bet · GT01SfU16 · 2006-05-04 00:00:00 — För att spetsa till det - skulle man kunna säga att det förekommer en systematisk diskriminering av sjukskrivna på arbetsmarknaden från arbetsgivarhåll inom Kommuner och Landsting? Finns det en systematik i att sjukskrivna får sämre möjligheter att bli anställda? När det är så stor omfattning som , blir man ju lite orolig. Om det hade gällt andra grupper än sjukskrivna, kan jag tänka mig vilka diskussioner det hade varit. Det är alltså min fråga till Kommuner och Landsting. Den andra frågan går till . som organisation ser nackdelar med medfinansieringen. Men medlemsföretagen tjänar på reformen. Det är inte bara NCC, som tjänar , utan totalt, om jag förstår siffrorna rätt, tjänar den privata sektorn . Ser man från arbetsgivarkollektivet ändå hellre offentliga avgifter på än ett system med drivkrafter för färre sjukskrivningar? , Kommuner och Landsting: Det är klart att det inte handlar om en sådan systematik. Det handlar om att vi har frågat om det som vi också har oroat oss över: Kan det här innebära att det är svårare i ingången? Det gäller just den beteendeförändringen. Det är inte en systematik i detta så att alla nu ska titta på sjukdomshistoriken. Det ser vi inte heller i siffrorna. Det finns i stället just en fara i att man gör en riskbedömning, och det man har sagt är att detta påverkar den riskbedömningen totalt sett. , : Vi har aldrig påstått att detta primärt handlar om kronor och ören, utan vi har hävdat att det också handlar om ett risktagande utifrån företagens perspektiv. Det har visat sig nu att det är ganska många olika instanser i som har gjort undersökningar. Det är ITPS, och många andra. Vi själva har gjort undersökningar. och Företagarna har också gjort det. Alla visar på samma sak: Medfinansieringen har inneburit att man har blivit mycket försiktigare med att anställa. Det handlar inte om att man vill diskriminera någon, utan det handlar om att man vill värna det egna företaget. Man vill riskminimera, och man vill ta hand om de anställda som man har i företaget och se till att det går så bra som möjligt. Man vill se till att man kan leverera ett gott resultat i företaget. Det som vi har framfört kritik mot, och det har vi ju också sett här , är att det är mycket i hela systemet som inte fungerar. Vi tycker att det är fel att man börjar med att lägga ökade risker och i vissa fall ökade kostnader på företagen innan man som systemansvarig tar hand om de problem som är så uppenbara i systemet. Det är företagen runtom i landet upprörda över. De som har sjukanmälda medarbetare ser dagligdags de här problemen i systemet. Det är därför de tycker att det här är ett orättvist system. De struntar uppriktigt sagt i om makroperspektivet innebär att vissa företag tjänar på det och andra förlorar på det. I handling leder det till att färre företag är intresserade av att anställa. Det är det som vi framför när vi talar om de här frågorna. , : Jag tänkte passa på när ordet diskriminering ändå nämns i det här sammanhanget, för det är inte så ofta. Det är den synpunkt som vi hade redan i den diskussion som fördes på den förra hearingen. De siffror som har nämnts här, till exempel de som vi hörde från Kommuner och Landsting, är siffror som visar att det finns en klart ökad risk att bli diskriminerad. För att kommentera det som sade kan jag säga att diskriminering inte är någonting som förekommer för att människor vill diskriminera. Diskriminering förekommer för att det är ett resultat av hur vi handlar av olika skäl - sällan av uppsåt. Vi vet inte riktigt hur mycket diskriminering som förekommer. sade inledningsvis att den utvärdering som ska göras kommer att svara på i princip alla frågor om konsekvenser av reformen. Eftersom frågan om diskriminering aldrig ställdes ordentligt när reformen infördes, vet jag inte riktigt om frågan om diskriminering kommer att besvaras i utvärderingen heller. Men vi vill ju uppmärksamma den. Det vi vet är att många människor upplever sig vara diskriminerade. Vi har tittat på vilka som upplever sig vara mest diskriminerade - och då tittar vi på upplevelsen relaterad till diskriminering på grund av etnicitet, sexuell läggning och funktionshinder. Genom detta vet vi att det är kvinnor med funktionshinder som är den grupp som upplever sig som mest diskriminerad. Om det är diskriminering i lagens mening eller inte vet vi inte riktigt . Det är sådant som jag hoppas att vi kan få svar på i till exempel den utvärdering som nämner. Men det finns något annat som var inne på, nämligen den satsning på för att få människor med funktionshinder i arbete som regeringen presenterade i budgetpropositionen. I den satsningen nämns inte en satsning på att förebygga och bekämpa diskriminering med ett ord. I de informationsinsatser som har gjorts med anledning av det vi pratar om har det inte gjorts någon informationssatsning på diskrimineringslagstiftningen. Ingen har fått i uppdrag att informera vare sig arbetsgivare eller arbetstagare om vad diskrimineringslagstiftning innebär och vad skyddet mot diskriminering innebär. Man måste förklara till exempel för arbetsgivare att diskriminering inte är någonting som de gör uppsåtligt. Det är en effekt av att man väljer bort människor, som var inne på förut. Hon sade att det faktiskt inte finns siffror som visar att alla funktionshinder leder till att man är borta mer från arbetet, utan snarare tvärtom. Ändå väljs man bort. Det är diskriminering. Vi har hört företrädare för arbetsgivarna säga att de vill vara säkra på vad de får för någonting. Med fördomar väljer man bort någonting som man skulle kunna ha nytta av, och då diskriminerar man. Det här måste visas på. Vi måste få mer kunskap om vad det får för effekter. , : Det gäller vad utvärderingen kommer att handla om. Det är helt klart att diskrimineringsfrågorna finns med, även om det uttrycks som ökande risker för selektering och effekter på arbetskraftsutbudet. Men det är ju diskriminering som det handlar om, så det är alltså en del av utvärderingen. Jag skulle också vilja kommentera det här med diskriminering i arbetslivet. Jag har svårt att föreställa mig att just medfinansieringen är det som gör att diskrimineringen ökar. Det handlar snarare om de föreställningar som vi har om de människor som ska anställas - hur de ser ut, vilket språk de talar och om de har ett funktionshinder. Jag tror att det snarare är det än medfinansieringen som gör att det blir diskriminering i arbetslivet. (): Jag vill först säga att jag är glad att medfinansieringen har lett till de vinster som den har gjort för arbetsgivarkollektivet. Till min stora glädje är det fler små företag än stora arbetsgivare som har vunnit på detta. Jag skulle vilja ställa den första frågan till . Jag är mycket nöjd med och glad över er ambition att man ska genomföra 90 000 avstämningsmöten under innevarande år. Med den erfarenhet vi har från avstämningsmöten - fungerar det bra med vården, med arbetsförmedlingen, med arbetsgivarna och så vidare? Eller finns det någonting som man behöver göra bättre för att få i gång det? Jag kan förstå att det kan vara svårt att frigöra resurser inom vården. Jag vill också vända mig till kommunerna. Eftersom man inom den kommunala sektorn trots allt har en större andel sjukfrånvaro, speciellt inom de kvinnodominerade yrkena, så kan man fundera på vad man gör från kommunerna för att ändra på den här bilden. Tar man vara på den resurs som finns där människor skulle kunna jobba deltid och så vidare? Vad har man för strategi? Jag kan ta det här med plusjobben som ett exempel. De är ju jättebra. Men de skulle också gå att använda till annat. Man har människor som går hemma och är sjuka men som skulle kunna göra en arbetsinsats . Då kanske man skulle kunna anställa en plusjobbare som gick jämte dessa. Det kan vara ett par stycken, en eller i vilken omfattning det nu är. Är det något som man har funderat på? I så fall skulle man kunna slå två flugor i en smäll. Det skulle vara intressant att höra. vill jag vända mig till från . Jag vill kommentera det som du sade här om kostnader och så vidare. När du drog kostnaderna sade du ingenting om att arbetsgivarkollektivet eller arbetsgivarna inte betalar något för den tredje sjuklöneveckan. Jag vet att du kommer att säga: Jo, men vi fick ingen kompensation när den infördes! Det blir ditt svar; det vet jag. Men det är ju så att när man införde arbetsgivarperioden så innebar det att arbetsgivarkollektivet kompenserades med 3 miljarder mer än vad kostnaden blev. Det var anledningen. Och har man tagit bort den tredje sjuklöneveckan. Det innebär inga kostnader. Hade den varit kvar så hade ni haft kostnader. Jag ville bara säga det. Avslutningsvis måste jag ju ställa en fråga till dig också. Du nämnde - du har också upprepat lite om det - fritidsintressen för de anställda. Jag blir naturligtvis bekymrad om det är så att arbetsgivarna ska bestämma vilka fritidsintressen som de anställda ska ha. Du nämnde förra gången en tjej som du skulle anställa som gillade att åka i skidbacken. Hon fick inte jobbet just därför, och det bekymrar mig. har jag mött andra arbetsgivare också som säger att man inte kan spela innebandy. Har det aldrig slagit arbetsgivarkollektivet att det är jättebra om människor tränar på sin fritid för att orka göra ett bra jobb på sitt arbete? Sedan vill jag gratulera dig. pratade du om att du hade några företag varav ett med 15 anställda. pratar du om 150. Det har gått jättebra för dig! , : Frågan gällde avstämningsmöten, och om jag uppfattade frågan rätt var den i all korthet: Fungerar det bra? Ja, det gör det på sina ställen, och på andra ställen fungerar det väl inte fullständigt, för att vara väldigt uppriktig. Vi ökar ambitionerna nu och ger prioritet åt avstämningsmöten. Det är viktigt att det inte bara blir kvantitet utan också kvalitet. Ett problem som jag kan se när man nu ska samla företrädare för vården, arbetsgivare och är att få framför allt vården representerad över huvud taget. Intygsskrivande läkare har ofta en ganska besvärlig arbetssituation. Det tycker jag är en trång sektor. Förhoppningsvis kan vi få hjälp av de insatser som görs gentemot landstingen nu med den så kallade miljarden. I allra bästa fall kan det hjälpa till lite grann här. , Kommuner och Landsting: Jag vill också säga att vi också tror väldigt mycket på miljarderna till landstingen för att utveckla och effektivisera processen. Frågan handlade om kommunerna och kvinnorna: Gör kommunerna någonting? Jag kan försäkra att alla kommuner gör väldigt mycket och har gjort mycket. Men det går ändå inte att förklara varför det är så enormt stora skillnader mellan kvinnor som jobbar i vården i en kommun i norra jämfört med kvinnor som jobbar i vården i till exempel eller . Då kan man ju inte bara titta på arbetsgivaren internt. Då är det något annat strukturellt som handlar om kvinnors situation i livet. Då kan man inte bara leta efter arbetsgivaren. Vi och våra medlemmar gör ändå oerhört mycket för att komma till rätta med det här. Jag kan också säga att när det gäller landsting och kommuner så är redan nästan hälften deltidsarbetande, det vill säga man är i arbetslivet. Det är en siffra som det finns all anledning att vara stolt över på det sättet att man inte är borta från arbetslivet i kommuner och landsting fast man är sjukfrånvarande. Jag vill också kommentera plusjobben och hur man skulle kunna göra. Det är viktigt att se att de med plusjobb ska ha varit arbetssökande , och det stämmer ju inte riktigt med den grupp som vi pratar om . , : Mycket riktigt - du visste mitt svar på din fråga! Det är väldigt svårt att förklara hur det är att vara företagare. Man ska jobba ihop sin egen lön, alla andras löner ska man se till att få in, och man ska därutöver ta risken. Att man tog bort den tredje sjuklöneveckan och likaså att man införde innebär fortfarande ett risktagande som vi arbetsgivare gör. Det var därför jag även nämnde de när jag presenterade hur utfallet blev i vårt företag. Det får vi inte glömma bort. Det spelar inte någon roll hur mycket pengar som har sparats i hela kollektivet. Jag tittar inte på de siffrorna. Jag tittar på vilken risk jag och mitt företag tar när jag går in i en sådan här process och när jag anställer. Det är det som är viktigt för mig som företagare. Jag vill också understryka att de siffror som vi har sett visar utfallet. Men det är inte många som har nämnt någonting om de uteblivna jobben, de arbetstillfällen som vi har gått miste om i . Vart har de tagit vägen? Det är ju jätteviktigt att vi ser till att vi får flera personer som vill gå in och bli egna företagare och också vågar ta steget att bli arbetsgivare, för det har vi ont om . Fritidsintressen togs upp. Ja, det är så. var det sportlov. Innan en av mina medarbetare skulle i väg och åka skidor - jag har sådana anställda också - fick jag magknip. Jag sade till henne: Koppla av och ha det skönt, men jag har inte sovit gott . Jag sade det därför att jag har erfarenhet av det också. Det är verkligheten. Jag kan inte sticka under stol med det, för jag fungerar så. Jag har spärrar i mig också. Jag tar ansvar för mitt företag och mina medarbetare. Men då är frågan fortfarande: Varför ska vi ta risken för alla veckans timmar, ? Varför ska vi själva ta den risken? Det har jag ännu inte fått svar på i så fall. Du vill gratulera mig. Ja, tack, men jag har grundat fyra företag. Jag valde ut ett av dessa fyra, och det är inte samma bolag som vi pratar om nu som vi pratade om . Vad jag saknar i är flera förebilder. Om vi jämför arbetsgivare, företagare och entreprenörer med idrotten så ser vi att det finns jättemånga förebilder för ungdomar. Titta bara hur många tjejer som började spela ishockey när det gick bra för damlandslaget! Det var curlingframgångarna nu senast. Varför har vi inte flera förebilder i ? Varför kan vi inte lyfta fram dem? Varför kan vi inte ändra attityderna till företagare i , så att vi kan bidra till att få större välstånd? Det är ingen svår frågeekvation för mig, men så är det. Per (): Jag ska försöka fatta mig kort och ställa tre frågor. Först gäller det frågan om människor med olika riskbeteenden, som varit uppe här. Vi ser att vi får fler och fler människor som bedöms som icke anställningsbara. Kommer det att göras någon mer utvärdering än av bara medfinansieringen här om ökningen av icke anställningsbara har någonting att göra med andra saker? Här kommer både Ams och annat in. Det är ju inte bara att titta på utdrag från . Jag är ju själv lantis från . Det är ju bara att fråga på stan så får jag reda på allt om vem som helst, och det är ju så i större delen av , så det behövs inga utdrag från . Vi vet ungefär vilka det är som är de stora riskerna, eller så går det lätt att ta reda på. Görs något mer systematiskt eller bredare även mot arbetsmarknaden? Jag går över till min andra fråga. Vi har sett av studier att ska man få tillbaka människor i arbete från sjukskrivning så handlar det om rehab väldigt snabbt. De angriper till och med att ökningen av sjukskrivningar var ändrat beteende, det vill säga att man satte in rehabinsatserna väldigt mycket senare, medan de hävdar att insatser bör göras redan kanske . Finns det någon plan eller några idéer för att göra mycket snabbare rehabinsatser för att därmed få tillbaka människor i arbete? Det har ju väldigt mycket med medfinansieringen att göra också. Jag går till min tredje och sista fråga. Den kanske ligger lite vid sidan om. Vägrad sjukpenning eller vägrad förtidspension - vart tar de vägen? Går de tillbaka till arbete, till socialen eller vart tar de vägen? Finns det något tredje utflöde? , : Jag vet att det finns ett begrepp som någon använder som lyder "icke anställningsbar". Jag skulle inte ta det ordet i min mun. Jag tror att om det är så att man är i en situation där ens sjukdom är väldigt allvarlig så kanske man inte är anställningsbar , men i grunden är alla människor anställningsbara. Det är bara fråga om vilka insatser vi är beredda att sätta in för att de ska komma ut i anställning och vilken grad av olika typer av insatser vi kan göra. Där spelar naturligtvis in både det vi pratat om , det vill säga den delen som handlar om sjukförsäkringen och arbetslinjen i sjukförsäkringen, och arbetslinjen inom arbetsmarknadspolitiken. Båda dessa spelar en oerhört viktig roll. De insatser som görs genom arbetsförmedlingen och inom arbetsmarknadspolitiken, både för funktionshindrade med nedsatt arbetsförmåga och för andra som står väldigt långt från arbetsmarknaden, är oerhört viktiga här. Vi behöver resurser för att kunna göra det här - mycket resurser, inom båda de här delarna. Det nya som vi ger oss in på nu är faktiskt att ta oss an de personer som har varit sjukskrivna väldigt länge eller har en tidsbegränsad sjuk- och aktivitetsersättning. Det är 140 000 personer som vi ska jobba igenom , tillsammans med dem själva naturligtvis, , och se till att bedöma deras arbetsförmåga och se till att de kan komma tillbaka till arbetsmarknaden. Forskning kring det här pågår vid universiteten, inte minst vid de institut som vi är ansvariga för på . IFAU är ett - - och är en annan forskningsinstitution som bedriver forskning kring de här frågorna. Per (): Jag syftade snarare på vad det kan innebära i samband med medfinansieringen här. , : Det finns också med i de uppdrag som ligger inom ramen för utvärderingen. Rehab snabbt - självklart! Men vem ska göra rehab snabbt? Var kan man göra rehabiliteringen snabbast? Jo, det måste ju ändå vara på arbetsplatsen, där man känner till förhållandena och där man kan diskutera hur man skulle kunna anpassa arbetsplatsen så att personen i fråga kan komma tillbaka fort, naturligtvis med stöd från till exempel företagshälsovården. Där kommer regeringen att lägga fram förslag så att man på ett snabbt sätt kan komma tillbaka till arbete. Väldigt ofta är det ju så att den person som blir sjukskriven objektiviseras, blir föremål för insatser från andra, i stället för att vara subjektiv och medagerande i den här processen. Där tror jag att vi måste vända på det så att arbetsgivarna har ett rehabiliteringsansvar, inte minst för de snabba insatserna, att har ett samordningsansvar och att hälso- och sjukvården tar sitt medicinska rehabiliteringsansvar. Det är de insatserna som vi nu står i begrepp att implementera. Du talar om vägrad sjukpenning. Jag tror att du menar indragen sjukpenning och att man inte får ha kvar sin sjuk- och aktivitetsersättning. har ett uppdrag att titta på vad som händer med de här personerna. Men det är klart att ett indrag av sjukpenning inte ska ske utan att man gör andra insatser, att man ser till att den här personen kommer i en situation där vederbörande antingen kan gå tillbaka till sin egen arbetsgivare eller, om inte det går, om själva sjukdomen har att göra med arbetsplatsen, komma vidare till en annan arbetsgivare, eller, om man är arbetslös, tillsammans med arbetsförmedlingen se till att man kan komma tillbaka via arbetsmarknadspolitiken ut i arbete. , Kommuner och Landsting: Jag ville kommentera handläggningstider och avstämningsmöten och även försörjningsstöd: Vart tar de vägen som inte har sjukpenning? Glädjande nog tycker av arbetsgivarna inom kommuner och landsting att man har ett mycket bra samarbete med i rehabärenden. Det bådar ju väldigt gott för framtiden. Däremot har vi som arbetsgivare mycket att göra när det gäller rehabilitering, men det har också . Vi kan se att mellan och i målgruppen har fått avstämningsmöten från det att rehabutredning har inkommit. är naturligtvis alldeles för lågt, och har ju själv sagt att det där verkligen är ett förbättringsområde. Då hoppas jag bara att det goda samarbetet ska visa sig där också. När det gäller försörjningsstödet vet vi ännu för lite. Det är för tidigt att säga något om det. Vi kommer särskilt att följa det. Vi tycker att det är väldigt bra med den ökade försäkringsmässigheten - den är vi glada över - men det får inte sluta med försörjningsstöd, utan det måste sluta med återgång i arbete. , Handikappförbundens samarbetsorgan: Jag tänkte bara kommentera om det har blivit svårare för människor med funktionshinder att komma in på arbetsmarknaden. Av dem jag har pratat med och de förbund som vi kommunicerar med i den grupp som jobbar med arbetsmarknadsfrågor har vi inte uppfattat att någon har tyckt att det har blivit bättre med det här. Det var inte lätt tidigare. Det är väl ungefär en halv miljon människor som står utanför arbetsmarknaden och som är sjukskrivna eller har sjukersättning, och i den gruppen finns en stor grupp människor med funktionsnedsättningar. En stor del av den gruppen finns inte i arbetsmarknadsregister någonstans - man är bara utanför arbete - och jag tror att det finns många där som skulle vilja arbeta om de fick chansen. Så visst finns det mycket att göra på det området. Jag tänkte på det här när man visar vad man vill göra och att man vill stärka samarbetet mellan och arbetsförmedlingen. Det tycker jag är helt utmärkt, för det har ju visat sig att det är en framgångsfaktor. Handikapprörelsen krävde det . Det är alltså någonting som jag tror att det finns stor potential att jobba med. Av de enskilda personer som jag har pratat med som har pratat utifrån sin egen situation är många kroniskt sjuka, även på psyksidan. Jag tror att man upplever att i den ryggsäck som man hade, som förut var ganska tung, lades en sten till. När det gäller högkostnadsskyddet är det så att om du befarar att få kortfall så får du en försäkring där. Det måste man ju marknadsföra på ett helt annat sätt, för det är ju en väl bevarad hemlighet. Alla måste ju få veta om detta finns. Sitter jag där hos arbetsgivaren och han ser mig som en högriskfaktor eller ett högkostnadsobjekt så är det ju så att skulle han känna till detta så skulle han se på mig på ett helt annat sätt. Det behövs alltså mycket informationsinsatser på det här området. Jag skulle vilja ställa en fråga till . Eftersom du säger att du inte upplever - ingen av oss har ju några siffror - att det inte har blivit sämre för funktionshindrade, skulle jag vilja höra vad du grundar det på. Ordföranden: Jag får påpeka att det i huvudsak är ledamöterna som ställer frågorna, men det är möjligt att ändå ska kommentera det där för säkerhets skull. , : Jag tänker på det här med rehabilitering och tidig rehabilitering. Det finns ju två rejäla systemfel som nästan ingen vill ta i egentligen. Det ena är att man tänker sig att först är man sjuk, och så tar man medicinsk rehabilitering, och då blir man någorlunda frisk, och sedan efter det får man rehabilitering, och det går väldigt däremellan. Men så ser inte livet ut. Det systemfelet skulle man kunna komma undan genom att sjukvården och företagshälsovården vävs ihop så att det här sker . Det går att rehabilitera människor fast de inte är helt friska, och det är en väldigt viktig del, för annars förlorar vi . Det andra systemfelet som finns ligger egentligen i avstämningsmöten. De kommer nämligen tidigast , om de kommer, och det är oftast för sent eller väldigt sent i systemet. Det vore mycket bättre att göra som vi redan gör på många ställen: Vi gör vår rehabiliteringsutredning i företaget och gör vi vår rehabiliteringsplan och sätter i gång rehabiliteringen direkt. Vi gör alltså själva avstämningsmötet och kallar in dem som kan. Det här är ju det stora bekymret: att få ihop sjukvårdens delegater till ett avstämningsmöte. Det kommer aldrig att gå, kan jag säga. Även om det blir 90 000 så är det ju i alla fall inte mer än en bråkdel av vad som skulle behövas. Däremot skulle det här kunna fungera - vi har erfarenheter av det - om vi gör det där det är möjligt. Sedan följer vi planen och gör en produktkontroll och gör en kontroll av den sjuka människan tills han blir frisk. Då vet vi att vi kan komma ned till sjuktal som ligger och att vi inte producerar mer än tio långtidsfall per tusen. Det har jag visat massor av gånger. Så borde lagstiftningen vara.