bet · GT01KU19 · 2006-05-02 00:00:00 — Undervisningen framstår inte som ett klart alternativ som det utan svårigheter går att välja. På utbildningsområdet behövs en omfattande utveckling i flera dimensioner: bättre tillgänglighet för utbildning i minoritetsspråk, utveckling av en tvåspråkig utbildning, en stark insats för läromedel och lärarutbildning, utveckling av hur minoriteterna speglas i majoritetsläromedel och inte minst en utbildning på högskolenivå kopplad till forskning i minoritetsspråken. Problem kvarstår i de flesta fall i dessa dimensioner för alla minoriteter även om skillnaderna mellan de fem minoriteterna av många skäl också är stora. I delrapporten uthålligt språk - genomförande av lagarna om minoritetsspråk i förvaltningsområdena i redovisar att kommunerna inom förvaltningsområdena uppgett sig kunna erbjuda plats i förskoleverksamhet med minoritetsspråk. I fall har man löst efterfrågan på helfinsk förskoleverksamhet genom att köpa platser från . I många fall har förskoleverksamhet funnits på minoritetsspråk redan före minoritetsspråklagarnas tillkomst. I och fanns redan tidigare barnomsorgsverksamhet på samiska. De största nya insatserna där verkar ha gjorts för finskspråkiga barn. Vad gäller meänkieli finns en viss integrerad verksamhet på minoritetsspråken inom förskolan, särskilt i , men efterfrågan tycks låg och likaså kommunernas engagemang i att utveckla verksamheten på meänkieli. Det illustreras av att ingen av de två kommunerna ansett att några nya merkostnader uppkommit inom förskolan till följd minoritetsspråklagarna. Utredningen om de finska och sydsamiska språken Utredningen om de finska och sydsamiska språken har i sitt betänkande Att återta mitt språk - åtgärder för att stärka det samiska språket (SOU 2006:19) framhållit att en utredning bör tillsättas för att se över möjligheterna att införa en lagstadgad rätt till tvåspråkig verksamhet i förskolan och tvåspråkig undervisning i på de nationella minoritetsspråken och införandet av ett nationellt bevarandeprogram för de nationella minoritetsspråken. Eftersom det är angeläget att en förbättring kommer till stånd omgående bör regeringen frågan utreds och bereds, bistå kommuner med statligt stimulansbidrag för att mer tvåspråkig undervisning skall komma i gång . Frågan om lärartillgång behöver också ses över. Alla vuxna samers möjligheter att få lära sig läsa och skriva på samiska (alfabetisering) måste säkerställas så länge behovet kvarstår. har utbildningsutskottet avstyrkt motioner om språkförskolor och modersmålsundervisning i förskolan (bet. 2005/06:UbU12). Även motioner om modersmålsundervisningen i gymnasieskolan och i högskolan avstyrktes (bet. 2005/06:UbU10 samt bet. 2005/06:UbU9 och bet 2005/06:UbU19). har lämnat betänkandet Fristående skolor m.m. (bet. 2005/06:UbU13). Till betänkandet finns en reservation (m, fp, kd, c och mp) med ett lagförslag som innebär att möjligheterna att starta en fri förskola likställs med möjligheterna att starta en friskola. Vid seminariet förklarade , Romskt kulturcentrum, att det finns ungefär 62 romska dialekter och uppskattningsvis hundratals underdialekter. Det är svårt för en hemspråkslärare att klara alla dialekter som talas i skolorna. Från har man fått veta att det saknas romer med behörighet att vara modersmålsundervisare. Det är ett skäl till att man startat en finna en struktur och hitta lösningar på problemen. Idén är att uppnå en pyramidliknande effekt och föra ihop de dialekter som liknar varandra mest. Det är också viktigt att utveckla material på . Det är dock svårt eftersom det inte finns något land med så många romska dialekter som . Det är mycket viktigt att det finns lagtexter på . , ordförande i , redovisade att en första internationell språkkonferens skall hållas i med romalingvister från stora delar av världen. Han hänvisade till behovet av stöd från och Myndigheten för skolutveckling. Han och leder en språknämnd med syftet att utveckla och standardisera ett skriftspråk. Grundplåten är lagd med denna språknämnd men ekonomiska resurser saknas. från framhöll att de kanske viktigaste frågorna för förbundet är skolfrågorna. Finskspråkiga förberedelseklasser har lagts ned på grund av en bristande vilja i kommunerna att bedriva en sådan verksamhet. I de kommuner där det finns aktiva föräldrar har man lyckats ordna det, men där man inte orkat ställa krav har man inte heller fått sådan verksamhet. Förbundet ser egentligen friskolorna som den bästa möjligheten, och resultaten i dessa skolor är enormt bra. Andra brister är att det inte görs tillräckliga insatser från svensk sida för att få fram läromedel. Dessutom krävs fortfarande minst fem sverigefinska elever för att de skall kunna få modersmålsundervisning. För sverigefinnarna ställs högre krav än för andra minoritetsgrupper. från framhöll att det blir skevt när en enskild kommun tvingas satsa minoritetsmedel på att ta fram läromedel Också från tog upp problemet med modersmålslärare. Hon underströk att om det inte finns lärare kommer språket att dö ut. Det gäller också alla andra hotade språk i . från tog också upp frågan om lärarbristen, och pekade på ett förslag om studievägledare som förbundet lagt. En studievägledare skulle kunna hjälpa föräldrar, dels genom att få till stånd modersmålsundervisning, dels genom att samordna och hitta de lärare som finns. Videokonferensundervisning är en möjlighet. Det borde enligt anslås lika mycket medel för läromedel till minoritetsgrupperna som till döva: . Medlen kunde anslås till och medlen kunde sökas därifrån, också för undervisning. Lärarutbildningen är ett problem, bl.a. eftersom det blir fråga om att läsa minoritetsspråket parallellt eller efteråt. lagt ned sin finsk-ugriska institution och tagit bort en lärartjänst i samiska rimmar också illa med minoritetsspråkspolitiken. från Sverigefinländarnas delegation framhöll att det inte finns direkt modersmålslärarutbildning. Det finns ett visst samarbete mellan i och avdelningen för finska vid , finska och tyska vid . har haft lärarutbildning där finska varit en del. Behovet är ganska stort, och det gäller att få fler intresserade studenter. De rapporter som har upprättats inom ramen för utskottets uppföljning av minoritetspolitiska beslut liksom det övriga ovan redovisade underlaget visar att det i en rad avseenden finns tydliga brister när det gäller utbildningssituationen för de nationella minoriteterna. Bristerna är i vissa avseenden sådana att det ifrågasätts om den nuvarande ordningen är förenlig med intentionerna i minoritetspolitiken grundad på de två konventionerna. Utskottet vill understryka att de åtaganden gjort genom ratificeringen av konventionerna ger de nationella minoriteterna en särställning. För de nationella minoriteternas del gäller det att verka för att språket - som en bärare av kulturen - kan fortleva som ett språk i . Detta innebär att förutsättningarna för att få undervisning i eller på minoritetsspråken måste vara särskilt goda och kan skilja sig från undervisningen i och på andra språk. I flera utredningar har bristerna uppmärksammats och en rad förslag har lämnats. Bland annat den rapport från som upprättats på uppdrag av regeringen ger en klar bild av vilka brister som finns och var åtgärder måste sättas in. Som utskottet tidigare anfört finns det ett behov av analyser i fråga om hur minoritetspolitiken skall genomföras. Den analys som nu har gjort och den fortsatta analysen av ekonomiska effekter ger enligt utskottets mening förutsättningar för att komma till rätta med de brister som påtalats. Också uppdraget till när det gäller skolsituationen för romska elever som skall genomföras i samråd med företrädare för romska organisationer och med berörda myndigheter fyller enligt utskottets mening ett angeläget behov. Utskottet vill också understryka vikten av att utbildningfrågorna tas upp inom ramen för det arbete som aviseras i fråga om en strategi för genomförandet av minoritetspolitiken i samhällslivet. Enligt utskottets mening bör utredningsarbetet och beredningen av de förslag som lämnats från Utredningen om de finska och sydsamiska språken inte föregripas. Mot bakgrund även av att regeringen aviserat en rad åtgärder för att bl.a. öka kunskaperna bland berörda myndigheter och för erfarenhetsbyte mellan kommuner anser utskottet att tillkännagivanden till regeringen inte är nödvändiga när det gäller utbildningsfrågorna. Utskottet avstyrker motionerna 2003/04:K306 yrkandena 2-4 (v), 2003/04:K358 (s) i denna del, 2003/04:K380 yrkandena 6 och 7 (v), 2003/04:K435 i denna del (fp, m, kd, v, c, mp), 2004/05:K284 yrkandena 4-5 (fp), 2005/06:K249 yrkandena 6-8 (fp), 2005/06:K315 yrkandena 2 och 3 (v), 2005/06:Kr6 yrkandena 2-3, 7 och 9 (fp) samt 2005/06:Kr7 yrkande 3 (fp). I motionerna 2005/06:K284 yrkande 6 (fp), 205/06:K249 yrkande 9 (fp) och 2005/06:Kr6 yrkandena 4 och 5 (fp) begärs att det säkerställs att det finns möjlighet till kvalificerade högskoleutbildningar i minoritetsspråk och tillräckliga resurser för forskning om minoritetsfrågor och minoritetsspråk. Utredningarna har också konstaterat att det finns brister när det gäller tillgången på modersmålslärare. Enligt utskottets mening kan det förutsättas att det fortsatta arbetet med anledning av utredningarna också kommer att omfatta detta problem och att frågan om forskningsresurser därvid också kan komma att beröras. Utskottet avstyrker motionsyrkandena. I motion 2005/06:K22 yrkande 26 (mp) begärs att den prioritering av ett arbete med breddad rekrytering till högskolan som nämns som åtgärd 62 i den nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter 2006-2009 även skall omfatta romer som ofta saknar datorer och gymnasieutbildning. Mot bakgrund av att syftet med arbetet för en breddad rekrytering är att göra högskolan tillgänglig för nya grupper utan hinder av t.ex. social bakgrund eller etnisk tillhörighet förutsätter utskottet att romernas situation särskilt beaktas. Något tillkännagivande till regeringen är enligt utskottets mening inte nödvändigt. Slutligen är utskottet inte heller berett att föreslå att beslutar ett sådant tillkännagivande för regeringen om forskningsinsatser om de finska krigsbarnens levnadsöden och villkor och om en staty över den finska soldaten som föreslås i motion 2004/05:K397 yrkande 4. Utskottets förslag i korthet Utskottet avslår en rad motioner om äldreomsorgen för personer som tillhör de nationella minoriteterna med hänvisning till pågående utvecklingsarbete. Jämför reservation 17 (fp). m.fl. (fp) och m.fl. (fp) begär i motion 2004/05:K284 yrkande 7 och 2005/06:249 yrkande 10 att regeringen skyndsamt återkommer till med en redovisning av vilka åtgärder som vidtagits med anledning av om äldreomsorgen för finsktalande och av att en gemensam finsk-svensk arbetsgrupp påtalat att rapporten bör spridas till kommunerna. Enligt motionärerna skulle det med ett pengsystem bli lättare för individen att kunna välja en omsorgslösning med språkprofil. Ett bejakande av enskilda initiativ frigör det engagemang som finns i det civila samhället och det skulle bli lättare för t.ex. minoritetsföreningar, företag och stiftelser att själva organisera äldreomsorg. I motion 2004/05:K397 av och () framhålls att kunskapen hos den kommunala organisationen om minoritetslagstiftningen och den sverigefinska minoritetens behov behöver förstärkas. Det behövs informationsinsatser om hur man kan lösa behoven hos den åldrande finska befolkningen. För att öka de finsktalande pensionärernas möjlighet att påverka viktiga frågor behöver organisationer som t.ex. Sverigefinska pensionärer erbjudas representation i statliga kommittéer som berör de aktuella frågeställningarna och därigenom stimulera kommuner och landsting så att representation i kommunernas och landstingens pensionärsråd kommer till stånd (yrkandena 2 och 3). och (båda s) begär i motion 2004/05:K370 att organisationen ges ett statligt stöd och får möjlighet att utse en representant till regeringens pensionärskommitté. För att öka möjligheterna att påverka på regional och nivå bör Kommuner och Landsting ta upp frågan om stöd till Sverigefinska pensionärers distrikts- och grundorganisationer och påpeka vikten av att organisationen skall få utse representanter till kommunernas och landstingens pensionärsråd. Enligt 9 §§ lagarna (1999:1175 och 1999:1176) om rätt att använda samiska respektive finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar skall en kommun i förvaltningsområdet erbjuda den som begär det möjlighet att få hela eller delar av den service och omvårdnad som erbjuds inom ramen för äldreomsorgen av personal som behärskar samiska respektive finska och meänkieli. Enligt förarbetena (prop. 1998/99:143 s. 87) blir arten och omfattningen av den äldreomsorg som erbjuds på minoritetsspråket beroende av hur många som önskar omsorg av personal som talar minoritetsspråket och vilken typ av omsorg de önskar samt av tillgången på språkkunnig personal. Det grundläggande kravet på kommunerna är, enligt propositionen, att de organiserar äldreomsorgen så att någon del av den service och omvårdnad som erbjuds ges av personal som behärskar minoritetsspråket. Kommunerna bör därför organisera verksamheten så att den personal som finns inom äldreomsorgen och som talar minoritetsspråk så långt möjligt arbetar med de äldre som har minoritetsspråket som första språk. redovisade ett regeringsuppdrag i rapporten för finsktalande i . I rapporten redovisades att av landets äldre befolkning är född i . Framöver kommer antalet äldre födda i att öka kraftigt genom att befolkningen åldras. Det innebär att efterfrågan på äldreomsorg anpassad till den finska gruppen kommer att öka. Äldre finländare bor över hela landet. Behovet av äldreomsorg anpassad till gruppen är därmed en angelägenhet för nästan alla kommuner, om än på olika sätt. I förvaltningsområdet för finska och tornedalsfinska (meänkieli) - , , , och kommuner - skall kommunerna erbjuda äldreomsorg där hela eller delar av verksamheten bedrivs på minoritetsspråket. Enkätsvaren visade att dessa kommuner har goda förutsättningar att erbjuda äldreomsorg med finskspråkig personal. Enligt rapporten fanns i 55 av landets övriga kommuner någon form av verksamhet/lösning som syftar till att erbjuda äldreomsorg med finsktalande personal. Det fanns fyra seniorboenden med sammanlagt 95 lägenheter, där de boende efter biståndsbedömning kan få hemtjänst med finsktalande personal. Därutöver fanns 13 särskilda boenden i regi där en del av verksamheten vänder sig till äldre finländare. Slutligen fanns ett särskilt boende som drevs av en ideell förening och som enbart vänder sig till äldre finländare. Verksamheten finansierades genom att kommuner/stadsdelar köpte platser. Sammanlagt erbjöd dessa särskilda boenden 181 platser. I två kommuner fanns hemtjänstgrupper där insatserna mer kontinuerligt gavs med finsktalande personal. Vanligare var att kommunerna försökte matcha ihop befintlig finsktalande hemtjänstpersonal med äldre finsktalande. Ett problem var att finsktalande personal inte alltid arbetar där de äldre bor. Från ett nationellt perspektiv framträdde en mångfald av olika verksamheter och lösningar, men ur den enskildas perspektiv var alternativet till den ordinarie äldreomsorgen i stora delar av landet närmast obefintlig. I flera intervjuer förekom uppgifter om att tillgången på finskspråkig personal varit avgörande för att de skulle acceptera att ta emot insatser. I några fall hade äldreomsorg med finskspråkig personal också fungerat som ett fullgott alternativ till att återvända till . Äldreomsorg med finskspråkig personal var också viktig för anhöriga. Först när anhöriga vet att deras närstående kan kommunicera med personalen förmår äldreomsorgen fungera avlastande. I rapporten beskrevs exempel på hur olika typer av verksamheter/lösningar med finskspråkig personal kunde se ut i olika typer av kommuner. Mycket tyder enligt rapporten på att bättre anpassad äldreomsorg kan erbjudas äldre finländare utan större kostnader. Initialt kan kostnader uppkomma för att starta en verksamhet, men kostnadsökningen är ofta temporär. I budgetpropositionen för (prop. 2005/06:1, utg.omr. 9 s. 147) framhålls att även kvinnor och män som räknas till de nationella minoriteterna ställer äldreomsorgen inför högre krav t.ex. på språkkunnig personal och mångkulturell kompetens. Det finns enligt budgetpropositionen stora regionala och lokala skillnader. Många av dessa äldre saknar kunskaper i svenska och blir i hög grad beroende av barn och släktingar. Vid demenssjukdom förlorar man dessutom oftast det senast inlärda språket. Vilka konsekvenser detta får för verksamheten kan enligt propositionen behöva utvecklas ytterligare. Många kommuner har eller planerar för att öka servicen för sina invånare på andra språk, och många kommuner har inrättat särskilda boenden/avdelningar för exempelvis finsktalande äldre. Svårigheter att nå personer med annan etnisk bakgrund kan betyda att samhällets insatser inte är kända. Regeringen har tagit initiativ till en nationell utvecklingsplan för äldreomsorgens långsiktiga utveckling med en åldrande och mångkulturell befolkning. I budgetpropositionen (s.154) framhålls vidare att det är angeläget att kompetensutvecklingen, forsknings- och utvecklingsarbetet och frågorna om stöd till anhöriga särskilt uppmärksammar situationen för kvinnor och män med utländsk bakgrund och dem som tillhör nationella minoriteter. För att få bättre kunskap och bättre kunna möta personer med annan etnisk bakgrund har regeringen tagit initiativ till möten mellan olika etniska organisationer med ansvar för äldreomsorgen. Genom de satsningar som regeringen genomför inom kompetensområdet läggs enligt budgetpropositionen en stabilare grund för den fortsatta kvalitetsutvecklingen. Kompetensstegen är en flerårig nationell satsning för att stödja kommunernas långsiktiga kvalitets- och kompetensutvecklingsarbete inom vård och omsorg om äldre. avsätts till satsningen. Utgångspunkten är att genom idéer, råd och stöd inspirera och uppmuntra till kvalitetsarbete genom verksamhetsnära kompetensutveckling av personalen. Som tidigare redovisats har regeringen gett , av mänskliga rättigheter, ett uppdrag att framställa en handbok om mänskliga rättigheter i verksamhet. Förverkligandet av åtaganden när det gäller skyddet av de nationella minoriteterna och minoritetsspråken skall ingå som ett särskilt avsnitt men också som en integrerad del i övriga områden. Regeringen har överlämnat propositionen 2005/06:115 Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre. Regeringen redovisar i propositionen sin avsikt att göra satsningar för att höja kvaliteten i demensvården och för att stimulera utvecklingen av en äldreomsorg anpassad för ett mångkulturellt samhälle. I propositionen föreslås vidare ändringar i socialtjänstlagen (2001:453) som syftar till att stärka rättssäkerheten för personer som beviljats bistånd. Regeringen föreslår därvid en skyldighet för kommuner att rapportera ej verkställda gynnande beslut enligt socialtjänstlagen. De särskilda behov som äldre personer med utländsk bakgrund kan ha gäller enligt propositionen även äldre ur de nationella minoriteterna, t.ex. när det gäller språk och kultur. Rätten enligt minoritetsspråklagarna att få äldreomsorg på något av minoritetsspråken ger inte någon motsvarande rätt inom hälso- och sjukvården. Det finns inte någon motsvarande rättighet att inom ett visst geografiskt område få äldreomsorg på minoritetsspråken chib och jiddisch. Även utanför de språkliga förvaltningsområdena finns emellertid enligt propositionen behov av äldreomsorg anpassad efter samtliga nationella minoriteters språk och kultur. Inom all hälso- och sjukvård såväl som inom vård och omsorg om äldre, bör kunskap finnas och hänsyn tas till de särskilda behov som personer från de nationella minoriteterna kan ha. En förutsättning för att kunna tillhandahålla vård och omsorg av god kvalitet för äldre personer med utländsk bakgrund eller från de nationella minoriteterna är tillgång på kompetent personal. Det gäller t.ex. omvårdnadspersonalens och biståndshandläggarnas kunskaper i såväl språk som kultur och inte minst bemötande. Det gäller också beslutsfattarnas kunskaper för att kunna fatta väl avvägda beslut. Det gäller även de äldres och deras anhörigas kunskaper om hur den svenska vården och omsorgen om äldre fungerar och vad samhället kan erbjuda. Kunskapen behöver enligt regeringens bedömning kontinuerligt utvecklas och äldre med annat modersmål än svenska behöver förbättrad tillgång till såväl muntlig som skriftlig information om vården och omsorgen om äldre. Mycket tyder enligt propositionen på att äldre personer med utländsk bakgrund och äldre från de nationella minoriteterna i högre utsträckning än andra vårdas av anhöriga i hemmet. Det är också vanligare med anhöriganställningar i dessa grupper. Skälen till den utbredda anhörigomsorgen i dessa grupper är många. Det kan t.ex. ha med social eller kulturell bakgrund att göra, men det kan också bero på att kommunen inte tillhandahåller en anpassad omsorg. Ett annat skäl kan vara bristande kännedom om den svenska omsorgen och hur den fungerar, vilket skapar otrygghet, orsakar missförstånd och i värsta fall misstro. I de satsningar som kommunerna genomför är det viktigt med anhörigkurser på andra språk än svenska och andra åtgärder för att underlätta situationen för anhöriga till äldre från de nationella minoriteterna eller med utländsk bakgrund. Här uppmuntras kommunerna att samverka med ideella krafter, såsom olika organisationer bildade på etnisk grund. Dessa organisationer bör också få utökat stöd för att t.ex. kunna bedriva utökad dagverksamhet och uppsökande arbete. Regeringen har utökat det statliga stödet för detta ändamål. Från kommunernas sida görs enligt propositionen stora insatser för att tillgodose behoven hos personer med utländsk bakgrund eller dem som tillhör de nationella minoriteterna. Det är dock av de kommuner som uppger sig ha äldre med särskilda behov på grund av etnisk tillhörighet som säger sig kunna tillgodose behoven för alla eller en majoritet när det gäller att ha personal som talar brukarnas språk. Av de berörda kommunerna har inga aktiviteter anpassade till någon etnisk grupp. Regeringen anser att det finns behov av att förbättra kvaliteten och mångfalden av alternativ i omsorgen för dessa grupper. Det gäller allt från bättre information och fler anpassade boenden till utökade dagverksamheter och speciella hemtjänstgrupper med personal med adekvat språk- och kulturkompetens. I de kommuner som ingår i förvaltningsområdena för samiska, finska och meänkieli är det särskilt viktigt att dels informera om rättigheten för enskilda att få äldreomsorg helt eller delvis på de nämnda språken, dels att erbjuda anpassade insatser för dessa grupper. Regeringen anser att det bör tillsättas en utredning med uppgift att ta fram ett nationellt styrdokument för vård och omsorg om äldre. Styrdokumentet bör ge en konkret vägledning för arbetet i enlighet med de nationella målen. Till utredningen bör det knytas en referensgrupp med representanter för de politiska partierna, för kommunerna och landstingen samt för intresseorganisationerna. finns en särskild kommitté (S 1991:8) med uppgift att utgöra ett forum för överläggningar mellan regeringen och representanter för organisationer som företräder pensionärerna i frågor som är av särskilt intresse för pensionärerna. Enligt direktiven (dir. 1991:49) bör kommitténs arbete inte vara tidsbegränsat. I kommittén bör förutom representanter för regeringen ingå företrädare för pensionärsorganisationer som är organiserade som riksförbund eller som en sammanslutning av riksförbund och har en medlemsstock som speglar detta förhållande. En viktig princip bör vidare vara att organisationen skall vara öppen för alla pensionärer. Kommittén bör sammanträda minst en gång eller på begäran av en organisation som är företrädd i kommittén.