bet · GT01BoU7 · 2006-02-09 00:00:00 — Dessa problem, som i stor utsträckning beror på brister i regelverket, måste man komma till rätta med genom ändringar i plan- och bygglagstiftningen om vi skall kunna garantera en önskvärd samhällsutveckling. Förändringsbehovet rör olika delar av regelverket. Exempelvis behöver instansordningen ändras. Det faktum att en detaljplan kan överklagas i tre instanser och ett efterföljande bygglov i så många som fyra instanser verkar avskräckande för många intressenter, och den ökning av kostnaderna som en överprövning medför omöjliggör många projekt. Därför måste antalet instanser minska. Det kan också vara motiverat att se över den sakägarkrets som anses vara direkt berörd av en åtgärd och därmed ha rätt att överklaga själva sakinnehållet i beslut som meddelats med stöd av PBL. Noggranna överväganden måste göras mellan exploateringsintresset och enskildas rätt att få beslut överprövade. Jag ser inget motsatsförhållande mellan en effektivare planprocess och målet om en god demokrati. Det innebär att rätten och möjligheten att överklaga både detaljplaner och bygglov naturligtvis skall kvarstå, däremot måste omfattningen begränsas. En strävan när det gäller den förändrade lagstiftningen bör vara att minska detaljstyrningen och öka flexibiliteten. Särskilt angeläget är det att föreslå förändringar för att underlätta byggande av bostäder av olika slag. Buller är ett av det moderna samhällets gissel. Av motionerna som getts in under den allmänna motionstiden framgår att de borgerliga partierna har en samlad syn på problematiken som rör bostadsbyggande och buller samt behovet av åtgärder. Partierna har tidigare gemensamt uttryckt sina ställningstaganden i denna fråga, senast i en reservation till betänkande 2004/05:BoU11 Planfrågor. Inget har framkommit som gett anledning att ändra mina ställningstaganden i dessa delar. Det är av största vikt att angripa bullerproblemen vid ljudkällan. Därutöver måste det till en ändring i befintlig lagstiftning alternativt en mer nyanserad och verklighetsanpassad tillämpning av lagarna för att inte nybyggnation i storstäder helt skall stoppas. Skillnaderna mellan storstad och landsbygd gör att det inte kan vara rimligt att samma miljökrav skall gälla fullt ut. Det behövs en nyanserad syn, som bl.a. innebär att man i tätorter bör fokusera framför allt på att uppnå en bra inomhusmiljö vad avser buller. Detta bör prägla tillämpningen på området och aktualiserar bl.a. behovet av en översyn när det gäller buller vid husfasad. Jag vidhåller vad m, fp, kd och c förde fram i en gemensam avvikande mening till bostadsutskottets yttrande i samband med beredningen av proposition 2004/05:150 Svenska miljömål - ett gemensamt uppdrag, dvs. att vid nästa översyn av miljömålen bör delmålet avseende buller omarbetas så att det fokuserar på hälsoeffekter av buller (yttr. 2005/06:BoU3y). I en av årets ingivna motioner aktualiseras behovet av ett förändrat synsätt avseende bullerreglerna och ett antal utgångspunkter anges för detta som jag anser att bör tillkännage som sin mening. Utgångspunkterna är desamma som de borgerliga partierna uttalade i föregående års utskottsbetänkande avseende planfrågor (se bet. 2004/05:BoU11 s. 21 f.). - I de fall en kommun i sina planbeslut på ett tydligt sätt har angett vilka avvägningar man har gjort så bör en verksamhetsutövare (t.ex. väghållare) kunna utgå från att kommunens bedömningar kommer att stå sig även vid en tillsynsmyndighets eventuella prövning. - Om kommunen iakttar åtgärdsprogrammens bestämmelser så skall inte tillsynsmyndigheten kunna ställa längre gående krav. - Om de kommunala besluten innebär att de riktvärden som ställt sig bakom uppfylls så skall det vara uteslutet att ställa strängare krav. - Som utgångspunkt bör man ha att lokala beslut, där kommunala och regionala organ i olika plansammanhang har pekat ut skyddsvärda tysta områden, beaktas även när de kolliderar med riksintressen kring t.ex. infrastrukturutbyggnad. Vidare vidhåller jag att det finns skäl att se över regleringen i 5 kap. 7 § 11 PBL i en strävan att precisera bestämmelsens tillämpningsområde. Bestämmelsen anger att man i detaljplan kan meddela bestämmelser om skyddsanordningar för att motverka störningar från omgivningen och, om det finns särskilda skäl, högsta tillåtna värden för störningar genom luftförorening, buller, skakning, ljus eller annat liknande som omfattas av 9 kap. . Dessa särskilda skäl måste preciseras så att myndigheterna får en enhetlig bedömning och så att samsyn råder kring hur planer för nyproduktion behandlas. Jag anser att regeringen bör återkomma med de lagförslag m.m. som krävs för att trygga ett fortsatt bostadsbyggande också i storstadsregioner. Utöver det ovannämnda vill jag särskilt peka på ytterligare några yrkanden som lyfts fram i kd-motioner som getts in under den allmänna motionstiden och som jag anser att bör bifalla. Krav i övrigt rörande utformningen av plan- och byggprocessen Det svåröverskådliga systemet för överprövningar i PBL-ärenden och de långa instanskedjorna utgör ett stort problem, både i fråga om byggprocessens effektivitet och ur medborgarperspektiv. Till detta kommer långa handläggningstider samt oklarheter när det gäller överprövningens omfattning och rätten att komma till tals i processerna. En ändrad instansordning måste möta kraven på effektiv hantering som håller hög kvalitet och som innebär ett enkelt och överskådligt system. har presenterat två alternativa modeller och har inte tagit ställning till vilken modell som lämpligen bör användas, utan föreslår att begär att regeringen skyndsamt skall återkomma med förslag till förändringar av instansordningen och överprövningens omfattning. Alltfler villa- och fastighetsägare ställer ökade krav på myndigheterna i form av snabbhet och lägre kostnader i t.ex. bygglovshanteringen. Trots detta är handläggningstiderna orimligt långa för många bostadsprojekt. Om den kommunala viljan finns är det dock fullt möjligt att halvera handläggningstiden. Genom samverkan och förbättrad samordning mellan de myndigheter som har ansvar enligt kan handläggningstiderna kortas, bl.a. genom ökad digitalisering och utveckling av fler e-tjänster. Detta bör ges regeringen till känna. Alla skall ha möjlighet att bo i en trygg stadsdel. Mycket kan göras för att bygga bort brottsligheten och skapa trygga miljöer. Det är bra att regeringen kommit till insikt om att risken ökar för att människor känner sig otrygga om brott begås i deras närmiljö (se budgetpropositionen , prop. 2005/06:1, utg.omr. 4 s. 27). Det räcker emellertid inte med ett sådant konstaterande utan det krävs också ett åtgärdsprogram. En viktig åtgärd är att uppmärksamma brottsförebyggande åtgärder mer i stadsplaneringen. Genom att utforma boende- och närmiljön på ett genomtänkt sätt kan man påverka brottsligheten och känslan av trygghet. Detta förutsätter att frågor om att skapa trygga miljöer tas upp redan tidigt i planeringen. Kommunerna bör därför upprätta en bebyggelseinriktad brottsförebyggande policy som framgår av översiktsplanen. Ett led i arbetet är att utveckla samverkan med polisen och att ge polisen en tydligare roll i den fysiska planeringen. Regeringen bör ta initiativ till ett sådant förtydligande. Skall den brottsförebyggande planeringen få den önskvärda behandlingen i kommunerna behöver de få hjälp och stöd i arbetet. Det är därför viktigt att de tankar som förde fram i rapporten , bebyggelse och planering, som togs fram , får genomslag i kommunerna. Ett sätt att möjliggöra detta är att regeringen ger i uppdrag att utarbeta tydliga riktlinjer för bebyggelseinriktade hinder mot brott, däribland säkerhetskonsekvensbeskrivningar. råder det en osäkerhet om kommunernas möjlighet att medverka till byggande av bostadsområden med begränsad utsatthet för elektromagnetisk strålning. Översiktsplanen är inte tvingande, men andra myndigheter måste förhålla sig till den. Detaljplan är tvingande men det finns gränser för vad man kan reglera i en sådan. Ett beslut om att förbjuda elinstallationer i ett helt bostadsområde skulle troligen kunna överklagas, men om samtliga som tänker flytta in är överens om kravet kan det möjligen skrivas in i en detaljplan och vinna laga kraft även gentemot kommande inflyttande. Att förbjuda införsel till området av mobila strålningskällor, t.ex. telefoner, är däremot ingen planfråga. Möjligheterna att reglera detta genom lokala ordningsföreskrifter bör klarläggas. Denna osäkerhet när det gäller möjligheterna att säkerställa bostadsområden med begränsad utsatthet för elektromagnetisk strålning gör att regeringen bör tillsätta en utredning för att se över regleringsmöjligheterna. De nationella målen för handikappolitiken som antagit är grundläggande för hela demokratin. En viktig integrationsfråga för bostadspolitiken är att skapa tillgänglighet för funktionshindrade. En av förutsättningarna för att kunna genomföra målen är att man tar vara på de kunskaper som finns. Olika handikapporganisationer har specifika kunskaper om tillgänglighet som man inte alltid tar till vara i plan- och byggärenden. Det är en stor brist som bl.a. leder till att kraven på tillgänglighet inte alltid uppfylls i enskilda ärenden. Därför måste organisationernas möjlighet till samråd i plan- och byggärenden förstärkas. Ett särskilt viktigt område att uppmärksamma rör bostäder och tillgänglighet för studenter med funktionshinder. Exempelvis är tillgängligheten till universitet och högskolor ofta bristfällig. Detta måste åtgärdas. Till stor del handlar det om att arkitekter, byggherrar, byggingenjörer och beslutsfattare behöver utbildas i handikappkunskap. Detta har påtalat vid ett antal tillfällen. Därtill kan lagstiftningen behöva ändras. Jag vill därför påtala vikten av skärpta och förtydligade lagkrav i fråga om såväl tillgänglighet till byggnader och utemiljöer som inflytande för handikapporganisationer i plan- och byggprocessen. Vad jag nu framfört med anslutning till motionerna 2005/06:Ju484 (kd) yrkande 5, 2005/06:Sf389 (kd) yrkande 27, 2005/06:N438 (kd) yrkande 6, 2005/06:Bo297 (kd) yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo317 (kd), 2005/06:Bo321 (kd) yrkandena 1-3, 2005/06:Bo337 (kd) yrkande 2 och 2005/06:Bo338 (kd) yrkande 18 bör som sin mening tillkännage för regeringen. En reformering av plan- och bygglagstiftningen, punkt 1 (v) av () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Bo217 yrkandena 1-5, 2005/06:Bo218 yrkandena 2-4, 2005/06:Bo245 yrkandena 1 och 3, 2005/06:Bo247 yrkandena 1-6, 2005/06:Bo258 och 2005/06:Bo275 yrkandena 2-4 och avslår motionerna 2005/06:Ju484 yrkande 5, 2005/06:Sf336 yrkande 24, 2005/06:Sf389 yrkande 27, 2005/06:So315 yrkande 5, 2005/06:So364 yrkandena 13 och 17, 2005/06:So422 yrkande 5, 2005/06:So552 yrkande 7, 2005/06:So699 yrkande 16, 2005/06:Kr334 yrkande 17, 2005/06:Kr335 yrkande 2, 2005/06:Kr373 yrkande 3, 2005/06:Kr380 yrkande 3, 2005/06:T379 yrkande 1, 2005/06:MJ292 yrkande 4, 2005/06:MJ351 yrkandena 7, 8 och 10, 2005/06:MJ395 yrkandena 7 och 8, 2005/06:MJ439 yrkandena 5 och 8, 2005/06:MJ533 yrkande 5, 2005/06:N388 yrkande 2, 2005/06:N438 yrkande 6, 2005/06:N443 yrkandena 49, 50 och 52, 2005/06:N481 yrkande 8, 2005/06:Bo202, 2005/06:Bo204, 2005/06:Bo205, 2005/06:Bo212 yrkandena 1-4, 2005/06:Bo215, 2005/06:Bo220 yrkandena 1-3, 2005/06:Bo222, 2005/06:Bo241, 2005/06:Bo246 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo251, 2005/06:Bo255 yrkandena 1-3, 5, 6 och 13-15, 2005/06:Bo256 yrkandena 7-10, 2005/06:Bo262, 2005/06:Bo264, 2005/06:Bo265, 2005/06:Bo266, 2005/06:Bo268, 2005/06:Bo270, 2005/06:Bo271, 2005/06:Bo273, 2005/06:Bo276 yrkandena 11-15, 2005/06:Bo277 yrkandena 1, 2, 4 och 5, 2005/06:Bo279 yrkandena 1-3, 5 och 7, 2005/06:Bo281, 2005/06:Bo296, 2005/06:Bo297 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo298 yrkandena 37 och 38, 2005/06:Bo300 yrkande 11, 2005/06:Bo304 yrkandena 1-3 och 6, 2005/06:Bo305 yrkandena 1 och 4-6, 2005/06:Bo309, 2005/06:Bo317, 2005/06:Bo321 yrkandena 1-3, 2005/06:Bo324, 2005/06:Bo325 yrkandena 1, 2, 5 och 6, 2005/06:Bo333 yrkande 6, 2005/06:Bo335 yrkandena 15, 18-20, 22, 23 och 25, 2005/06:Bo337 yrkande 2 och 2005/06:Bo338 yrkande 18. Vi förväntar oss att de problem som lyfts fram i reservationer till betänkande kommer att behandlas och lösas i samband med beredning av förslag. Vi anser dock att inför regeringens fortsatta arbete bör bifalla de v-motioner som getts in under den allmänna motionstiden och som rör frågor om delaktighet, dvs. i detta fall att tillgodose barnperspektivet, boendeplaneringsprogram, buller, mobiltelefoni, genusfrågor och regionalt samhällsplaneringsinstitut. Barnperspektivet måste få en tydligare ställning i PBL. I har man uttryckliga krav på kommunerna när det gäller barn och planering, vilket bl.a. innebär att barns och ungdomars synpunkter alltid skall finnas med i planeringen. Varje kommun måste också utse en tjänsteman som har till uppgift att tillvarata barnens intressen. bör följa denna modell och regeringen bör utreda förutsättningarna för att varje kommun skall ha en sådan ansvarig tjänsteman. Dessutom anser vi att man för att uppfylla kraven på bra samhällsbyggande skall låta barn och ungdomar vara med och påverka sin livssituation utifrån sitt tänkande och sina erfarenheter. Regeringen bör därför ges i uppdrag att lämna förslag till nationella riktlinjer för barns deltagande och rättigheter i samhällsbyggandet. Vi vill att en ny form av program skall införas som kallas boendeplaneringsprogram. Dessa skall ersätta nuvarande bostadsförsörjningsprogram. Avsikten är att det skall vara obligatoriskt för kommunerna att upprätta sådana program för att garantera hög kvalitet i bostäder och boendemiljöer. Boendeplaneringsprogrammen skall vara heltäckande och övergripande och redovisas till regeringen via länsstyrelserna minst en gång per mandatperiod. De skall behandla såväl handlingsplaner för nyproduktion och ombyggnad som förändringar i service, infrastruktur och omgivande miljö. Bakgrunden till detta krav är insikten om att boendeplaneringen måste utgå från en helhetssyn i samhället. Frånvaron av krav på obligatoriska boendeplaneringsprogram i samband med översynen av översiktsplaner är utan tvekan en orsak till den svaga samhällsdebatten kring boendefrågor. Varje del i samhällsplaneringen påverkar det samlade resultatet. En bra samhällsplanering måste beakta och väga in alla aspekter och utgå från de lokala och regionala förutsättningarna inom varje sektorsområde. Ett boendeplaneringsprogram kan tillgodose dessa krav genom att det skall ha ett planeringsperspektiv som väger samman de ekologiska, ekonomiska och social aspekterna med markanvändnings- och bebyggelsefrågorna. Programmen bör utgå från det enskilda bostadsområdet, med ett tydligt boendeinflytande och med en helhetssyn där boendet och boendemiljön står i centrum för en rad frågor. Programmen kan utvecklas för att också omfatta energi- och miljökrav, trygghet och säkerhet, feministiskt perspektiv samt social och ekologisk hållbarhet. Buller är ett hälsoproblem som måste tas på största allvar, och arbetet för att förbättra situationen måste ha högsta prioritet. Det är den totala mängden bullerstörningar i städerna som måste minska. Tillskotten av ny bebyggelse är marginell i förhållande till det befintliga bostadsbeståndet och ett offensivt och målmedvetet arbete måste därför bedrivas för att man skall komma till rätta med bullerproblemen i de befintliga miljöerna. Samhällets åtgärder måste i högre grad angripa källan till bullret. Långsiktighet måste prägla arbetet, likaså en ständigt hög beredskap där varje tillfälle till åtgärder tas till vara. anser inte att vissa delar av landet skall ha speciella regler att förhålla sig till eller att avsteg från regler skall ske på ett sätt som innebär olägenheter för människors hälsa. Uppgiften är i stället att se till att människor också i fortsättningen kan bo i städerna utan att för den skull ha en livsmiljö som sammantaget är sämre än utanför städerna. Den problematik som är kopplad till buller får inte bli en isolerad fråga då det gäller våra tätorters framtida utveckling. Trafikproblemet får inte hindra utveckling av städerna. Man måste se till de samlade konsekvenserna av den specifika planen och inte låta bullerproblemen bli "ensamt avgörande". När det gäller bullermätningar måste det vara möjligt att ta större hänsyn till att det finns teknik som gör det möjligt att få ned bullernivåerna till mycket låga nivåer inomhus. Att planera för en långsiktigt hållbar stad och för goda boendemiljöer handlar om att väga samman åtskilliga faktorer till en bra helhet. Regelverket bör fortsättningsvis på ett tydligt sätt göra sådana avvägningar möjliga. Samhällets bedömning av vad som är en lämplig boendemiljö måste dock vara entydig. En samordning av PBL och måste också ske när det gäller prövningen av planer avseende buller. som åtgärder behöver vidtas i bullerutsatta delar av tätorter krävs ett omfattande arbete för att skapa och bevara tysta områden. har genomfört projekt i tysta områden för att finna konkreta mått och mätetal för bullerfrihet. Denna kunskap är en god grund för att utarbeta ett förslag på kriterier för områden som bör klassas som tysta områden. För att uppfylla bevarandestatusen tyst område skall området helt sakna samhällsbuller. Övriga rekreations- och friluftsområden bör klassificeras och omfattas av bullergränser. Vi anser att regeringen bör se över möjligheterna att inrätta tysta områden och fastställa bullergränser för rekreations- och friluftsområden. Den stora utbyggnad som är i gång med tredje generationens mobiltelefoni ger anledning att se över regelverket kring samhällsansvar och information till allmänheten. Utbyggnaden går snabbt, och forskningen avseende främst strålning från mobilmaster är begränsad som människor känner en stor oro. Mot bakgrund av detta har motionerat om att försiktighetsprincipen skall tillämpas när det gäller strålning från mobilmaster, och detta bör tillkännages för regeringen. Oavsett vilken teori vi väljer att förlita oss till är det viktigt att människors oro när det gäller mobiltelefoni tas på allvar. Alla skall ha rätt till information om strålningens omfattning i närmiljön, och det skall finnas en förprövning av byggnadsnämnderna i form av bygglovsprövning. Dessutom behöver skyddsavstånd till bostäder, skolor och förskolor fastställas. Regeringen bör ta initiativ till att kommunerna gör den information som finns samlad tillgänglig för medborgarna. Vi föreslår också att samråd skall ske med bygg- och miljönämnd i samband med att ledningsrätten prövas. När det gäller skyddsavstånd är vår uppfattning att sändningsmaster inte skall få placeras närmare än från bostäder och från skolor och förskolor. Detta bör ges regeringen till känna. Det behövs en förprövning av uppförande av basstationer, antenner och sändningsmaster, och detta krav bör tillgodoses genom att det införs bygglovsplikt för denna typ av anläggningar. Regeringen bör ta initiativ till de lagändringar som krävs för att tillgodose dessa krav. Genusfrågor i den fysiska planeringen I motion 2005/06:Bo247 (v) tar vi upp flera förslag som avser genusfrågor i den fysiska planeringen som vi anser att bör ställa sig bakom. I det följande pekar vi på några av dessa. Samhällsplanering förväntas vara till lika stor nytta för kvinnor som för män. Utgångspunkten i den fysiska planeringen och markanvändningen är en könsneutral hållning. Planeringen skall ta sin utgångspunkt i att den är till för alla, men kön har betydelse även för samhällsplaneringen och det är vanligt att denna i högre utsträckning svarar mot männens behov än mot kvinnornas. Problemet är således att "alla" lätt blir synonymt med "män". Detta blir ett problem också i PBL eftersom lagens portalparagraf använder begreppet "alla". Den måste därför ändras genom att jämställdhetsaspekterna konkretiseras i form av ett tillägg i denna paragraf. Ett annat viktigt område som vi vill lyfta fram i detta sammanhang är behovet av konsekvensbeskrivningar ur ett jämställdhetsperspektiv. En viktig del av arbetet för att på lång sikt skapa ett mer jämställt samhälle är att bebyggelsemiljön faktiskt utformas efter målen i svensk jämställdhetspolitik samt att jämställdhetsfrågorna ges en stor roll och tas upp till diskussion i den fysiska samhällsplaneringen. Genom att använda jämställdhetskonsekvensbeskrivningar som metod blir det lättare att synliggöra skillnader mellan kvinnor och män. Regeringen bör därför utreda förutsättningarna för att införa krav på jämställdhetskonsekvensbeskrivningar i . Utveckling av infrastruktur och bebyggelse planeras på olika nivåer trots att dessa frågor har koppling till varandra och behovet av samordning och gemensamma övergripande strategier är stort. Vår bedömning är att det behövs en övergripande samordning mellan kommuner, landsting och andra samhällsorgan för att analysera, samordna och utveckla övergripande strategier för utbyggnad av infrastruktur och bostäder där parterna har gemensamma intressen. Ett sådant planeringsinstrument för infrastruktur- och bebyggelseutveckling borde utvecklas på regional nivå. Regeringen bör därför utreda och presentera ett förslag till ett planeringsinstitut på regional nivå. Vad vi anfört bör som sin mening tillkännage för regeringen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:Bo217 (v) yrkandena 1-5, 2005/06:Bo218 (v) yrkandena 2-4, 2005/06:Bo245 (v) yrkandena 1 och 3, 2005/06:Bo247 (v) yrkandena 1-6, 2005/06:Bo258 (v) och 2005/06:Bo275 (v) yrkandena 2-4. En reformering av plan- och bygglagstiftningen, punkt 1 (c) av (). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motionerna 2005/06:So315 yrkande 5, 2005/06:So552 yrkande 7, 2005/06:T379 yrkande 1, 2005/06:N481 yrkande 8, 2005/06:Bo205, 2005/06:Bo256 yrkandena 7-9 och 2005/06:Bo335 yrkandena 15, 18-20, 22, 23 och 25, bifaller delvis motionerna 2005/06:Bo255 yrkande 13, 2005/06:Bo276 yrkande 13 och 2005/06:Bo338 yrkande 18 och avslår motionerna 2005/06:Ju484 yrkande 5, 2005/06:Sf336 yrkande 24, 2005/06:Sf389 yrkande 27, 2005/06:So364 yrkandena 13 och 17, 2005/06:So422 yrkande 5, 2005/06:So699 yrkande 16, 2005/06:Kr334 yrkande 17, 2005/06:Kr335 yrkande 2, 2005/06:Kr373 yrkande 3, 2005/06:Kr380 yrkande 3, 2005/06:MJ292 yrkande 4, 2005/06:MJ351 yrkandena 7, 8 och 10, 2005/06:MJ395 yrkandena 7 och 8, 2005/06:MJ439 yrkandena 5 och 8, 2005/06:MJ533 yrkande 5, 2005/06:N388 yrkande 2, 2005/06:N438 yrkande 6, 2005/06:N443 yrkandena 49, 50 och 52, 2005/06:Bo202, 2005/06:Bo204, 2005/06:Bo212 yrkandena 1-4, 2005/06:Bo215, 2005/06:Bo217 yrkandena 1-5, 2005/06:Bo218 yrkandena 2-4, 2005/06:Bo220 yrkandena 1-3, 2005/06:Bo222, 2005/06:Bo241, 2005/06:Bo245 yrkandena 1 och 3, 2005/06:Bo246 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo247 yrkandena 1-6, 2005/06:Bo251, 2005/06:Bo255 yrkandena 1-3, 5, 6, 14 och 15, 2005/06:Bo256 yrkande 10, 2005/06:Bo258, 2005/06:Bo262, 2005/06:Bo264, 2005/06:Bo265, 2005/06:Bo266, 2005/06:Bo268, 2005/06:Bo270, 2005/06:Bo271, 2005/06:Bo273, 2005/06:Bo275 yrkandena 2-4, 2005/06:Bo276 yrkandena 11, 12, 14 och 15, 2005/06:Bo277 yrkandena 1, 2, 4 och 5, 2005/06:Bo279 yrkandena 1-3, 5 och 7, 2005/06:Bo281, 2005/06:Bo296, 2005/06:Bo297 yrkandena 1 och 2, 2005/06:Bo298 yrkandena 37 och 38, 2005/06:Bo300 yrkande 11, 2005/06:Bo304 yrkandena 1-3 och 6, 2005/06:Bo305 yrkandena 1 och 4-6, 2005/06:Bo309, 2005/06:Bo317, 2005/06:Bo321 yrkandena 1-3, 2005/06:Bo324, 2005/06:Bo325 yrkandena 1, 2, 5 och 6, 2005/06:Bo333 yrkande 6 och 2005/06:Bo337 yrkande 2. En reformering av plan- och bygglagstiftningen Fysisk planering är grunden för all bebyggelse och användning av mark och vatten. Dagens situation är därför bekymmersam. Framför allt är det behovet av nybyggda bostäder som inte kan tillgodoses.