bet · GT01LU35 · 2006-05-09 00:00:00 — Men det finns en risk med det som vi vill varna lite för. Vi behöver inte gå längre än till oss själva. Om man inte har några ekonomiska marginaler och har ett sparkonto, är det första man gör när det kniper till - det räcker att det blir ett inkomstbortfall på grund av sjukdom eller liknande - att man lånar av sig själv. Detta tycker vi är viktigt att poängtera - skuldsanering får man ju som regel bara en gång - så att man inte faller på det. Vi tycker att det är bra att den tvingande delen går till kronofogdemyndigheten vad gäller både omprövning och beslut. Det är ju där man har kunskap om personen i fråga. Vi tycker också att det öppnar för en ökad flexibilitet i det enskilda ärendet. När det gäller anmälan av fordringar läggs det ett större ansvar på borgenären att anmäla sina fordringar. Det räcker alltså inte att de finns med i ansökan utan de ska också anmälas. Jag vet av erfarenhet att det tar enormt mycket tid och resurser att delge dem som inte gjort en anmälan, så det här förkortar tiden väldigt mycket. Sedan skulle jag vilja ha med en sak till som vi har pratat om, som finns med i remissyttrandet och som jag ofta reagerat på. Det är det här med överskuldsättningstiden. Det finns inte med i förslaget. Skulderna ska vara två till , säger de gamla bestämmelserna. Överskuldsättning ska ha pågått . , det har man kommit fram till, är . Det är viktigt att fånga människor i tidigt skede innan de har kommit ned i spiralen där de börjar tappa motivationen och har börjat må både psykiskt och fysiskt dåligt. När man träffar människor kan man, menar jag, se direkt vilka som kvalificerar sig för en skuldsanering. Den bedömningen tycker jag att man bör kunna göra utan att de på något sätt ska straffas i ytterligare . De har legat på existensminimum i kanske . Det vill vi gärna ha med också. Det är väldigt bra att det har kommit ett lagförslag om ett enklare och snabbare skuldsaneringsförfarande. Men vi från riksförbundet hade önskat mer förändringar av regelverket. Precis som nämndes är det väldigt få som faktiskt söker skuldsanering, jämfört med antalet överskuldsatta som finns. De flesta av de här människorna har verkligen försökt göra rätt för sig men inte kunnat. Vad gör man när man det börjar gå snett i livet? Jo, man börjar låna av vänner och bekanta, kanske av föräldrar och barn. De här fordringarna omfattas också av skuldsanering. Det här är hedersskulder. Man sätter inte sina nära och kära i klister, och man vet också att det är stora problem. Det kanske blir brutna släkt- och vänskapsband. Det här tycker jag är en väldigt viktig sak att ta med. Jag tror att det är en av orsakerna till att det är ett så stort mörkertal. De här människorna har levt under existensminimum . Det är ganska tufft att inte skaffa sig nya skulder. Jag vet att många säger: De drar på sig nya skulder. Det är inte konstigt att man gör det. Det räcker faktiskt att man kommer på att man behöver nya vinterdäck. Det är en ganska rejäl kostnad, och lever man under existensminimum år och kanske har tonårsbarn hemma så är det ganska svårt. Jag vill ta upp en sak till som jag har reflekterat över och som vi har pratat om i riksförbundet, och det är studieskulder. Där vet vi att om det är skuldsaneringsförfaranden lämnas det anstånd på den löpande delen. Den förfallna delen ingår ju i skuldsaneringen. Det här hör till det rehabiliterande. Det är många människor som efter det att skuldsanering är avslutad sitter med ny skuldbörda. Det gäller även underhåll. Det vill jag också att man tänker på. Sammanfattningsvis menar jag att det krävs väsentlig större samhällsinsatser för att rätta till de här oönskade konsekvenserna som överutlåning i kombination med överskuldsättning för med sig. vet vi att skuldsaneringslagen har funnits , och vi ser faktiskt ingen ljusning på problemen. De överskuldsatta blir fler och fler. Att leva på obestånd vet jag är svårt. De flesta jag träffat hos kronofogdemyndigheten och även i föreningen mår väldigt dåligt. Många har blivit sjuka och går med sjukersättningar och arbetslöshet och så vidare. De hittar ingen mening med livet längre. Jag tror att det är viktigt vi tänker på att hjälpen måste komma i ett väldigt tidigt skede. Den erfarenhet som jag har är från det jag satt på en myndighet. Jag har mött människor i ett tidigare skede här, precis när konkursen är ett faktum, alltså när det är färskt. Det är då vi har möjligheten. Det är då vi ska ta dem innan de har hamnat i den långa spiralen. Jag vill verkligen poängtera det. De flesta är vanliga människor, som vi som är här. Det ska vi inte glömma. Vi behöver bara gå till fastighetskrisen då räntorna gick upp. Bankerna fick ganska snabbt en skuldsanering, men de här personerna sitter kvar med skulder från en fastighet som de inte längre har. Sedan vill jag prata lite om synen på överskuldsättning, att man tror att det är slarviga människor. Det är alltså inte så. Den synen måste vi förändra. Jag vill att ni tänker på det. Jag vill avsluta med att säga att det är viktigt att de här människorna får en ny chans att bidra i samhället i stället för att kosta. De kostar oss otroligt mycket. Vi ska hjälpa dem så att de kan börja bidra och betala skatt och allt detta. Avslutningsvis vill jag från riksförbundet tacka för att vi fick möjlighet att vara med här , vi är väldigt glada för det. Tom : Jag kommer från och vi tackar för inbjudan. är i allt väsentligt positiv till förslaget, dock med två undantag. Vi menar att tvistiga fall bör, liksom , avgöras av tingsrätten och inte av KFM, och vi kan i allt väsentligt hänvisa till vad som sägs i motionerna. Vi noterar också att det i propositionen på s. 32 anges att det kommer en utredning som ska bedöma lämpligheten av att föra över vissa ärenden från tingsrätter till förvaltningsmyndighet. Man måste avvakta den utredningen innan man tar det steg som föreslås i propositionen angående instansordningen. Den andra frågan är överprövningsrätten. Vi menar att den bör kompletteras med en skyldighet för gäldenären att anmäla väsentligt förbättrade förhållanden. Vår målsättning är naturligtvis att få till stånd en så snabb och förkortad skuldsanering som möjligt. : Jag tackar för inbjudan. Jag ska vara ganska kortfattad. Bankerna har egentligen inga vägande invändningar mot propositionen. I vårt remissyttrande över betänkandet tog vi upp tre frågor särskilt. Det rörde egenförsökens borttagande, uppsamlingskontot och frågan om överprövning vid förbättrad ekonomi. Dessutom har vi lite synpunkter på frågan om information från kronofogdemyndigheterna när det gäller beslutsunderlaget och en synpunkt beträffande skälighetsprincipen. Jag ska ta upp några av de här frågorna så att säga kommentarsvis. Egenförsöket först: Bankerna var alltså positiva till att man hade ett egenförsökskrav i den tidigare lagstiftningen. Om jag ska tolka bankernas inställning är det väl så att man egentligen är positiv till tanken att gäldenären ska göra en ansträngning innan det kan bli fråga om skuldsanering. Det finns ett etiskt motiv för att man behåller egenförsöket som krav. I propositionen har det anförts en del skäl mot detta. Vi tycker att vi kan instämma i de skälen. Till detta kommer att ett egenförsök ofta visar sig vara administrativt betungande för dem som agerar på borgenärssidan till ganska liten nytta, får man säga. Det är av alla ärenden som är nollärenden; att då tvinga fram ett egenförsöksförfarande för att få en skuldsanering till stånd ter sig i varje fall oekonomiskt. Jag vill betona att det är en ekonomisk synpunkt, inte etisk. När vi talar om egenförsöket kommer man också in på instansförfarandet. Den erfarenhet som bankerna har är att man i ganska få fall tillstyrker överenskommelse i steg 1 om det finns en minsta tvekan om att det beslutet kommer att stå sig. Det har att göra med bland annat att det bara är kända skulder som kan omfattas av en överenskommelse på det planet. Risken är väldigt stor för att det hela kommer att brytas upp av skäl som till exempel anges i propositionen. Återigen: Det finns någonting positivt i tanken på egenförsök, men det kanske inte ska vara ett krav för skuldsanering. Jag kommer in på skälighetsprövningar. I utredningen har man föreslagit att skuldsanering skulle kunna tillgripas om det inte var oskäligt. I propositionen har det ändrats så att en skuldsanering ska kunna genomföras om det är skäligt med tanke på alla omständigheter. Det återspeglar läget , och vi har inte någon anledning att tycka annorlunda från banksidan. Men när det gäller skälighetsprövningen ska jag citera propositionen från s. 41. Där står det att det ska göras en totalbedömning där samtliga omständigheter som rör gäldenärens ekonomi och dennes personliga förhållande ska beaktas. Jag har förstått från bankerna att det ibland slarvas från kronofogdemyndigheternas sida med att göra den här skälighetsprövningen på det viset att man ibland underlåter registerprövning, inte av gäldenären men väl av gäldenärens familj och andra som kan tänkas ha betydelse för gäldenärens sätt att bedriva sin verksamhet. Det är möjligt att det här återspeglar en syn på - om det nu är ett äktenskap eller ett samboförhållande - de ekonomiska relationerna som kan hänföras till , alltså att var och en ska sköta sin angelägenhet och inte påverkas av andras. Men verkligheten är den att gäldenären lever i en miljö där han eller hon har större eller mindre nytta eller skada av dem som finns i närmiljön. Enligt bankernas uppfattning är det fel om man inte regelmässigt även undersöker de närståendes ekonomiska förhållanden. Det här är inte sagt som kritik mot propositionen eller mot utredningen utan som ett skäl till att man, när nu kronofogden ska tilldelas en större roll i skeendet, verkligen ser till att kronofogden utbildas för detta och får tillräckliga resurser, inte bara för att det blir större antal ärenden utan också för att kvaliteten på prövningen ska förbättras. Man gjorde sådana sökningar förut, men har de tydligen fallit bort, och det är lite tråkigt. Uppsamlingskontot: Utredningen hade föreslagit ett uppsamlingskonto i bank. Gäldenären skulle göra regelbundna insättningar och sedan betala ut belopp från kontot. Vi var väldigt kritiska mot det från banksidan därför att vi ansåg att det skulle vara nästan omöjligt för banken att administrera ett sådant konto på sätt som det var tänkt. Vi noterade att i propositionen har man frånfallit det här och sagt att man inte gör någon ändring i nuvarande ordning. Det anförs en rad skäl för det som jag tycker verkar beaktansvärda. Till det kan läggas att om man tänker sig att en bank skulle sköta ett sådant uppsamlingskonto uppstår en mängd administrativa problem. Ett sådant konto måste spärras för alla andra än för gäldenären eller möjligen kronofogden. Det ska införas spärrutiner, kontot ska uppdateras löpande med nya uppgifter. Vad händer om pengar inte kommer in till kontot? Någon måste hålla ordning på det, och banken måste alltså antagligen ha en administration för detta. Bankerna är inte alltid involverade i skuldsaneringsärenden även om de oftast är det. Det kan vara svårt att hitta en bank som är villig att ta på sig den här funktionen. Det är ingen lönande affär, om man säger så. Vi tycker alltså att det är bra att man faller från idén om uppsamlingskonto på det sätt som det var konstruerat. Det är inte riktigt bra att man inte har hittat någon lösning, det kan man säga. Den nuvarande ordningen är inte särskilt bra nu heller. Vi hade tyckt att det hade varit bra om kronofogden hade kunnat få ta hand om detta på något vis. Jag är inte helt övertygad om att de skäl som anförs i propositionen är helt övertygande. Som slutpunkt kan jag säga att vi ändå är positiva till propositionen. Det jag har sagt är egentligen bara randsynpunkter. : Jag skulle vilja börja med en reflexion på det sade. I mitt dagliga arbete jobbar jag med många länder när det gäller skuldsättningsfrågor. Vi har någonting i de nordiska länderna som vi ska vara otroligt stolta över, och det är att grunden i våra samhällen är att folk faktiskt vill göra rätt för sig. Sedan händer det olika saker som gör att de inte kan göra det. Vi får aldrig glömma bort att det finns en annan sida, och det är de som inte får betalt. Jag möter i mitt arbete företagare som far illa på grund av detta. När det gäller ståndpunkt är vi positivt inställda till förslaget. Vi tror att det kommer att göra att det blir en effektivare hantering. är det många som får vänta väldigt länge, upp till , ifrån det att ärendet inletts till att allting blir klart. Där tror vi att det kommer att bli mycket effektivare, och det kommer att bidra till att rehabilitera den skuldsatta på ett bättre sätt. Vi hyser dock en stor oro, som vi märker av , och det är kronofogdemyndighetens dubbla roller i det här fallet. Vi vet att på den exekutiva enheten där vi lämnar in mål förekommer det att man rekommenderar den skuldsatta att söka skuldsanering, vilket jag tycker verkar väldigt konstigt. De hårdast skuldsatta är inte de som ligger på löneutmätning hos kronofogdemyndigheten utan det finns mycket värre än så. Här gäller det verkligen att se till att kronofogdemyndigheten som ska få ett så stort ansvar i den här frågan kan hålla isär de här rollerna. På företagssidan, på rekonstruktion och konkurs skulle det vara otänkbart att man inte gör det, och det måste vara så även i det här fallet. Där är det utbildning eller vad det kan vara som man behöver ta itu med, men det oroar vi oss för. Det måste man verkligen tänka på i det här nya förslaget. Vi tycker också när det gäller omprövningen att det bör vara en skyldighet för den skuldsatte, åtminstone för dennes eget bästa, att meddela förändrad eller förbättrad ekonomi. Vi kommer in väldigt sent och ser om det har skett en väsentlig förbättring. Det blir väldiga konsekvenser för den skuldsatta när vi går in och begär omprövning. För övrigt är vi från sida mycket nöjda med förslaget. : Om ni undrar varför det finns två organisationer på den här sektorn kan jag förklara det . är positivt inställd till skuldsaneringsförslaget, ändringarna i lagen, eftersom det finns ett behov av att modernisera lagen och få göra hela processen effektivare. tar det orimligt i vissa fall för den skuldsatta att tröskas igenom hela processen. Men det finns ett par saker som vi är oroade över. Det ena är egenförsöket. Ett av lagstiftningens uttalade syften är den rehabiliterande effekten. På borgenärssidan har vi under de år som skuldsaneringslagen varit i kraft sett att det rehabiliterande syftet ofta väger väldigt tungt i skälighetsprövningen. Den erfarenhet som finns bland våra medlemmar och även bland aktörerna över huvud taget inom de organisationer som kommer i kontakt med de skuldsatta personerna är att den skuldsattes eget initiativ och ansträngningar för att komma till rätta med sin överskuldsättning är avgörande för att man ska lyckas komma ut ur sin situation, oavsett om det sker via skuldsanering eller om det sker vid en frivillig uppgörelse. Det görs otroligt mycket frivilliga uppgörelser, vilket vi hört här tidigare. Skuldindrivarna har vittnat om att behövs i egenförsöket för att dels ge tid för den skuldsatte att komma i ordning med sin kanske väldigt kaotiska ekonomiska situation, trygga basbehoven, dels för att komma till insikt och få den rätta motivationen att faktiskt klara av den rätt så tuffa tiden. Därför är vi i SIO oroliga för - visserligen finns det vissa förtydliganden både i propositionen och i författningskommentarerna - att just kraven på att försöka komma till rätta med sin skuldsituation kommer att få en proportionellt sett för liten betydelse, orimligt liten, i den samlade bedömningen. Det tror vi vore olyckligt både för den allmänna betalningsmoralen och för den skuldsatte, om det leder till att den skuldsatte kanske inte kommer till rätta med sin situation utan skuldsätter sig på nytt. I övrigt instämmer vi i vad sade om kronofogdemyndighetens dubbla roller som måste utredas om kronofogdemyndigheten verkligen måste ta detta ansvar och att kronofogdemyndigheten, om den ges det här ansvaret, också får resurser för utbildning och även kanske handläggare som ska ta hand om de ansökningar som kommer direkt till kronofogdemyndigheten. Sammanfattningsvis kan jag säga att vi är positivt inställda till förslaget men tycker att egenförsöket bör framhållas som ett starkt initiativ och hållas kvar i hela processen. Ordföranden: Jag tackar alla som har berättat om sina erfarenheter och tyckanden när det gäller den här propositionen. Då fortsätter vi raden av intressanta föredragningar. lämnar jag ordet antingen till eller till , båda från . Jag heter , från L2. Tack för att vi fick komma hit och tala om förslaget till nytt skuldsaneringsförfarande. Det är roligt att det finns ett intresse för de förslag som vi arbetar ganska intensivt med. Det är också roligt att se hur insatta alla är i förslaget. Jag tänkte bara tala lite om vad som är aktuellt på departementet på skuldsaneringsfronten just nu vid sidan av propositionen. Det kan möjligen vara bra att känna till det när man ska ta ställning till förslagen i propositionen. kollega att tala om förslagen i propositionen. Frågan om skuldsanering har varit aktuell på ända sedan lagen kom. Den har ständigt funnits med i vår verksamhetsplanering. Jag tror att lagen hör till dem som utretts mest i förhållande till, så att säga, antalet levnadsår. Jag tror nog att man törs anta att lagen numera har "satt sig" och att det framöver kanske inte kommer att bli så stora ändringar i skuldsaneringslagen. Vi har ändå kvar ett par frågor som har anknytning till skuldsanering i vår verksamhetsplanering. Det gäller till exempel en fråga som några har varit inne på. Det är det som vi kallar för evighetsgäldenärer. Det har uppmärksammats att det finns relativt många som är så skuldsatta att de trots ständigt pågående utmätning aldrig någonsin blir av med sina skulder. har i en rapport föreslagit en del åtgärder för att underlätta för de här gäldenärerna. Bland annat har man föreslagit en så kallad absolut preskription, eller rättare sagt: Man har föreslagit att en sådan regel skulle utredas. Det skulle innebära att man efter att kanske ha funnits hos skulle bli av med sina skulder. Det man frågar sig inledningsvis är ju varför de här gäldenärerna inte får eller inte söker skuldsanering. Vi är inte riktigt säkra på det. Det kanske finns flera svar på den frågan. Den frågan, och också frågan om lämpligheten av att vidta andra åtgärder för att komma till rätta med problemet evighetsgäldenärer, avser vi att lämna till en utredning, som ska se över hela utsökningsbalken. Den andra fråga som vi har aktuell är skuldsanering efter konkurs. Enskilda som går i konkurs blir inte av med sina skulder. Ofta är det fråga om näringsidkare som blir av med alla sina tillgångar i konkursen men står kvar med sina skulder utan någon möjlighet att starta på nytt. Näringsidkare får inte heller skuldsanering, i varje fall inte medan deras näringsverksamhet pågår. Då får de sitta ut karantänen eller göra något annat under de år som skuldsaneringen pågår. Det förefaller ju vara till skada ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Mot den bakgrunden har det föreslagits att en gäldenär efter en personlig konkurs skulle kunna få en avbetalningsplan som skulle likna den som gäller vid skuldsanering. Det här förslaget är det meningen att vi ska lämna till utredningen om det samlade insolvensförfarandet, som ju annars har som huvudändamål att slå ihop företagsrekonstruktion och konkurs till en effektivare insolvenshantering. Avslutningsvis tänkte jag nämna att det var roligt att höra från att även kommissionen numera arbetar med skuldsanering. har också tagit sig an frågan om skuldsanering. På uppdrag av har en arbetsgrupp bildats som ska undersöka vilka olika legal solutions to debt problems det kan finnas i . Man avser att ta fram ett dokument, rekommendationer eller liknande som ska visa på så kallade best practises. Det är möjligt att det här dokumentet, när det kommer, kan ge inspiration till fler lagändringar. Ordföranden: så mycket för det! Då lämnar jag ordet till . : Jag heter alltså , och liksom min kollega kommer jag från L2. Jag ska självfallet inte gå igenom hela propositionen och alla förslag i den. Jag tänkte bara först konstatera att det här finns förslag som handlar om förenklingar i själva förfarandet. Det är alltså inte alla lagens regler som har setts över utan i huvudsak de som syftar till att reglera förfarandet i skuldsaneringsärenden i syfte att effektivisera det förfarandet på olika sätt. Det är särskilt två frågor som jag har noterat att många talare har återkommit till. Det är också samma frågor som tas upp i de två motioner som har väckts med anledning av propositionen. Det är förslaget om att avskaffa det så kallade egenförsöket och det är den förändrade instansordningen, alltså att kronofogdemyndigheten även ska få fatta tvingande beslut om skuldsanering. Jag tänkte säga några ord om de här två frågorna, men allra först tänkte jag helt kort kommentera det som har sagts, bland annat av representanter från , om betalningsplanen och utformningen av den, tidpunkten för när betalningsskyldigheten inträder och så vidare. Här lämnades det ett antal förslag i utredningen, bland annat om ett uppsamlingskonto, vilket också innebar att betalningsskyldigheten skulle påbörjas i inledandet av skuldsanering. De förslagen har vi inte fört vidare till lagrådsremissen, och inte heller till propositionen. Den kritik som riktas mot dessa delar är alltså inte längre aktuell. De förslagen har regeringen valt att inte föra vidare. De finns inte på bordet för . Det är också så med det som nämns i utredningen om ett ökat anmälningskrav för borgenärer, ett strängare förfarande när det gäller att man ska anmäla sina fordringar. Inte heller där har regeringen föreslagit några ändringar i det som gäller . Sedan tänkte jag också helt kort bara säga någonting om medlen som har avsatts till för den nya rollen. Jag vill då bara påpeka att utredningens beräkning av de här nya medlen baserades på att man ville ge särskilda, nya pengar för den verksamhet som bedrivs av på det här området utan något egentligt författningsenligt åtagande. Det finns ingen skyldighet för att ägna sig åt den här verksamheten men man gör det ändå. gör man det inom ramen för befintliga resurser. I den delen, där verket alltså redan fullgör ett arbete inom ramen för befintliga resurser, menar vi att det inte finns någon anledning att skjuta till mer resurser för just det arbetet. Det som krävs är ju pengar för de nya uppgifter som propositionens förslag innebär. Här tillskjuter vi förstås medel. I den delen sker det inte heller någon som helst prutning i jämförelse med utredningens förslag. Där har regeringen beräknat på samma sätt. Sedan till, kanske, dagens huvudfrågor, till att börja med förslaget om att avskaffa egenförsöket. Där skulle jag vilja passa på att tydliggöra att även den föreslagna nya lagen kräver att gäldenären ska vara aktiv under förfarandet. Gäldenären ska aktivt medverka under handläggningen av ärendet och tillsammans med kronofogdemyndigheten upprätta det förslag som sedan sänds ut till borgenärerna. Utredningsbördan ligger alltså fortfarande hos gäldenären, inte hos borgenärerna. Och det är gäldenären som i princip har att lägga fram en sådan utredning som krävs för att det ska anses som skäligt att bevilja skuldsanering. En annan sak är att gäldenären givetvis har rätt att få råd och anvisningar av kommunen och att kronofogdemyndigheten naturligtvis har en skyldighet att inom ramen för sin allmänna serviceskyldighet bistå med vägledning om till exempel hur man ansöker om skuldsanering och hur man rättar till brister i en ansökan.