bet · GT01MJU23 · 2006-05-18 00:00:00 — Utskottet anser att det är angeläget att avgiftssystemet även fortsättningsvis innebär en skyldighet för såväl en statlig kontrollmyndighet som en kommun att ta ut en avgift för kontrollen. En obligatorisk avgift och likvärdiga kontroller skapar rättvisare konkurrensvillkor mellan företag lokaliserade både inom en kommun och i angränsande kommuner, och kontrollmyndigheten kan inte söka prioritera ned kontrollerna med hänvisning till bristande resurser, vilket förekommit i vissa kommuner. Med en säkerställd finansiering garanteras att fullgoda kontroller bedrivs i alla kommuner. En i alla kommuner likvärdig kontroll är viktig ur konkurrensneutralitetshänseende. Utskottet gör i likhet med regeringen bedömningen att ett avgiftssystem som innebär att kontrollmyndigheten är skyldig att ta ut en avgift och basera denna på principen om full kostnadstäckning ger en tillfredsställande styrning av avgiften utan att göra omotiverade ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Med ett sådant system finns det enligt utskottets uppfattning i detta skede inte något behov av att komplettera skyldigheten att ta ut en avgift med för kommunen bindande föreskrifter om hur avgiften skall beräknas. För att vägleda kommunerna i arbetet med att beräkna en rimlig avgift föreslår regeringen att de kriterier som bör ingå i beräkningen av timtaxan och en lämplig lägsta timtaxa meddelas av . Det är därför motiverat att ger kommunerna vägledning om beräkningen av avgiften genom att i allmänna råd eller på ett annat likvärdigt sätt publicera den ovan beskrivna för fördelning av kontrollobjekt i riskklasser. Som regeringen har föreslagit säkerställs genom gemensamma riktlinjer över landet för beräkning av timavgiften en mer likvärdig tillämpning av systemet med lokalt fastställda timtaxor. I fråga om den avgift för kontrollen som kan komma att tas ut av statliga kontrollmyndigheter eller privata kontrollorgan bör regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, i bindande föreskrifter kunna fastställa avgiftens storlek. Rent praktiskt innebär det föreslagna systemet att avgiftsberäkningen sker i två steg. Först bestäms kontrollmyndighetens specifika avgift , vilken när det gäller kommunerna fastställs av kommunfullmäktige. Timtaxan får täcka kostnaderna för löner, utrymmen, verktyg, utrustning, utbildning, resor och andra tillhörande kostnader samt kostnader för provtagning och laboratorieanalyser i enlighet med vad som anges i bilaga VI till och rådets förordning (EG) nr 882/2004. Steg två i avgiftsberäkningen är att placera in kontrollobjektet i en riskkategori enligt riskschablon. För varje riskkategori finns en angiven kontrollfrekvens och tidsåtgång för den aktuella typen av objekt. Vid placeringen av en verksamhet i riskklasser bör hänsyn också tas till kontrollmyndighetens erfarenheter från tidigare kontroller m.m., dvs. om företaget har en fungerande egenkontroll och om man har visat upp god redlighet. goda rutiner och kontrollmyndigheten goda erfarenheter av företaget bör verksamheten kunna placeras i en lägre riskklass. Även annan typ av granskning av oberoende part kan leda till att verksamheten placeras i en lägre riskklass. bör alltså utifrån sin egen kostnad , riskkategorisering med hänsyn tagen till företagets egenkontroll m.m. räkna ut den årliga avgiften för ett enskilt kontrollobjekt. Den nya livsmedelslagen bör således i likhet med den nu gällande lagen innehålla bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om avgifter. Bemyndigandet bör innefatta en rätt för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för livsmedelsföretagare m.fl. att betala avgift för offentlig kontroll, prövning eller registrering enligt denna lag, föreskrifter som meddelats med stöd av lagen eller de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen. Bemyndigandet bör inte begränsas till att avse skyldighet för den som hanterar eller släpper ut livsmedel på marknaden att betala avgift. Utskottet avstyrker med denna redovisning motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkandena 8 och 10. Utskottet anser i likhet med regeringen att det, för att uppfylla kraven i 8 kap. 5 § regeringsformen, i lagen bör tydliggöras att bemyndigandet innefattar en rätt att meddela föreskrifter om skyldighet för kommunerna att ta ut avgift. Utskottet avstyrker därmed även motion 2005/06:MJ22 (c) yrkande 1. Utskottet anser i likhet med regeringen att det inte finns några hinder för att låta det föreslagna avgiftssystemet tillämpas fr.o.m. . Detta ställningstagande bygger på en rad faktorer. Huvudskälet är att det tillämpas ett system med obligatoriska centralt fastställda avgifter för livsmedelskontrollen. Den begränsning som tidigare fanns om att avgifterna för livsmedelskontrollen endast fick användas för att täcka kostnader för provtagning och undersökning har tagits bort fr.o.m. . Som en konsekvens av detta planerar att successivt höja avgiften för livsmedelskontroll enligt det nuvarande avgiftssystemet. Denna successiva höjning av avgiften har lett till att många kommuner redan börjat förstärka sin kontrollpersonal. I och med att de föreslagna ändringarna föreslås tillämpas fr.o.m. finns det tid för kontrollmyndigheterna att planera för kontrollarbetet och därvidlag beakta att avgifter skall sättas med utgångspunkten att verksamheten helt skall finansieras med avgifter. Den nya livsmedelslagen föreslås träda i kraft . Utskottet instämmer i detta förslag. I motiveringen i propositionen gör dock regeringen bedömningen att det nya avgiftssystemet skall införas först . Det nya avgiftssystemet innebär bl.a. att till skillnad från inte med bindande föreskrifter kan bestämma beräkningen av kommunernas kontrollavgifter. Dessutom skall centrala kontrolluppgifter i det nya systemet finansieras med anslag i stället för - som - genom en överföring av medel från kommunerna. I 29 § regeringens förslag till livsmedelslag finns ett avgiftsbemyndigande, vilket i likhet med övriga bestämmelser i lagen föreslås träda i kraft . Utskottet har vid granskningen av propositionen uppmärksammat att övergångsbestämmelser till avgiftsbestämmelsen saknas. Avgiftsbemyndigandet i den nya livsmedelslagen skiljer sig i sak från bemyndigandet i den gamla lagen såtillvida att det inte innefattar rätt att meddela föreskrifter om beräkningen av de avgifter som kommunerna är skyldiga att ta ut. Dessutom finns i den nya lagen ingen motsvarighet till den gamla lagens bemyndigande för regeringen att föreskriva att kommunerna skall ombesörja uppbörden av avgifter för den statliga tillsynen. Enligt förordningen (1989:1110) om avgift för livsmedelstillsyn skall den årliga tillsynsavgiften betalas senast av den som vid årets början är föremål för tillsyn. Kommunerna skall vidare före utgången av april månad betala in av avgiften till . Avgifterna för den ordinarie kontroll som kommunerna bedriver är således redan bestämda av och skall ha betalats av livsmedelsföretagarna. Likaledes skall kommunerna ha inlevererat av avgifterna för att finansiera centrala kontrollverksamhet . Avsaknaden av erforderliga bemyndiganden i den nya lagen bör därmed i och för sig inte medföra några egentliga praktiska problem i fråga om den årliga avgiften och uppbörden. Däremot innebär utformningen av det nya avgiftsbemyndigandet att de kommunala avgifter som bestämt och som belöper efter och överföringen av den del av avgifterna som bekostar centrala verksamhet saknar lagligt stöd. Därtill kommer att med stöd av bemyndigandet i den gamla lagen har meddelat föreskrifter om beräkningen av andra avgifter som kan komma att tas ut av kommunerna efter , t.ex. särskilda avgifter för styckningsanläggningar och avgifter för godkännande och prövning. Utan det bemyndigande som finns i den nuvarande lagen är kommunerna inte tvingade att ta ut den av bestämda avgiften. Utskottet anser att det avgiftssystem som gäller bör bibehållas fram till , då det nya avgiftssystemet föreslås träda i kraft. Det bör därför övergångsvis föreskrivas att bemyndigandet i den gamla lagen att meddela föreskrifter om beräkningen av kommunernas avgifter och bemyndigandet i den gamla lagen för regeringen att föreskriva att kommun skall ombesörja uppbörden av avgifter för den statliga tillsynen skall gälla till utgången av . Utskottets förslag framgår av bilaga 3. Godkännandeprövning och registrering av verksamhet m.m. Utskottets förslag i korthet Utskottet gör samma bedömning som regeringen och avstyrker motioner om kostnad för registrering av redan befintlig verksamhet (kd) och om differentierade taxor för företag som deltar i ett frivilligt miljö- eller kvalitetsledningssystem (c). Jämför reservation 15 (m, kd). En avgift bör tas ut för kostnader för prövning i ärenden om godkännande av anläggningar och för registrering av anläggningar. Avgiften för prövning av godkännande av en anläggning bör i normalfallet motsvara en årlig kontrollavgift för den aktuella verksamheten. En lägre avgift bör dock kunna tas ut framför allt för små och medelstora företag. För godkännanden till följd av ägarbyte eller väsentliga förändringar i verksamheten bör det tas ut en avgift som motsvarar en halv årsavgift för verksamheten. För de verksamheter som enbart registreras bör avgiften motsvara en timmes arbete enligt den av kontrollmyndigheten fastställda timtaxan. Det bör enligt regeringens bedömning inte tas ut några särskilda avgifter för kontroll av verksamhet i styckningsanläggningar, kyl- och för köttvaror, köttproduktsanläggningar, anläggningar för malet kött och köttberedningar, mejerier eller andra mjölk- och mjölkproduktsanläggningar, äggproduktsanläggningar eller anläggningar för fiskvaror. Kostnaden för sådana kontroller bör i stället inkluderas i den årliga kontrollavgiften. bör ges i uppdrag att se över avgifterna för kontroll av restsubstanser och andra främmande ämnen i livsmedel för att även ta hänsyn till relevanta riskfaktorer i avgiftssättningen. Det är enligt motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 13 viktigt att de befintliga jordbruksföretag som kommer att bli klassade i flera nya kategorier, exempelvis foderföretag, inte skall behöva betala för ny registrering av redan befintlig verksamhet. Kommunerna bör enligt motion 2005/06:MJ22 (c) yrkande 2 ges möjlighet till differentierade taxor eller glesare kontrollintervall för företag som deltar i något frivilligt miljö- eller kvalitetsledningssystem. De företag som certifierat sig frivilligt enligt t.ex. Svenskt Sigill och Krav bör premieras. Genom de nya EG-reglerna om livsmedelshygien i och rådets förordningar (EG) nr 852/2004 och 853/2004 ställs krav på att samtliga livsmedelsföretag skall vara godkända av eller registrerade hos myndigheterna. Utskottet gör i likhet med regeringen bedömningen att det bör ankomma på att i egenskap av central livsmedelsmyndighet närmare bedöma för vilka anläggningar som nationella krav på godkännande skall ställas. Ett registreringsförfarande bör inte innebära ett alltför omfattande arbete för kontrollmyndigheten. Viss rådgivning kan bli aktuell, liksom en administrativ hantering kring själva registreringsförfarandet. En avgift motsvarande den lokalt fastställda timtaxan kan motsvara de kostnader som kan antas uppkomma i de fall då endast registrering blir aktuell. Utskottet utgår från att de frågor om registrering av redan befintlig verksamhet som tas upp i motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 13 övervägs i det fortsatta arbetet. Motionen påkallar ingen ytterligare åtgärd i denna del. När det gäller den fråga som tas upp i motion 2005/06:MJ22 (c) yrkande 2, nämligen att det arbete som utförs inom ramen för de frivilliga miljö- och kvalitetsledningssystemen bör kunna påverka avgifterna för kontrollen, anförs i propositionen att dagens avgiftsuttag för kontroll av restsubstanser m.m. i livsmedel är volymbaserat. Systemet medger inte att avgiften differentieras med hänsyn till att ett företag har en god egenkontroll. Enligt utskottets uppfattning kommer detta i konflikt med principen om att kontrollerna skall vara riskbaserade. Utskottet anser att kvarnar som ställer högre krav på låga halter bekämpningsmedel hos leverantörerna, exempelvis ekologiska producenter, också bör kunna åtnjuta lägre kontrollavgifter. Regeringen vill säkerställa att avgifterna även för kontrollen av främmande ämnen lever upp till kravet på riskhänsyn och att detta återspeglas i avgifternas storlek och avser därför att uppdra åt att gå igenom sin avgiftssättning för dessa kontroller med syftet att - då detta är möjligt - tillämpa riskfaktorer även för dessa kontrollavgifter. Utskottet instämmer i att köttkontrollen bör moderniseras och bedrivas med större hänsyn tagen till verksamheternas risk. Köttkontrollen är dock hårt reglerad inom gemenskapen, och medlemsstaterna har mycket begränsade friheter att frångå rutinerna i EG-rätten. Regeringen bör verka för att göra köttkontrollen mer riskbaserad. I takt med att kontrollrutinerna förändras bör justera avgiftssystemet för köttkontrollen så att avgifterna återspeglar ett riskbaserat förhållningssätt. I avvaktan på det aviserade arbetet är utskottet inte berett att föreslå något uttalande från sida med anledning av motion 2005/06:MJ22 (c) yrkande 2. Motionen bör lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet Utskottet gör samma bedömning som regeringen. Utskottet avstyrker motioner om att lantbrukets djur inte bör subventionera kontrollen av sällskapsdjur (kd) och om att bör ha ansvaret för tillsynen av cirkusdjur (fp). Utskottet anser i likhet med regeringen att det nya avgiftssystemet bör tillämpas fr.o.m. . Utskottet föreslår att detta stadgas i övergångsbestämmelserna. Jämför reservation 16 (fp). En fast årlig avgift bör tas ut från djurhållare m.fl. kontrollobjekt för den ordinarie kontrollen. bör utarbeta en schablon för olika verksamheters kontrollbehov. Schablonen bör baseras på bl.a. verksamheternas omfattning och risk. bör till vägledning för kommunerna publicera schablonen i allmänna råd. En timtaxa, som baseras på principen om full kostnadstäckning, bör beslutas av kommunerna. bör genom allmänna råd ge kommunerna vägledning dels om hur kommunernas taxa bör beräknas, dels om en lämplig lägsta nivå för timtaxan. Kommunerna bör fastställa den årliga avgiften med utgångspunkt i det av uppskattade kontrollbehovet och den beslutade timtaxan. bör, efter regeringens bemyndigande, ges rätt att föreskriva hur statliga kontrollmyndigheters och kontrollorgans kontrollavgifter skall beräknas. Kontrollavgifterna bör kunna sättas ned för verksamheter som är lokaliserade i regioner med särskilda geografiska begränsningar, för verksamheter som bedrivs med traditionella metoder samt, under det första verksamhetsåret, för nystartade verksamheter. Enligt regeringens bedömning bör få i uppdrag att se över avgiftssättningen för förprövning och godkännande m.m. Kontrollmyndigheterna bör tillämpa avgiftssystemet . Enligt motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 9 bör endast de kostnader täckas som härrör från det kollektiv som skall bära de fasta årliga avgifterna. Av propositionen framgår att principen om full kostnadstäckning skall tillämpas. avgiftsfinansieras inte kontrollen av sällskapsdjur fullt ut, vilket kan tolkas som att lantbrukets djurinnehavare skall subventionera kontrollen av sällskapsdjur. Detta är inte rimligt. bör enligt motion 2005/06:MJ21 (fp) yrkande 14 ha ansvaret för tillsynen av cirkusdjuren samt uttagandet av därtill hörande tillsynsavgifter. har tidigare lyft fram problemet med icke-stationära verksamheter och anser att det bör vara som har ansvaret för tillsynen av sådan verksamhet och inte kommunerna. Det ligger i sakens natur att olika slags djurhållning är förknippad med olika stora risker. Utskottet anser i likhet med regeringen att även sällskapsdjur skall omfattas av schablonmodellen för riskbaserad kontrollfrekvens. Emellertid gör även utskottet den bedömningen att risken med hållande av sällskapsdjur i enskilda hem i allmänhet är liten och att det i princip inte är praktiskt möjligt att denna form av djurhållning blir föremål för regelbundna kontroller. En sådan djurhållning kommer därför inte heller att omfattas av kravet på årlig obligatorisk kontrollavgift. Däremot kan sådan hållning av sällskapsdjur som sker vid kennlar, hunddagis, större stall och liknande bli föremål för regelbundna kontroller. En sådan djurhållare kan därmed bli skyldig att erlägga en kontrollavgift. Merparten av de kontrollobjekt som föranleder djurskyddskontroll håller djur. Det förekommer dock att även andra än djurhållare hanterar djur, såsom djurtransportörer och slakterier. Kontrollen över sådan verksamhet bör självklart också finansieras med avgifter. Utskottet instämmer i att bestämmelserna i och rådets förordning (EG) nr 882/2004 bör gälla även för andra djurhållare än sådana som håller livsmedelsproducerande djur. Regeringen bör i föreskrifter meddela vilka bestämmelser i som bör tillämpas vid offentlig kontroll av andra djurhållare än sådana som håller livsmedelsproducerande djur. Härigenom får man en mer enhetlig och tydligare tillämpning av kontrollbestämmelserna än vad som skulle vara fallet om varje rättstillämpare själv måste avgöra om en bestämmelse i EG-förordningen även skall tillämpas på icke livsmedelsproducerande djur. Utskottet föreslår att ett sådant bemyndigande för regeringen förs in i lagen. i detta betänkande har redogjorts för att begreppet tillsynsmyndighet bör ersättas av begreppet kontrollmyndighet i lagarna om livsmedel, foder och animaliska biprodukter, djurskydd, provtagning på djur m.m. samt bekämpning av epizootier och zoonoser. Vidare bör de operativa kontrollmyndigheterna även genom rådgivning, information och på annat sätt underlätta för den enskilde att fullgöra de krav som lagen och de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen ställer. Som anförs i propositionen bör en fast årlig avgift tas ut från djurhållare m.fl. kontrollobjekt för den ordinarie kontrollen. Utskottet instämmer i att det är nödvändigt att införa ett obligatoriskt avgiftsuttag för djurskyddskontrollen för att kunna säkerställa ett gott djurskydd i hela landet. Det bör således ställas upp krav på att offentlig djurskyddskontroll så långt som möjligt skall finansieras med avgifter och att denna skall baseras på principen om full kostnadstäckning. Ett obligatoriskt avgiftsuttag utesluter självfallet inte att kontrollen undantagsvis ändå måste finansieras med allmänna medel, t.ex. vid bristande betalningsförmåga hos djurhållaren eller vid kontroll som orsakas av en ogrundad anmälan till en myndighet. Utskottet har ingen annan uppfattning än vad som anförs i motion 2005/06:MJ20 (kd) yrkande 9 om att avgifterna för kontrollen av lantbrukets djur inte bör finansiera kontrollen av andra djurslag. Utgångspunkten för det nya avgiftssystemet är som har redovisats att avgiftens storlek skall svara mot den kostnad som den offentliga kontrollen över företaget medför. Utskottet är emellertid inte berett att föreslå något ytterligare uttalande från sida utan föreslår att motionen lämnas utan vidare åtgärd i berörd del. Djurskyddskontrollen av cirkusdjur utövas dels av länsstyrelserna, dels av kommunerna. Enligt 36 a § djurskyddsförordningen skall en cirkus som offentligt förevisar djur inspekteras av i det län där cirkusen har sin hemvist, i det län där den reser in i landet eller i det län där den har sin första föreställning. Inspektionen skall genomföras före cirkusens första föreställning för året i landet. skall också inspektera cirkusen vid en sådan förändring av djurbeståndet eller utrustningen som är av väsentlig betydelse från djurskydds- eller djurhälsosynpunkt. Kommunerna har ansvar för djurskyddskontrollen lokalt, och de sköter den löpande kontrollen enligt djurskyddslagen av cirkusdjur . Finansieringen av cirkuskontrollen sker enbart med allmänna medel. Av 57 a § djurskyddsförordningen framgår att en kommun inte får ta ut avgift för nämndens tillsyn över djur som hålls som cirkusdjur. Bakgrunden till detta förbud är ett tillkännagivande av (bet. 1989/90:JoU23, rskr. 1989/90:342). Utskottet hänför sig i betänkandet till ett uttalande av 1986 där framhöll betydelsen av att insatser görs för att främja cirkuskonstens fortlevnad i och att det var viktigt att bestämmelser för cirkusföreställningar, såvitt möjligt, fick en likartad utformning över hela landet. Utskottet fann därför att den kommunala tillsynen av cirkusdjur inte bör avgiftsbeläggas. Utskottet anser i likhet med regeringen att frågan om hur kontrollen av cirkusdjur skall finansieras bör ses över. Hållningen av cirkusdjur skiljer sig från annan djurhållning, bl.a. genom att cirkusarna rör sig mellan olika kommuner, ibland . Detta måste tas hänsyn till vid bedömningen av hur kontrollen skall finansieras och vid utformningen av ett eventuellt avgiftssystem. bör därför ges i uppdrag att se över hur djurskyddskontrollen på cirkusar skulle kunna utformas och vilka eventuella effekter en avgiftsbeläggning av cirkusarna skulle medföra på cirkusarnas ekonomi och möjlighet till brett utbud. Vid riksdagsbehandlingen av regeringens proposition (prop. 2004/05:71) Förbättrad djurskydds- och livsmedelstillsyn uttalade utskottet (bet. 2004/05:MJU10) att det på djurskyddssidan dessutom - i likhet med vad som gäller på livsmedelsområdet - bör öppnas en möjlighet för en statlig myndighet att i samråd med en kommun ta över tillsynen för en viss anläggning i sådana fall då verksamheten exempelvis har särskilt stor omfattning eller är komplicerad. En sådan frivillig överflyttning av tillsynsansvaret kan antas komma att aktualiseras framför allt när det gäller anläggningar över vilka tillsynen kräver särskild kompetens hos inspektören, såsom försöksdjursanläggningar, cirkusar m.m. Utskottets föreslår att motion 2005/06:MJ21 (fp) yrkande 14 lämnas utan vidare åtgärd i avvaktan på resultatet av det arbete som pågår. Utskottet instämmer i regeringens förslag att de ändrade bestämmelserna i djurskyddslagen bör träda i kraft . I likhet med regeringen anser utskottet även att det nya avgiftssystemet i förslaget till ändring i djurskyddslagen bör tillämpas fr.o.m. . I propositionen saknas övergångsbestämmelser till avgiftsbestämmelsen. Djurskyddskontrollen i kommunerna finansieras både via skattemedel och via avgifter från djurhållarna. Kommunerna har rätt att besluta hur kontrollerna skall finansieras. I propositionen gör regeringen bedömningen att ett nytt avgiftssystem bör införas. Det nya systemet innebär bl.a. att det kommer att ställas upp krav på att offentlig djurskyddskontroll så långt möjligt skall finansieras med avgifter och att avgiften skall baseras på principen om full kostnadstäckning. Det föreslås därför i propositionen att regeringens bemyndigande att överlåta åt kommunerna att besluta om avgifter upphävs och ersätts med ett bemyndigande för regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, att meddela föreskrifter om skyldighet att betala avgift för offentlig kontroll. Detta bemyndigande innefattar också en rätt att föreskriva om skyldighet för kommunerna att ta ut sådan avgift. I propositionen bedömer regeringen att kommunerna inte skall vara tvingade att tillämpa det nya avgiftssystemet för alla kontrollobjekt förrän efter . Avsikten är enligt propositionen att ge såväl kontrollmyndigheterna som verksamhetsutövarna tid för omställning till de nya kraven. bör det således vara möjligt att bibehålla dagens system för finansiering av offentlig kontroll. Utskottet föreslår därför att lagens övergångsbestämmelser ändras så att det där framgår vad som skall gälla fram t.o.m. i stället för bestämmelsen i 25 b § förslag till ändring i djurskyddslagen (1988: 534). Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bör till bemyndigas att meddela föreskrifter om att det får tas ut avgifter för offentlig kontroll enligt djurskyddslagen, de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen eller de EG-bestämmelser som kompletteras av lagen.