bet · GT01UU17 · 2006-05-04 00:00:00 — EU skall dessutom öka sina insatser för att se till att den internationella handeln används som ett redskap för att uppnå en verklig global hållbar utveckling, såväl socialt som ekonomiskt och miljömässigt. Dessa insatser kommer att vidtas både i samarbetet inom () och inom ramen för EU:s regionala och bilaterala handelsförbindelser. Som framgått är avsikten att strategin för hållbar utveckling skall behandlas av . Vad gäller agerande för att öka miljöfrågornas tyngd i förhållande till handelsregelverket vill utskottet här också framhålla att regeringen verkar för att generellt förbättra den internationella . Detta kan ske bl.a. genom att verksamheten vid miljökonventionernas sekretariat stärks, exempelvis via bättre samordning av sekretariaten. Ett effektivare genomförande av globala miljöavtal är också viktigt. Utskottet välkomnar en fortsatt diskussion om hur tvister mellan internationella miljökonventioner och skall lösas men vill framhålla att det är angeläget att dessa diskussioner, som pågått , leder till konkreta resultat till gagn för miljön. Beträffande motionsförslag om miljösamarbete med , och samt anför utskottet följande. Utskottet noterar att ett ramavtal om forskningssamarbete slutits mellan och . I överläggningar kring avtalet som ägt rum bl.a. har parterna angivit områden för inledande samarbete. Miljöområdet ingår bland dessa. I skrivelse 2005/06:57 En svensk Asienpolitik har regeringen identifierat ett antal frågor inom miljöområdet där det är viktigt med samarbete mellan och . Asienskrivelsen behandlas av utskottet parallellt med detta betänkande. Utöver vad som utskottet anfört ovan om EU-samordning inför internationella miljöförhandlingar kan här nämnas att miljöfrågor ibland tas upp vid EU-toppmöten med bl.a. ovannämnda länder. var exempelvis klimatfrågan uppe till diskussion vid EU:s toppmöten med respektive . Vid det sistnämnda mötet, som ägde rum , gjordes ett gemensamt uttalande om klimatförändring, och man bekräftade skapandet av ett Kina-EU-partnerskap om klimatförändring. Båda sidor förklarade sig fast beslutna att hantera de allvarliga utmaningar som klimatförändringen innebär genom praktiskt och resultatorienterat samarbete. Vad gäller återkommer utskottet senare i betänkandet till betydelsen av klimatsamarbete. Utskottet har ovan berört frågor om ohållbara produktionsmönster. Ett motionsförslag med anknytning till detta tema gäller främjande av handel med varor som framställts i enlighet med krav på en hållbar utveckling. publicerade 2005 en översyn av unionens nu gällande strategi för hållbar utveckling (KOM [2005] 37). Där förs ett resonemang om hur politiken skall kunna utformas för att prissättning och stimulanser skall kunna fastslås på rätt nivå. Kommissionen konstaterar att man genom att se till att marknadspriserna avspeglar de verkliga kostnaderna för den ekonomiska verksamheten i samhället kan uppmuntra till förändringar i produktions- och konsumtionsmönstren. För att åstadkomma detta kan marknadsbaserade instrument såsom miljörelaterade skatter, system för handel med utsläppsrätter och subventioner utgöra ett effektivt komplement till traditionella regleringsåtgärder. På detta område har det enligt kommissionen gjorts framsteg på EU-nivå, men är beslutsfattandet ibland svårt, i synnerhet när det gäller beskattning, på grund av kravet på enhällighet i rådet. Som exempel på när EU har tillämpat marknadsbaserade instrument nämner kommissionen energiskattedirektivet . Utskottet noterar att den nämnda rapporten utgör underlag för den nu pågående översynen av för hållbar utveckling. Utskottet ser positivt på att det förs en diskussion kring tänkbara lösningar på dessa spörsmål. Vad gäller den motion som tar upp frågan om globala gemensamma nyttigheter vill utskottet peka på att en internationell expertgrupp rörande globala gemensamma nyttigheter, International Task Force on Global Public Goods, har skapats genom ett avtal mellan och 2003. Gruppens uppgift är att värdera och prioritera internationella gemensamma nyttigheter på global och regional nivå som har avgörande betydelse för fattigdomsminskning och hållbar utveckling samt att utarbeta rekommendationer till policyskapare och andra intressenter om hur sådana nyttigheter skall kunna tillhandahållas, finansieras och stärkas. Gruppen skall också lämna förslag om hur effektivitet och resultat skall kunna mätas. I mitten av 2006 väntas gruppen avrapportera sitt uppdrag. På expertgruppens hemsida - - är det möjligt att ta del av arbetspapper om bl.a. kapacitetsbyggande och finansiering av insatser för fred och säkerhet, hälsovårdskapacitet när det gäller smittsamma sjukdomar och internationellt miljöskydd samt om kunskap, information, finansiell stabilitet och internationell handel. Utskottet välkomnar den internationella debatt som äger rum kring globala gemensamma nyttigheter och som kan väntas få ytterligare stimulans av den rapport som expertgruppen skall avlämna . Utskottet vill också erinra om att IPU:s (Interparlamentariska unionen) församling vid sin 109:e session i antog en resolution om globala gemensamma nyttigheter och parlamentens roll i sammanhanget. Med anledning av motionsförslag om att fästa ökad internationell uppmärksamhet på samband mellan miljö, klimatförändringar och naturkatastrofer noterar utskottet att frågor med denna inriktning behandlades vid . Deltagarna åtog sig att skyndsamt verka för skapandet av ett världsomspännande system för tidig varning för alla naturfenomen som kan medföra skada i regioner. Därvid skall man bygga på befintlig nationell och regional kapacitet, såsom det etablerade varningscentrumet mot tsunamier kring (Indian Warning and ). Likaså förband sig toppmötesdeltagarna att fullt ut genomföra Hyogodeklarationen och det ramprogram för som är knutet till denna. Båda dessa antogs vid om katastrofminskning (World Conference on Disaster Reduction). Utskottet noterar att också särskilt framhöll vikten av att fullfölja sådana åtaganden som avser stöd till utvecklingsländer som ofta drabbas av naturkatastrofer och katastrofdrabbade stater under övergångsfasen mot hållbar materiell, social och ekonomisk återhämtning, samt stöd till aktiviteter som syftar till riskminskning i återhämtningsfasen efter katastrofer och i rehabiliteringsprocesser. Utskottet har tidigare bl.a. i betänkande 2004/05:UU11 politik för humanitärt bistånd redovisat sin syn på frågor av denna karaktär. Också IPU har uppmärksammat frågan om hur man kan förebygga naturkatastrofer och arbeta med återuppbyggnad och skydd av sårbara grupper. Vid IPU-församlingens 112:e möte i och 113:e möte i antogs resolutioner om hur parlamenten kan medverka i detta arbete. Med vad som anförts avstyrker utskottet motionerna 2004/05:U219 (c) yrkande 12, 2004/05:U254 (mp) yrkande 16, U255 (m) yrkandena 18, 25 och 27, U349 (kd) yrkande 6, U371 (mp) yrkande 19, U378 (kd) yrkandena 2, 4, 7 och 10 samt N385 (v) yrkande 8. understryker i kommittémotion U384 yrkande 4att brist på vattentillgångar i högre grad skall inkluderas i säkerhetstänkande och att forskning om vattenbrist ur ett konfliktperspektiv måste prioriteras. I yrkande 8 framhålls att klimatförändringar kan orsaka stora skador på ekonomi och hälsa och påverka vatten och livsmedelssäkerhet. Forskning om hur sådana effekter kan dämpas och begränsas är angelägen och måste prioriteras. framhåller i partimotion2004/05:U219 yrkande 15 behovet av en internationell strategi för att stabilisera jordens klimat och förhindra flyktingströmmar till följd av miljöhot. I partimotion U267 yrkande 2 framhålls att lösningar av miljöproblem kan förhindra uppkomsten av konflikter. I yrkande 8 påtalas behovet av en internationell strategi för att stabilisera jordens klimat och förhindra flyktingströmmar till följd av miljöhot. bör enligt yrkande 10 i FN verka för att världsorganisationens medlemsländer skall omsätta det skrivna folkrättsliga ordet i konkret handling då det gäller mellanstatliga konflikter kopplade till miljö, vatten och utsläpp. framhåller i partimotion U276 yrkande 3 att den bör verka för att dess fattiga samarbetsländer skall ha livsmedelssuveränitet. Sambanden mellan olika hot som mänskligheten står inför har blivit starkare, och i allt större utsträckning gäller påståendet att ett hot mot en är ett hot mot alla. Den ömsesidiga sårbarheten bland svaga och starka har aldrig varit mer uppenbar. Detta hävdade högnivåpanelen, en expertgrupp som på uppdrag av FN:s generalsekreterare tog fram ett av underlagen, A more secure world: our shared responsibility,inför i . Högnivåpanelen pekade på flera sådana uttryck för vår gemensamma sårbarhet: Den globala ekonomiska integrationen innebär att en större terroristattack var som helst i världen får förödande konsekvenser för levnadsvillkoren för miljontals människor. Än större skulle konsekvenserna bli om det vore frågan om kärnvapenterrorism. Även den mest välbärgade nation kan påverkas av förmågan hos ett fattigt land att kontrollera en uppdykande epidemi. Eftersom internationella flygförbindelser är så snabba att de understiger inkubationstiden för många infektionssjukdomar, kan vem som helst av de 700 miljoner internationella flygpassagerarna utan att veta om det vara global smittbärare. Sars spreds till fler än 8 000 människor i 30 länder och dödade nästan 700 personer. Influensaepidemin 1919 (spanska sjukan) dödade 100 miljoner människor - betydligt fler än - under loppet av något . skulle ett liknande virus kunna döda tiotals miljoner människor under bråkdelen av den tidsrymden. Staters spridning av nukleär teknik ökar tillgången till den materiel och teknik som behövs för att terrorister skall få tillgång till kärnvapen. Möjligheterna för icke-statliga aktörer att handla med nukleär teknik underlättas av att ineffektiva stater svarar för gränskontroll och transit genom svaga stater. Internationella terroristgrupper gynnas av svaga stater - de får lättare att rekrytera anhängare om det råder missförhållanden till följd av bl.a. fattigdom, ockupation och frånvaro av mänskliga rättigheter och demokrati liksom av religiös och annan intolerans. Fattigdom, infektionssjukdomar, miljöförstöring och krig utgör jordmån för varandra i en dödlig cykel. Förekomsten av fattigdom har ett nära samband med inbördeskrig. Utbrott av exempelvis malaria och hiv/aids skördar många offer och ökar fattigdomen. Sjukdom och fattigdom har i sin tur samband med miljöförstöring. Klimatförändringar förstärker förekomsten av infektionssjukdomar såsom malaria och denguefeber. Miljöstress, orsakad av hög befolkningstäthet och brist på mark och andra naturresurser, kan bidra till inbördes stridigheter. På ett liknande sätt som högnivåpanelen pekar Världsnaturfonden på allvarliga hotbilder inom en ganska nära framtid: Mer skog kan försvinna - en tredjedel av världens skogar är hotade och kan komma att försvinna under detta århundrade. Många växt- och djurarter kan få det svårt att hinna anpassa eller förflytta sig i takt med klimatförändringarna och riskerar därmed att slås ut, enligt Världsnaturfonden. Fler naturkatastrofer kan komma att äga rum - orkaner, översvämningar och extrem torka kan komma att kosta både liv och mer pengar till katastrofhjälp. Ett ökat antal flyktingar kan också bli en följd. Enligt Röda Korset beräknas 25 miljoner människor ha tvingats fly från sina hem till följd av naturkatastrofer . Världsnaturfonden pekar också på att spridningen av tropiska sjukdomar kan förvärras - malaria och liknande sjukdomar kan spridas till nya områden i och med att klimatet ändras. Det finns redan sådana exempel. Hälsoeffekterna framhålls även av , (WHO). Det globala ekosystemet förstörs, och naturresurser används på ett ohållbart sätt. Effekterna på hälsan syns , enligt WHO i rapporten and Human Well-being: Health Synthesis. Forskare varnar i rapporten för att påverkan kan komma att bli mycket värre . Utskottet konstaterar att miljö- och klimatförändringar kan noteras . Även med kraftfulla och omedelbara åtgärder kommer klimatet att förändras, vilket kan få stora effekter på samhällena och på naturen. Också varnade för det allvarliga och långsiktiga hot som klimatförändringarna utgör. Utskottet återkommer senare i detta betänkande till världstoppsmötets slutsatser i denna fråga. Utskottet delar regeringens bedömning i proposition 2005/06:172 Nationell klimatpolitik i global samverkan att klimatförändringarna kan bli en svår påfrestning för samhället. Omfattningen av dessa påfrestningar beror delvis på hur stora dessa blir. Men som påpekas i några motioner kan bättre kunskaper genom bl.a. forskning leda till bättre beredskap mot sårbarheten genom åtgärder för förebyggande och anpassning. Forskning med sådan inriktning sker i . Vid () bedrivs forskning inom ett särskilt program rörande risker och sårbarhet. Forskningen där handlar om hur sårbara grupper och regioner och ekosystem påverkas av förändringar av social och miljömässig art och nya levnadsbetingelser och hur detta i sin tur får effekt på risker och anpassningsförmåga. Utskottet vill understryka vikten av ett fortsatt intensivt klimatarbete på internationell nivå. Klimatfrågornas betydelse liksom behovet av åtgärder på energiområdet har framhållits av utskottet vid ett flertal tillfällen, däribland i betänkandena /04:UU12 och 2003/04:UU3. Även i betänkande 2002/03:UMJU1 behandlades dessa frågor av det sammansatta utrikes- och miljö- och jordbruksutskottet. När det gäller den nationella nivån värdesätter utskottet att regeringen har givit i uppdrag åt en särskild utredare (dir. 2005:80) att kartlägga det svenska samhällets sårbarhet för globala klimatförändringar och att föreslå åtgärder och finansiering för att komma till rätta med eventuella problem av denna art. Vatten sett ur ett konflikt- och säkerhetspolitiskt perspektiv var ett av de båda huvudtemana vid utrikesutskottets offentliga utfrågning om vattenfrågor . Uppteckningar från utfrågningen ingår som en bilaga till detta betänkande. konstaterade i sin presentation vid utfrågningen att det var vid FN-konferenserna i (1992) och (2002) som vattenfrågorna började betraktas som frågor av globalt intresse. Successivt har man börjat se vatten som en global gemensam nyttighet, något som vi har gemensamt och som vi har ett gemensamt ansvar för. Den stora frågan är enligt Öjendal: Vem skall ha vattnet och hur skall det fördelas? Framför allt har vattenfrågorna uppmärksammats främst ur ett lokalt och ett globalt perspektiv. Öjendal menade att det är den regionala nivån som är den mest problematiska, sett ur ett säkerhetsperspektiv. Ett stort antal nationer delar vattenresurser i internationella flodbäcken. Detsamma gäller grundvatten, som många anser kan utnyttjas i stor skala , och som finns i hålrum eller har förgreningar under gränser. Utnyttjande av vatten i ett land påverkar andra länder. Öjendals bedömning var att vattenuttaget och rivaliteten mellan aktörer på regional nivå kommer att öka väsentligt under . Med denna utgångspunkt tog han upp säkerhetsproblem - och samarbete - kring vattenresurser, konfliktförebyggande åtgärder och policyarbete för att motverka potentiella konflikter, främst på regional nivå. FN:s millennieutvecklingsprojekt, som i förberedelserna inför utarbetade rapporten in development: A practical plan to achieve the Millennium Development Goals, pekade på sambandet mellan utveckling, säkerhet och mänskliga rättigheter. Millenniemålen är oerhört viktiga för den globala säkerheten. Jämfört med välmående samhällen hamnar fattiga och hungriga samhällen mycket lättare i konflikt om knappa grundläggande resurser, exempelvis vattenkällor och odlingsbar mark, liksom om knappa naturresurser. Utskottet betonar det starka sambandet mellan fattigdomsminskning och global säkerhet samt att det finns starka skäl att ägna ökad uppmärksamhet åt vattenfrågor, bl.a. utifrån den regionala konflikt- och säkerhetspolitiska betydelse de har på många håll i världen. Utskottet är övertygat om att kan bidra till detta både på det politiska planet och på det vetenskapliga. Regeringen bör enligt ett motionsförslag verka för att fattiga samarbetsländer uppnår livsmedelssuveränitet. Utskottet hänvisar till att denna fråga tidigare tagits upp i betänkande 2003/04:UU3 politik för global utveckling. Utskottet konstaterade där att med begreppet livsmedelssuveränitet (food sovereignity) brukar avses att varje land självt har ansvar att utforma och definiera sitt lands jordbruks- och livsmedelspolitik. Utskottet framhöll att det är angeläget att inom livsmedelsområdet verkar för både en tryggad tillgång till mat och för säkra livsmedel. Frågor med anknytning till livsmedelssuveränitet togs upp vid ett expertmöte anordnat av kring policy, fattigdom och jordbruksutveckling i söder om . Syftet var att diskutera hur jordbruket kan utvecklas som ett led i fattigdomsminskning i det aktuella geografiska området och vilken roll småskaligt jordbruk kan ha i sammanhanget. Som framgått antog EU en förklaring om unionens utvecklingspolitik. Bland de många frågor som tas upp där ingår bl.a. landsbygdsutveckling, jordbruk och tryggad livsmedelsförsörjning. Där slås fast att jordbruks- och landsbygdsutveckling är avgörande för fattigdomsminskning och tillväxt. Europeiska gemenskapen avser enligt överenskommelsen att "stödja deltagandepräglad, decentraliserad och miljömässigt hållbar territoriell utveckling som leds av de enskilda länderna och som syftar till att låta biståndsmottagarna delta i fastställandet av investeringar och förvaltningen av resurser för att stödja tillkomsten av lokala utvecklingsgrupper och respektera ekosystemens kapacitet". Detta ställningstagande innebär enligt utskottet att gemenskapens utvecklingssamarbete skall kunna leda till att möjligheterna till livsmedelssuveränitet för enskilda länder stärks. Utskottet ser detta som angeläget. Utskottet konstaterar att ett av de övergripande målen för den svenska handelspolitiken som angivits av regeringen (skr. 2005/06:9) är att bidra till ekonomisk utveckling i fattiga länder. I betänkande 2005/06:NU7 Svensk handelspolitik i WTO:s Doharunda anförde näringsutskottet: Utskottet framhåller vikten av frihandel, som kan vara en stark välståndsskapande kraft såväl för de utvecklade länderna som för världens fattigaste länder. Stabila och rättvisa spelregler för ett fritt utbyte av varor och tjänster är en avgörande förutsättning för ekonomisk tillväxt och sysselsättning. Det finns en allmän övertygelse i att frihandel är en viktig princip; frihandel gynnar konsumenterna, och att värna om frihandel som princip är både ett svenskt och globalt intresse. Utvecklingsländernas intressen måste [.] tas tillvara i handelspolitiken. När det gäller jordbrukspolitiken är det givet att skall fortsätta att verka för en reell sänkning av i-ländernas interna stöd, en snabb utfasning av exportsubventionerna och en tydlig nedmontering av tullar och kvoter, såväl inom som utanför EU-kretsen. Beträffande frågor om () och den pågående Doharundan betonar utskottet att det är av stor vikt att positiva inställning till frihandel får fullt genomslag i agerande. Regeringen bör verka för att EU skall visa ledarskap och kompromissvilja inom samtliga förhandlingsområden. Utskottet välkomnar att regeringen arbetar för att utvecklingshänsyn skall genomsyra EU:s positioner och agerande på handelsområdet. Ju ambitiösare överenskommelse som kan drivas igenom, desto större bli möjligheterna att minska fattigdomen i världen. som driver en starkt frihandelsvänlig linje och vill uppmuntra ökad syd-syd-handel måste de fattigaste länderna, om målen om fattigdomsbekämpning skall kunna nås, ha möjlighet till utveckling av sina jordbruk. konstaterar att det har framförts krav på att utvecklingsländer skall kunna skydda sitt jordbruk mot importkonkurrens som hotar tillgången till livsmedel för befolkningen. Men åtgärder måste vidtas också för att förbättra illa fungerande inhemska marknader. Begreppet livsmedelssuveränitet måste ses också i detta perspektiv. Med vad som anförts avstyrker utskottet motionerna 2004/05:U219 (c) yrkande 15, U267 (c) yrkandena 2, 8 och 10, U276 (mp) yrkande 3 samt U384 (kd) yrkandena 4 och 8. Organ inom det internationella miljöarbetet, genomförande av miljökonventioner Moderaternaunderstryker i kommittémotion U255 yrkande 24att det är viktigtatt och övriga EU-länder inom FN driver på det globala och regionala miljöarbetet och efterlevnaden av internationella miljökonventioner. förespråkar i partimotion MJ394 yrkande 5och i kommittémotion U4 yrkande 12, där synpunkter framförs på hållbar utveckling,att arbetar för en internationell miljödomstol. anser i kommittémotionerna 2004/05:U311 yrkande 6 och U378 yrkande 6att skall verka för inrättandet av en internationell miljödomstol och för att denna placeras i . I den sistnämnda motionensyrkande 5 förespråkas bildande av en världsmiljöorganisation. framhåller i partimotion U267 yrkande 11 att bör verka för att FN:s miljöarbete och arbete för hållbar utveckling stärks. I motionU371 (mp) yrkande 17förespråkas uppgradering av FN-programmet till en världsmiljöorganisation och i yrkande 18 inrättande av en global miljödomstol. Frågor om hållbar utveckling hanteras av en rad internationella organ och en översikt över sådana redovisas i skrivelse 2005/06:126. Enligt skrivelsen räknas bl.a. de internationella finansiella institutionerna och () till sådana organ. Också bl.a. , och utveckling, nämns i sammanhanget eftersom den bedriver ett aktivt arbete för att främja viktiga aspekter av hållbar utveckling. Det sker bl.a. genom att tar fram statistik och indikatorer och utvecklar riktlinjer på området. Organisationen framställer också en årlig rapport om pågående insatser i fråga om hållbar utveckling. Utskottet vill här också nämna FN:s kommission om hållbar utveckling (Commission on Sustainable Development, CSD). CSD ansvarar för uppföljning och genomförande på olika nivåer av resultaten från toppmöten om hållbar utveckling. Kommissionen sorterar under FN:s ekonomiska och sociala råd (Ecosoc). På miljöområdet bedrivs ett aktivt arbete bl.a. genom FN:s miljöprogram () och inom ramen för en rad konventioner, t.ex. om klimatförändringar och det till konventionen knutna Kyotoprotokollet och konventioner som rör exempelvis luftföroreningar och miljögifter. Till olika miljökonventioner finns sekretariat knutna. Dessutom finns ett antal organ och institutioner som skall integrera miljöaspekter inom sina respektive verksamhetsområden. På regional nivå finns också FN:s regionala kommissioner och EU samt, som nämnts, , som alla är viktiga aktörer när det gäller miljöfrågor och hållbar utveckling. I fråga om den sociala dimensionen av hållbar utveckling har bl.a. Internationella arbetsorganisationen () och () framträdande roller. Utskottet anser att det är viktigt att stärka FN:s miljöarbete och arbete för hållbar utveckling, vilket framhålls i motioner. I slutsatserna från betonades vikten av samstämmighet i FN-systemet, däribland på miljöområdet. Toppmötet slog fast behovet av effektivare miljöåtgärder inom FN-systemet för att få till stånd bättre samordning, rådgivning och policyvägledning, stärkt vetenskaplig kunskapsbas, analys och samarbete. Där påtalades också behovet av bl.a. bättre efterlevnad av överenskommelser och kapacitetsbyggnad. Världstoppmötet ansåg att Ecosoc, FN:s ekonomiska och sociala råd, behöver effektiviseras. Ecosoc bör ha rollen som FN:s främsta organ för samordning, policygranskning, policydialog och rekommendationer om frågor av ekonomisk och social utveckling, liksom genomförande av millenniemålen och andra internationellt överenskomna utvecklingsmål. För att uppnå detta, ansåg toppmötet, bör Ecosoc främja global dialog och partnerskap om global policy och trender på de ekonomiska, sociala, miljömässiga och humanitära områdena.