bet · GT01BoU5 · 2006-02-23 00:00:00 — Genom ändringarna har bestämmelserna om tillstånd vid förvärv av lantbruksegendom i glesbygd skärpts genom att vissa tidigare tillståndsfria förvärv blivit tillståndspliktiga. Avsikten med de nya reglerna är främst att motverka s.k. exploaterande förvärv. Genom ändringen har den tid en person måste ha varit bosatt i glesbygd inom den kommun där fastigheten är belägen för att kunna göra tillståndsfria förvärv förlängts från till samt möjligheten att undgå tillståndsplikt genom att göra bosättningsåtagande på fastigheten tagits bort. I stället gäller att den som kan göra sannolikt att han eller hon varaktigt kommer att bosätta sig på fastigheten eller att förvärvet varaktigt kommer att främja sysselsättningen på orten inte skall vägras tillstånd. Till skillnad mot vad som sägs i m-motionen anser utskottet att förvärvsprövningen, av de regionalpolitiska skäl som uppbär lagstiftningen, skall bibehållas. I fråga om juridiska personers möjligheter att förvärva lantbruksegendom innebär lagändringen förenklingar. Juridiska personer får, med undantag av vad som gäller enligt de särskilda bestämmelserna om förvärv i glesbygd och omarronderingsområden, efter lagändringen förvärva lantbruksegendom från andra juridiska personer, med undantag av dödsbon, utan förvärvstillstånd. I övrigt innebär ändringen bl.a. att bestämmelserna om kompensationsfria förvärv och om lämnande av kompensationsmark vid juridisk persons förvärv av lantbruksegendom från fysisk person har förenklats. En utgångspunkt för de lagändringar som beslutades var att balansen mellan olika ägarkategorier skulle upprätthållas och även fortsättningsvis ligga till grund för juridiska personers möjligheter till förvärv. Enligt utskottets mening är upprätthållandet av denna ägarbalans viktig. Som utskottet framhöll i anslutning till sitt ställningstagande finns det mot den bakgrunden skäl för riksdag och regering att följa utvecklingen för att kunna förhindra ett alltför stor bolagsägande om utvecklingen skulle styra åt det hållet. När ytterligare erfarenhet vunnits om effekterna av de nya reglerna kan det därför finnas anledning att på nytt överväga reglernas utformning. Utskottet är däremot inte berett att på de i motionerna angivna grunderna nu förorda att reglerna revideras. Motionerna avstyrks sålunda. Utskottets förslag i korthet bör avslå motionsförslagen om permanentboende - fritidsboende. Jämför reservation 13 (m, fp, kd, c). Förslag som syftar till att i olika avseenden säkra permanentboende förs fram i åtta motioner. I motion 2004/05:Bo287 (s) förordas en utredning om boplikt och andra åtgärder för att motverka ett segregerat kustboende. Enligt motionerna 2004/05:Bo307 (fp) yrkande 8, 2005/06:Bo244 (fp) yrkande 6 samt 2005/06:Bo255(fp) yrkande 10 bör tanken på boplikt för att förhindra omvandling till fritidsboende avvisas av det principiella skälet att en boplikt utgör ett alltför stort ingrepp i äganderätten. Som en åtgärd för att skärgårdarna skall leva året runt föreslås i motion 2005/06:Bo278 (kd) yrkande 1 att permanentboende skall kunna regleras med stöd av (PBL). I motionens yrkande 2 föreslås dessutom att det bör bli möjligt för en fastighetsägare att avsätta sitt hus till frivillig boplikt, som sedan följer fastigheten vid en framtida försäljning. Även i motion 2005/06:N381 (kd) yrkande 2 föreslås att det skall bli möjligt att reglera permanentboende genom PBL. Enligt motionens yrkande 3 bör därför ges tilläggsdirektiv med denna innebörd. Som en del i en samlad skärgårdspolitik för en levande skärgård föreslås i motion 2005/06:Bo299 (kd) yrkandena 1 och 3 att det med stöd av PBL skall bli möjligt att reglera permanentboende. Enligt motion 2005/06:Bo223 (s) måste åtgärder vidtas för att komma till rätta med den ökande segregationen i kustsamhällena. Det innebär att en bosättningsplikt, men även andra åtgärder, bör prövas. Vid sitt ställningstagande till motsvarande förslag (bet. 2003/04:BoU5) hänvisade utskottet bl.a. till att en ordning som innebär att kommunen i planer kan förbjuda att bostäder används för fritidsändamål hade övervägts men förkastats av regeringen (prop. 1998/99:126). Skälen var främst att det skulle vara en omständlig och kostsam process inte minst avseende beståndet. Såväl lagutskottet som bostadsutskottet ställde sig också bakom denna bedömning när utskotten behandlade alternativ till den numera upphävda lagstiftning som gällt utlänningars förvärv av fastigheter. Utskottet redovisade dessutom att regeringen även därefter uppmärksammat frågan genom att till överlämna två skrivelser (varav en från kommun) med förslag om överväganden av frågan om lagstiftning som medger planläggning av områden endast för permanentboende samt att en försöksverksamhet med sådan planläggning inleds. Enligt utskottets mening borde mot den redovisade bakgrunden inte ta ställning i sak till de förslag som gäller åtgärder i fråga om omvandlingsproblematiken. I ställer borde arbete avvaktas. Sedan utskottets ställningstagande har avgivit sitt slutbetänkande Får jag lov? Om planering och byggande (SOU 2005:77). I betänkandet (del 1 s. 234) uttalar kommittén bl.a. att omvandlingen av permanentbostäder till fritidshus och vice versa är en process som styrs av konjunkturen, befolkningsutvecklingen, bostadsmarknadens utveckling m.m. Att hitta lämpliga åtgärder för att motverka utvecklingen är en komplex uppgift som inte kan lösas inom ramen för PBL utan kräver en egen utredning. Utskottet kan, liksom , konstatera att frågan är komplex och knappast kan lösas enbart inom ramen för PBL. Det innebär att kompletterande eller alternativa åtgärder måste övervägas. Utskottet är dock inte nu berett förorda utredningsinsatser med denna inriktning. Utskottets förslag i korthet bör avslå motionsförslagen om betesrätt vid fäbodbruk. Jämför reservation 14 (fp, kd, v, c). För att säkra framtiden för fäbodbruket bör det enligt motion 2004/05:MJ497 (kd) yrkande 30 införas en lag om betesrätt vid fäbodbruk. Lagen bör ha som utgångspunkt det förslag som läggs fram i utredningsbetänkandet Betesrätt vid fäbodbruk m.m. (SOU 2003:116). Även i motion 2005/06:MJ230 (fp) föreslås att den lagstiftning som berör fäbodbruket bör moderniseras så att fäbodarna kan brukas effektivt även . Utredningen om rätt till bete vid fäbodbruk och annan småskalig djurhållning avlämnade 2003 sitt betänkande Betesrätt vid fäbodbruk m.m. (SOU 2003:116). Enligt utredningsförslaget bör fäbodkulturen bevaras och stärkas. Utredaren har koncentrerat sitt arbete på fäbodbruket och vissa andra företagsformer som bedriver djurhållning enligt gammal tradition och sedvana. Därmed avses bl.a. att djuren betar fritt på ostängslad skogsmark. Utredaren anser att det behövs lagbestämmelser för att framför allt det fria skogsbetet skall kunna fortsätta. Skogsbetet sker med stöd dels av ägofredslagen, dels gammal sedvana. Utredarens lagförslag innebär dels att de nuvarande bestämmelserna i ägofredslagen om s.k. gemensamt bete får leva vidare, dels att det sedvanebete som utövas enligt stadigvarande sedvana på berörda orter bekräftas och får stöd i den nya lagen. Utredaren framhåller vidare att den omvända stängselskyldigheten bör få en starkare ställning som sedvanerätt i och med att bestämmelserna om stängselskyldighet i ägofredslagen enligt förslaget försvinner. Lagförslagen innebär i övrigt att ägofredslagen upphävs och att frågor som regleras i den lagen i fortsättningen hanteras enligt annan befintlig lagstiftning. Hit hör t.ex. stängselfrågor, tillsyn av djur, skadestånd och omhändertagande av bortsprungna djur. Det s.k. strikta ansvaret för skador som husdjur orsakar på annans mark försvinner. Av ett frågesvar framgår att betänkandet har remissbehandlats och att förslaget bereds inom . Vidare framgår av svaret att denna beredning tyvärr har försenats men att regeringen har ambitionen att återkomma med en proposition . bereds även flera andra frågor som berör fäbodbrukets förutsättningar bl.a. med anknytning till jaktlagstiftningen och utarbetandet av ett nytt landsbygdsprogram. Enligt utskottets mening bör den pågående beredningen avvaktas, varför motionen avstyrks. Utskottets förslag i korthet bör avslå motionsförslagen om häradsallmänningar. Jämför reservation 15 (m, fp). Det finns enligt motion 2004/05:Bo210 (m) ett behov av nya ägarformer för häradsallmänningar. Delägare bör enligt förslaget kunna välja bolagsform som en möjlighet att lämna delägandet öppnas. Dessutom bör införande av regler om hembud övervägas. I motion 2005/06:L372 (fp) yrkande 3 krävs en modernisering av lagstiftningen om häradsallmänningar. Förutom att lagstiftningen bör moderniseras bör det enligt förslaget prövas om delaktigheten i allmänningen kan skiljas från berörda fastigheter och om häradsallmänningar kan upplösas eller ombildas till fastigheter med andelsägande. Allmänningarna regleras i lagen (1952:166) om häradsallmänningar, vilken lag var den senaste mer genomgripande förändringen av lagstiftningen på området. Häradsallmänningarna tillhör ägarna av vissa fastigheter. En delägare får inte överlåta sin rätt till delaktighet i allmänningen annat än gemensamt med den fastighet med vilken rätten är förenad. Begränsande regler gäller för inteckning, överlåtelse och införlivning av ny mark. (Allmänningsskogarna i och har en annan och i tiden senare bakgrund. Särskild lagstiftning gäller för dessa.) Motsvarande förslag avstyrktes av utskottet (bet. 2003/04:BoU5) bl.a. med hänvisning till de förändringar av lagen om häradsallmänningar som beslutades av (bet. 1999/2000:BoU8). Det gällde bl.a. bestämmelserna om avyttring och om införlivning av mark. I lagstiftningsärendet betonades syftet med bestämmelserna, att allmänningarnas långsiktiga fortbestånd och utveckling skall tryggas. Det konstaterades också att den betydelse som allmänningarna har för befolkning och näringsliv numera knappast ifrågasätts. Utskottet fann mot denna bakgrund inte tillräckliga skäl för att föreslå en översyn av lagen om häradsallmänningar. Utskottets ställningstagande i denna del står fast. Motionerna avstyrks sålunda. Utskottets förslag i korthet bör avslå motionsförslagen om ledningsrätt. Jämför reservation 16 (v, mp). I motion 2005/06:MJ442 (v) yrkande 3 begärs en konsekvensanalys av den ändrade lagen avseende ledningsrätt framför allt med avseende på effekterna för elöverkänsliga. beslutade (bet. 2003/04:BoU13) om ändringar i ledningsrättslagen (1973:1144) som bl.a. innebär att det går att få ledningsrätt inte bara för ledningar utan också för andra anordningar som ingår i elektroniska kommunikationsnät, t.ex. och antenner. Lagändringen trädde i kraft . Det innebär att lagen endast varit i kraft . Enligt utskottets mening bör ytterligare erfarenheter vinnas innan det kan bli aktuellt med en utvärdering av lagens konsekvenser i olika avseenden. Utskottet är med hänvisning härtill inte nu berett att ställa sig bakom motionsförslaget, varför det avstyrks. Utskottets förslag i korthet bör avslå motionsförslagen om herrelösa fastigheter. Jämför reservation 17 (c). På förslag av regeringen (prop. 2004/05:35) beslutade (bet. 2004/05:BoU3) om ändringar i expropriationslagen (1972:719) och konkurslagen (1987:672). Ändringarna syftade till att dels skapa regler för hantering av herrelösa fastigheter, dels motverka uppkomsten av dem. Lagändringarna, som trädde i kraft , innebär i korthet följande. God man kan utses för upplösta juridiska personer i mål och ärenden om expropriation. Det har också blivit möjligt att expropriera herrelösa fastigheter. Motsvarande ordning gäller även för inlösen enligt . Det har sålunda genom lagändringen blivit möjligt att definitivt ta hand om fastigheter som blivit herrelösa. Vidare kan konkursförvaltare, som lägger ut av egna medel för att försöka sälja fastigheter, i sista hand få sina utlägg ersatta av staten. Avsikten är att motverka att konkursförvaltare avstår från att försöka sälja fast egendom på grund av risken att inte ersättas för utlägg. Enligt motion 2005/06:Bo303 (c) yrkande 1 är den lagstiftning som avser herrelös mark fortsatt ineffektiv trots de beslutade lagändringarna. Enligt förslaget bör staten ta sitt ansvar så att området Hästhagen i , , blir sanerat. Enligt motion 2005/06:Bo332 (s) måste ansvaret för sanering av industrifastigheter som blivit utan ägare i samband med konkurs tydliggöras. Som redovisats ovan är avsikten med de lagändringar som beslutade att skapa förutsättningar för en bättre hantering av herrelösa fastigheter. Som utskottet uppfattar det utgår de nu behandlade motionerna från antagandet att lagändringarna inte är tillräckliga för att komma till rätta med de problem som tas upp i motionerna. Utskottet är för sin del inte berett att redan nu dra denna slutsats. kommer det naturligtvis också att finnas situationer där det måste till åtgärder utöver vad lagstiftningen erbjuder. Det kan t.ex. gälla olika ekonomiska insatser från samhällets sida. Här kan såväl stat som kommun ha ett ansvar. Med det nu anförda avstyrker utskottet motionerna 2005/06:Bo303 (c) yrkande 1 samt 2005/06:Bo332 (s). Utskottets förslag i korthet bör avslå motionsförslagen om informationsansvaret vid markarbeten. Jämför reservation 18 (m, kd, c). Kommunernas ansvar gentemot näringsidkare vid gatuarbeten bör enligt motionerna 2004/05:Bo302 (m) yrkande 17 samt 2005/06:Bo300 (m) yrkande 12 ses över. Översynen bör göras bl.a. mot bakgrund av den ekonomiska skada som näringsidkarna kan åsamkas i samband med sådana arbeten. I motion 2004/05:Bo245 (v) föreslås att det i skall föras in en informations- och samrådsplikt för kommunen vid markarbeten. Bestämmelsen skall enligt förslaget syfta till att minska de ekonomiska skadorna för dem som på olika sätt är berörda av arbetena. Vid utskottets senaste behandling av motsvarande förslag (bet. 2003/04:BoU6) avstyrktes förslaget med följande motivering. Arbeten som medför att gator, torg och andra sådana platser grävs upp gäller i stor utsträckning reparationer av olika ledningsnät, utbyte eller omläggningar av ledningar och liknande. I dessa fall föreligger normalt inga krav enligt lag på att information skall ha lämnats till eller att samråd skall ha skett med nyttjanderättshavarna på de fastigheter som påverkas av arbetena, t.ex. näringsidkare. Gatuarbeten och andra åtgärder av detta slag utförs inte bara av kommunen utan också av ledningsägande bolag, och de närmare förutsättningarna för när och hur arbetena skall utföras kan vara reglerade i avtal mellan kommunen och bolaget. Med hänvisning till tidigare ställningstaganden vill utskottet framhålla värdet av att ett informations- och samrådsförfarande kommer till stånd. Särskilt gäller detta om arbetena beräknas dra ut eller på annat sätt är mer omfattande. Ett sådant förfarande har fördelar för samtliga inblandade, något som bör vara skäl nog för kommunerna att agera på detta sätt. Det torde också i praktiken vara det vanliga att kommunerna informerar och bereder möjligheter till samråd. Trots de värden som ligger i att så sker anser utskottet att det skulle föra för långt att införa ett generellt krav på kommunerna i dessa avseenden. Enligt utskottets mening bör således den i motionerna väckta frågan inte få sin lösning genom lagstiftning. Utskottet har inte på de i motionerna angivna grunderna funnit anledning att frångå sitt tidigare ställningstagande. Motionerna avstyrks sålunda. Utskottets förslag i korthet bör lägga redogörelse till handlingarna samt avslå motionsförslagen om marklösen. Jämför reservationerna 19 (m, c) och 20 (fp). har granskat hur sex statliga myndigheter handlägger ärenden om marklösen, dvs. ärenden som innebär att det allmänna skaffar sig förfoganderätt över enskildas fastigheter. Resultatet redovisas i rapporten - finns förutsättningar för rätt ersättning? (RiR 2005:15). anser att iakttagelserna i granskningen är väsentliga och att de bör beaktas av . Styrelsen har därför beslutat att till överlämna redogörelse /06:RRS14 styrelses redogörelse angående marklösen. Av redogörelse framgår att i sin rapport har uppmärksammat det ojämlika förhållande som råder mellan en myndighet och en fastighetsägare i samband med marklösen. Myndigheten har ett övertag både i kraft av sina befogenheter och i kraft av sina kunskaper. Mot denna bakgrund är det enligt styrelsens mening särskilt angeläget att ärenden om marklösen handläggs på ett sätt som så långt möjligt tillförsäkrar fastighetsägarna en saklig och likvärdig behandling. Enligt granskning finns det en rad brister i dessa hänseenden. framhåller särskilt frågan om ersättning för juridiskt ombud i samband med marklösen. Tillgång till juridiskt ombud kan vara viktig för att en enskild fastighetsägare skall kunna göra sig gällande gentemot myndigheten. Styrelsen pekar också på vikten av att handläggningen av marklösenärenden inom en myndighet följer en arbets- och ansvarsfördelning som möjliggör god intern kontroll. Med anledning av redogörelsen har väckts motion 2005/06:Fi7 (m). Enligt motionen måste processen när staten tar över mark förbättras och få tydligare uppföljning för att man skall få en bättre bild av utgifterna för marklösen samt hur mycket som sker genom frivilliga överenskommelser. Med tanke på att stor avsättning sker för att skapa reservat bör man också fundera på en återrapportering kring dessa - särskilt när det talas om brist på skötselplaner. En uppföljning skulle även kunna bidra till möjligheter att jämföra myndigheternas arbete så att man får en mera likvärdig behandling av marklösen av de olika myndigheterna. Internt på myndighetsplanet finns det enligt motionen mycket som behöver förbättras. Med hänvisning härtill föreslås i motionen att - myndigheterna skall förtydliga om en enskild har rätt att få ersättning för ombudskostnader även i andra fall än när ett marklösenärende handläggs enligt expropriationslagen (yrkande 1), - översyn av de nuvarande värderingsmetoderna görs, främst skogsnorm (yrkande 2), - det skall ställas krav på en systematisk uppföljning av marklösen t.ex. genom en ökad återrapportering från berörda myndigheter eller genom särskilda utvärderingsuppdrag (yrkande 3), - skall ges i uppdrag att i samråd med berörda myndigheter utreda hur olika typer av ersättningar bör deklareras samt vidta de åtgärder som behövs för att fastighetsägare skall få relevant och tillräcklig information om skattekonsekvenser vid marklösen (yrkande 4), - det skall göras en översyn och förstärkning av myndigheternas interna process i frågor som rör marklösen (yrkande 5), - de reservatsbildningar skall upphöra som drabbar främst små, enskilt ägda fastigheter (yrkande 6) samt - det inte skall bildas några nya naturreservat där pengar till skötsel saknas (yrkande 8). Som utskottet redovisat ovan har regeringen beslutat att tillsätta en särskild utredare för att göra en översyn av ersättningsbestämmelserna i 4 kap. expropriationslagen. I uppdraget ingår att undersöka hur ersättningsbestämmelserna tillämpas i praktiken vid dels expropriation, dels andra slag av tvångsförfoganden. I uppdraget ingår även att undersöka hur ersättning bestäms i sådana fall där reglerna i expropriationslagen kan antas ha en indirekt inverkan på ersättningen, t.ex. vid överlåtelse av egendom där tvångsförfogande annars hade kunnat aktualiseras. Utredaren skall i sin undersökning vidare belysa vid vilka slag av förfoganden som ersättningsbestämmelserna i expropriationslagen oftast kommer till användning och om parterna i dessa fall utgörs av offentliga eller privata rättssubjekt. Vidare skall utredaren belysa förekomsten av frivilliga uppgörelser om ianspråktaganden av egendom i fall där tvångsförfogande annars hade kunnat aktualiseras och om det föreligger någon skillnad i ersättningsnivåerna mellan ianspråktaganden som grundas på avtal respektive beslut av myndighet eller domstol samt, om det föreligger någon skillnad i ersättningsnivåerna, orsaken till den. Utredaren skall också söka ta reda på om det har skett några förändringar sedan expropriationslagens tillkomst i fråga om de nu nämnda förhållandena och, om så är fallet, belysa vilka förändringar som har skett och orsaken till dem. Utredaren skall redovisa sin undersökning i ett delbetänkande . Regeringen avser därefter att besluta om tilläggsdirektiv för att precisera uppdraget. Uppdraget skall slutredovisas . Med anledning av granskning har regeringen i regleringsbreven ställt krav bl.a. på att , , och med utgångspunkt i om markinlösen (RiR 2005:15) skall redovisa vilka insatser man gjort och avser att genomföra beträffande rekommendationer. Uppdragen skall redovisas till . De rekommendationer som för fram i sin redogörelse riktar sig dels till regeringen, dels till de granskade myndigheterna samt dels till . Det faller därmed närmast på dessa att vidta de åtgärder som granskningen kan föranleda. Utskottet kan också mot den bakgrunden konstatera att åtgärder vidtagits som i allt väsentlig svarar mot rekommendationerna. Som utskottet redovisat ovan har sålunda en särskild utredare fått i uppdrag att bl.a. belysa förekomsten av frivilliga uppgörelser om ianspråktaganden av egendom i fall där tvångsförfogande annars hade kunnat aktualiseras och om det föreligger någon skillnad i ersättningsnivåerna mellan ianspråktaganden som grundas på avtal respektive beslut av myndighet eller domstol. Av utskottets redovisning framgår dessutom att berörda myndigheter i sina regleringsbrev fått i uppdrag att redovisa vilka insatser man gjort och avser att genomföra beträffande rekommendationer. Ett tillkännagivande i enlighet med förslagen i motionen kan mot denna bakgrund inte anses erforderligt. Motionens yrkanden 1-5 avstyrks sålunda. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom förslagen i yrkandena 6 och 8. Motsvarande motionsförslag har avslagits av (bet. 2005/06:MJU3). De skäl som härvid anförts äger fortsatt giltighet. När det gäller redogörelse bör den inte föranleda någon åtgärd från sida, varför den bör läggas till handlingarna. Utskottets förslag till riksdagsbeslut och ställningstaganden har föranlett följande reservationer. I rubriken anges vilken punkt i utskottets förslag till riksdagsbeslut som behandlas i avsnittet. Fastighetskoordinater, punkt 2 (m, fp, kd, c) av (), de (), (), (), (), () och (). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i reservationen. Därmed bifaller motion 2005/06:Bo243. Det är inte ovanligt att frågan väcks om var gränsen går för en fastighet. När denna fråga skall avgöras gäller i första hand de gränsrör, råstenar eller liknande fysiska markeringar som placerades ut när fastigheten administrativt bildades. I takt med utvecklingen på området finns nu idéer om att i stället låta koordinater i ett rikstäckande referenssystem definiera samtliga gränspunkter. pågår också ett av finansierat forskningsprojekt som främst fokuserar på de juridiska aspekterna av dagens respektive framtidens fastighetsgränser. Syftet med studien är att identifiera och analysera konsekvenser av en framtida förändring från dagens svenska system till vad som i internationella sammanhang brukar kallas legal co-ordinate cadastre. Visionen är att digitala koordinater är det bästa beviset för gränsers sträckning. Koordinatuppgifternas riktighet skulle kunna garanteras på samma sätt som staten garanterar äganderätten genom lagfartssystemet. En övergång till ett digitaliserat system framstår som mer eller mindre nödvändig i och med att utvecklingen på området i övrigt går mot att lagra och bearbeta data i digital form. Alla äldre handlingar om våra fastigheter finns snart i digital form och blir därmed tillgängliga via Internet för alla och envar. På samma sätt blir våra kartor i allt högre utsträckning digitala.