera är barn och ungdomar, icke-statliga organisationer, näringsliv, minoritetsgrupper samt medier och underhållnings- och reklamindustrin. Enligt vad utskottet nu har inhämtat bereds inom ett förslag om uttjänta bilar, inklusive skrotbilar; ett förslag till kan förväntas . I sammanhanget kan utskottet även hänvisa till den verksamhet som bedrivs inom stiftelsen . pågår flera olika kampanjer och aktiviteter mot nedskräpning. Bland dessa kan nämnas Skrotbilskampanjen, Skräpplockardagarna 2006, Rätt sak på rätt plats, För en skräpfri miljö och Lantbruksskrot. Det kan också nämnas att stiftelsen har låtit ett opinionsundersökningsföretag genomföra en studie av hur rökare i ser på företeelsen att slänga fimpar, bl.a. mot bakgrund av det införda rökförbudet på restauranger. Utskottet finner mot bakgrund av vad som här har redovisats att regeringen i olika avseenden följer frågan och planerar och genomför insatser av olika slag för en skräpfri miljö. Någon ytterligare åtgärd från sida är inte påkallad, varför motion 2005/06:MJ394 (fp) yrkande 20 avstyrks av utskottet. Frågan om utfasning av taggtråd i naturen är angelägen, enligt utskottet. Djur skall inte behöva skadas och den som rör sig i skog och mark skall inte behöva mötas av skrot och skräp. Ett likartat förslag behandlades av utskottet tidigare och (bet. 2005/06:MJU3), som då hänvisade till sin behandling . Utskottet kan nu konstatera att nya stängselföreskrift trädde i kraft . Syftet är att skydda lantbruksdjur från att skada sig på dåligt utformade stängsel. Vidare blev det tillåtet att kombinera eltråd och taggtråd på samma stängselstolpe. Kravet är att eltråden placeras på en distanshållare som skapar ett horisontellt avstånd mellan eltråd och taggtråd på . Eltråden skall sitta på den sida där djuren hålls. Taggtråden skall jordas ordentligt på flera ställen längs stängslet för att undvika att den skall kunna bli strömförande. har i sina allmänna råd uttalat att djurhållare om möjligt inte över huvud taget skall använda taggtråd. En ny föreskrift om förbud att använda stängsel till hästar avses träda i kraft . Såvitt gäller frågan om rensning i naturen av taggtråd m.m. innehåller , som framgått i det föregående, förbud mot nedskräpning. Ingen får skräpa ned utomhus på en plats som allmänheten har tillträde till eller insyn i. Vidare är innehavaren av avfallet skyldig att se till så att avfallet omhändertas på ett miljömässigt godtagbart sätt. I föreskrifter och allmänna råd (DFS 2005:11) om djurhållning inom lantbruket m.m. är det också reglerat att betesmarker, rastgårdar och drivningsvägar skall vara fria från föremål med uppenbar risk att skada djuren. Sådana föremål kan t.ex. vara gamla stängselrester. I hela landet pågår en insamling för att stimulera lantbrukare att lämna in sitt lantbruksskrot, däribland taggtråd. Insamlingskampanjen drivs av Håll Rent i samarbete med ett återvinningsföretag. Kampanjen avses ge lantbrukare och allmänhet möjlighet att enkelt och kostnadsfritt anmäla metallskrot för upphämtning och återvinning. Vidare har utskottet uppmärksammat att i erbjuder ett projektstöd om högst per meter till de lantbrukare som byter taggtråd mot elstängsel eller fårnät och högst per gård. Mot bakgrund av det anförda avstyrks motion 2005/06:MJ481 (fp) yrkande 1. Utskottets förslag i korthet Utskottet avstyrker ett motionsyrkande (mp) om skärpta sanktioner avseende producentansvaret med hänvisning till bl.a. uppdrag att bedöma behovet av insatser för att öka efterlevnaden av regelverket.