bet · GT01KrU14 · 2006-05-16 00:00:00 — Vi har krävt att alla studieförbund ska arbeta fram handlingsplaner med anledning av detta. Och arbetar en grupp under med att följa upp detta. Och anges det tydligt i propositionen att vi får rätt att återkalla felaktigt utbetalda statsbidrag. Och i varje fall med den nuvarande styrelsen är det en rättighet som kommer att utnyttjas. , : Det är två saker som man kan svara när det gäller kvalitet. Delvis tog jag upp det förut också. Det är svårt att definiera kvalitet. Bland våra honnörsord inom folkbildningen kan jag nämna deltagares inflytande. Hur ska jag definiera om en folkhögskola har kvalitet i deltagares inflytande? Jag har själv varit med i ett otal diskussioner om hur vi ska definiera inflytande. Betyder det att du kan bestämma allt, eller kan du bestämma allt ifrån rubrik till innehåll? Varför kommer du till skolan och så vidare? Det är oerhört svårt och mångbottnat. Vi vet att folkhögskolans metodik och även folkbildningens metodik också har påverkat den kommunala vuxenutbildningen. Över huvud taget inom utbildningssystemet ska man nu kvalitetsuppfölja inflytande i sin studietid. Men jag ställer frågan till och Myndigheten för skolutveckling hur de tänker definiera inflytande. De har ingen aning. De har inte ens funderat på begreppet . Så det är ett jätteproblem hur vi ska handskas med kvalitet när vi har med denna typ av värden och inslag att göra. Då har kvantitet självklart en viss användbarhet åtminstone. Men jag ska ta exemplet med den estetiska verksamheten. Vi skulle inte behöva ha kvantitetsmått på den estetiska verksamheten, vilket både studieförbund och folkhögskolor har. Om vi kunde vara eniga om att estetisk verksamhet är nödvändig för en demokrati och för grunden i människors upplevelser och möjligheter att utvecklas i att gestalta sin existentiella tillvaro och skapa samtal runt detta som inte är det talade ordet, då kunde vi slopa kvantitetsbegreppet och ha bara detta med kvalitet. Så det är en stor fråga av ett mycket vidare slag. , : Mitt namn är . Jag är chef för och för övrigt också ordförande i den etikdelegation som med jämna mellanrum berörs här. Den fråga som ställdes är viktig att fundera över. Det finns nämligen en form av motsatsförhållande mellan kvantitet och kvalitet. Självklart vill vi inom folkbildningen nå många, men ska det vägas emot: Vad är det man når människor med? Personligen tycker jag att det i propositionen görs väsentliga markeringar av att det är fråga om att skapa förutsättningar för studier. Det är studier man vill främja vad gäller studiecirkelverksamheten, och man gör en del tydliga markeringar. Som pekar på gäller det att skapa en struktur som främjar en studieverksamhet. Här har man pekat på ett antal frågor, till exempel själva begreppet. Man markerar att det inte rör sig om någon sorts allmänt vuxenaktivitetsstöd utan om ett stöd för studier. Studiecirkeln ska vara det centrala i stödet till studieförbunden. Man markerar också, vilket jag tycker är utomordentligt viktigt, att man vill skapa ett ökat utrymme för den öppna programverksamheten, det vill säga den verksamhet som vänder sig till allmänheten. Det är en viktig strukturåtgärd. Den öppna verksamheten har minskat på grund av det anslagssystem och de anslagsnivåer som har varit, och därmed har studieförbunden fått svårare att upprätthålla en organisation för livslånga studier, framför allt utanför de stora städerna. Detta finns belagt i och påpekat i propositionen. Den typen av verksamhet är naturligtvis också ett sätt att utåt markera att studieförbund och folkbildning finns i kommunerna, i den mån så skulle behövas. Sedan är det bara att konstatera att detta kommer att vara en dragkamp när man ska fastställa kriterierna. Det är knepigt att värdera dem eftersom studieförbunden ska möjliggöra ett förverkligande av sina respektive profiler. Detta är en balansgång. Jag för min del tycker i varje fall, både som företrädare för Folkuniversitet och som företrädare för Etikdelegationen, att det är väsentligt att man i propositionen trycker på vilka huvudmoment som ska främjas genom anslagen. , studerande: Jag ska svara på frågan om kvalitetsbegreppet utifrån ett deltagarperspektiv. Både inom folkhögskolorna och inom folkbildningsrörelsen i stort finns det något slags tanke om att man ska lära sig för att lära sig och bilda sig för att bilda sig, inte för att få bokstäver på ett betygsdokument. Det är klart att det kan bli problematiskt att kvalitetssäkra det, men jag tror att det är själva grejen i sig - att det inte finns någon ram eller några uppställda mått på vad kvalitet är. Det måste få finnas en spännvidd i just den tanken, att bildning i sig är någonting viktigt och kanske inte alltid går att mäta. , : I början av diskussionen nämndes två ord som jag skulle vilja lyfta fram, nämligen nyfikenhet och forskning. Det finns ett samband mellan att stimulera nyfikenheten och att fundera över var den ambition som propositionen pratar om i forskningstermer kan användas som ett sätt att både utveckla och förstärka kvalitet och lyfta fram nya aspekter. I min andra profession som rehabiliteringsläkare satt jag i går och diskuterade begrepp som body awareness therapy och kognitiv beteendeterapi och tittade på SBU:s smärtutvärderingsrapport, som i sig fyller, om man skriver ut den enkelsidigt, i höjd. kan jag sitta och fundera om handen och anden, om kunskap och bildning och om självhjälpsgrupper. Jag menar alltså att det finns begrepp i det moderna samhället och där forskningen faktiskt skulle kunna hitta handslag mellan olika positioner även i forskningssamhället. Just forskningsanslaget i propositionen tror jag är en utomordentligt intressant ingång i kvalitetsdiskussionen. Det kunde till exempel vara en fråga till : Hur skulle du kunna tänka dig ett sätt att beforska vidare för att hitta just kvalitetsaspekterna? Ordföranden: , det där tänker jag stoppa. Ursäkta, , men det är alltså utskottet som ställer frågorna än så . Det där får vi eventuellt ta upp i mån av tid. Det här är utskottets utfrågning - förlåt! Jag har fyra utskottsledamöter antecknade - , , och - och vi har på oss. Jag ber er att ha relativt korta frågor och även att vi får korta svar, så hinner vi till äventyrs ta upp ytterligare frågor sedan. (): Jag vill också tacka för en intressant förmiddag med många kloka inlägg. Ni har tagit upp nya grupper som kommer till folkbildningen. pratade om äldre när det gäller IT-kunskap, om unga som inte känner sig hemma i skolan och om nya ämnen som kommer in. Jag vill då bara säga: Hoppas att ni tar er an social ekonomi - fritt och frivilligt, förstås, men jag tror att folkbildningen behöver ge det en skjuts. När jag tittar på andra paragrafen i förordningen tycker jag inte att den riktigt stämmer med ert nytänkande. Jag tycker att texten är lite stigmatiserande. I stycket om syfte står det så här: "Verksamhet som syftar till att utjämna utbildningsklyftor och höja utbildningsnivån i samhället ska prioriteras" - det är väl okej, men sedan kommer det - "liksom verksamhet som riktar sig till utbildningsmässigt, socialt och kulturellt missgynnade personer." Det tycker jag är stigmatiserande. Vem vill tillhöra den gruppen? pratar ni om så många nya grupper som kommer till, och de finns inte nämnda här. Om man ska klara integrationen tror jag att det är nödvändigt att man undviker sådan här stigmatisering. Jag har några korta frågor. Jag har fått svar delvis, men ni kanske kan komplettera lite grann. Vilka åtgärder tänker ni vidta för att kommunerna ska förstå att satsningen på folkbildningen är en investering för demokratin ute i kommunerna? Det gör man ju inte riktigt eftersom man inte skjuter till så mycket medel. Sedan undrar jag vilket som är det största hinder ni ser för att förverkliga den här framtidsvisionen när det gäller folkbildningen. Ordföranden: som vill anta den utmaningen? , : Någon ska väl börja, höll jag på att säga. Det största hindret är ju människan själv, i den mån man inte känner att jag har behov av detta, jag är intresserad av detta, jag kan detta. Vi kan aldrig styra och ställa från studieförbunden, peka med hela handen och säga att det här ska ni göra och så vidare. Vad vi kan göra är att stödja och stimulera, de klassiska s:en. Det är människosyn det handlar om. Om vi har människosynen om alla människors lika värde och varje människas okränkbarhet har också studieförbunden ett ansvar att leva upp till att underlätta för människor att förverkliga sig själva. Det tycker jag är den vision som vi har att försöka förverkliga. hade ju en vision inte varit en vision om den inte i sig var ouppnåelig, men vi ska färdas i den riktningen. Här ser jag en speciell utmaning. får svara för sig, men det är möjligt att denna formulering i förordningen är för stigmatiserande. Dock ser jag som en utmaning för studieförbunden att försöka verka i , i Holma, i och så vidare. Jag förmodar att du läst samma papper som jag där har sammanställt cirkeldeltagarnas andel av befolkningen 2005 efter typ av bostadsort. Där visar det sig att förortskommunerna är de som hamnar sämst till. Förortskommunerna är förhållandevis invandrartäta områden med ganska många unga människor, och det finns risk för ett utanförskap - i den mån det inte redan är ett utanförskap. Häri ligger en utmaning. Det sades också att studieförbunden inte finns i glesbygdsområden. På detta kan man se på olika sätt, men sett till andel av befolkningen efter typ av bostadsort som deltar i studiecirklar finns det ingen typ av kommuner där så många deltar i studiecirkelverksamhet som glesbygdskommuner. Sedan kanske inte alltid studieförbundets skylt hänger där, men studiecirkelverksamheten är större än i någon annan jämförbar enhet. Detta bör kommunerna också förstå. Det är ju människosyn det handlar om. , MKFC : Jag heter och är folkhögskolelärare på . Jag vill svara på detta med stigmatisering. Om man ska kalla det stigmatisering eller inte låter jag vara osagt, men en väldigt viktigt aspekt i detta som jag har jobbat med som folkhögskolelärare är att det faktiskt finns grupper i samhället som både utbildningsmässigt och i andra avseenden är missgynnade och därför också i folkbildningsmässig tradition behöver folkbildningen. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi behåller det perspektivet på folkbildningen, att den kan utgöra ett alternativ till den skola som vi har hört - och det är också min erfarenhet - att många unga mår väldigt dåligt i och inte klarar av. Där har folkbildningen ett väldigt viktigt uppdrag som jag vet att väldigt många fler än min folkhögskola försöker fylla, eftersom det finns ett stort behov av det. , : För en folkhögskoleverksamhet tror jag att den största framtidsfaran är om vi i samhället och i den politiska terminologin slutar prata om betydelsen av att bildningen och demokratin får ta tid. Det tar tid att diskutera värderingar och åsikter och att utforska sig själv och sin omgivning. Om folkhögskolor mer och mer börjar jämföras med exempelvis vuxenutbildning och det läggs effektivitetskrav, du ska snabbt ut i arbetslivet, då förlorar vi hela folkhögskolevärlden och hela tanken med vad vi ska syssla med. Jag tycker att det är oerhört viktigt att tänka på hur vi pratar om de här sakerna, vad man ska göra på folkhögskolorna, och ser det som skilt från något annat. Vi har nämligen ytterligare uppdrag än arbetsmarknaden. Vi har ett uppdrag för hela samhällets existens. Sedan kan jag inte låta bli att kommentera detta med kultur. Jag kan hålla med om att det finns en viss stigmatiserande skrivning i detta, men jag skulle vilja problematisera det ytterligare en nivå och säga att det är stigmatiserande att kalla det för stigmatiserande eftersom vi på det sättet begränsar ordet kultur. För mig är kultur lika mycket ålder, studiebakgrund, arbetsmarknadserfarenheter etcetera. Det har inte bara att göra med så kallad etnisk tillhörighet. Om vi problematiserar kulturbegreppet på det sättet tror jag att vi skulle få helt andra så kallade integrationsdiskussioner i samhället. Ordföranden: Jag ger nu ordet till . Sedan streckar jag denna fråga för att få plats med de andra tre från utskottet också. , : När det gäller vilka som är de största problemen tror jag så här: Utbildningsnivån ökar . Det leder till att exempelvis studieförbundens verksamhet alltid bör ha goda möjligheter, för folk kommer att intressera sig för att engagera sig i studier. Det hänger ihop. Detta är också en sådan form som är lätt att anknyta sig till. Vad är då hotet? Det enklaste är naturligtvis det finansiella stödet. Bortfaller detta klarar sig inte den här typen av verksamhet. I svackor lever den på eldsjälar, och så dör den ut och försvinner. Det andra hotet är att folkbildningen själv väljer att underordna sig någon annan verksamhet. Det har vi sett i vissa länder. Man blir helt enkelt, mer eller mindre frivilligt, en del av det offentliga utbildningssystemet, oftast på grund av att man söker och hittar pengar där, och så försvinner man. (): Jag vill ställa mina frågor till och . De handlar om funktionshindrade och folkbildning. sade att funktionshindrade upplever folkhögskolorna som en stärkande miljö. Då undrar jag lite vad det är som är stärkande. Är det internatet, eller är det något annat? Upplever de funktionshindrade samma delaktighet och medinflytande i undervisningsprocessen som övriga folkhögskoleelever? Och vad händer efter folkhögskolan med de funktionshindrade? Går de vidare till fortsatta studier, till arbete eller till ett fortsatt utanförskap? Sedan står det i propositionen om hur angeläget det är att människor med funktionshinder får representation i styrelser och bland personal inom folkhögskola och folkbildning. Jag tolkar detta som att det inte är så bra på den fronten . Har ni några tankar om hur det kan bli bättre? , : Jag kan inte svara fullständigt på detta. Det som är tydligt från den utvärdering som gjordes i Sufo 2 är att de funktionshindrade upplever just folkhögskolemiljön utomordentligt positivt. Den kritik som finns omkring funktionshindrades vistelse på folkhögskola faller praktiskt taget ständigt tillbaka på kommunens insatser som bidrag för att stödja. Det är i princip inte folkbildningen man är kritisk mot utan det stöd man får från kommunen lokalt. Jag tror också att många upplevde en oro för att lämna utbildningen därför att man undrade hur det skulle gå, men jag kan inte säga exakt om det finns någonting om hur det gick. , : Jag tror att de funktionshindrade upplever tiden på folkhögskola som stärkande väldigt mycket på grund av internatverksamheten. Det betyder att man på ett helt annat sätt under en längre processtid får möjlighet att diskutera sin situation och därigenom skapa växt. I det sammanhanget tror jag att internaten har en enormt stor betydelse. Sedan tror jag också att det handlar om, som jag sade i min inledning förut, att folkhögskolorna har som ingång att bemöta alla människor, inklusive funktionshindrade, som medborgare - inte bara att duär värd något, utan just nivån: Du är medborgare. Du har en plats i det här samhället. På de skolor som jobbar väldigt mycket med detta tror jag att man upplever precis samma typ av delaktighet, eller brist på delaktighet, som övriga studerande gör på andra folkhögskolor. Mitt intryck när jag besökt dessa skolor är att de gör ett otroligt gediget arbete för att stärka de funktionshindrade i att förberedas och ställa krav då de vistas i den miljö som vi icke funktionshindrade skapar, det vill säga i miljöer som skapar funktionshinder. är man ju inte mer funktionshindrad än vad miljön gör en. När det gäller plats i hierarkierna och maktstrukturerna finns det ingen gemensam strategi för hur vi åtgärdar någon form av de maktproblem som finns över huvud taget. Som någon sade handlar det ju om vita, äldre, friska män, och från det exkluderas väldigt många grupper. Jag vill i det sammanhanget lyfta fram en sak när det gäller propositionen. Både och har i sina tidigare svar tagit upp att det finns ett behov av att se över regelverken för de funktionshindrades möjligheter att studera på folkhögskola. Det finns vissa glapp i systemen som gör att det inte fungerar helt tillfredsställande. Funktionshindrade hamnar som en bricka i spelet och kan inte börja sina studier i väntan på beslut. Beslut kan avvisas från olika håll, och man vet till slut inte vart man ska vända sig för att få ett beslut. Det finns många bra regler, men de samverkar på bästa tänkbara sätt. Detta är inte med i propositionen, och det saknar vi. (): Bra föredragningar föder ju funderingar. En fundering jag fick gällde det sade om att folkbildningen har svårare att ta till sig andra kulturers andra sätt att se på verksamheten än det svenska sättet. har ju folkbildningen som målsättning att vara en tillgång i arbetet med att integrera dem som kommer till i det svenska samhället. Frågan är då hur denna svårighet att ta till sig andra kulturers sätt att se på folkbildningens verksamhet påverkar möjligheten att med framgång vara en del i integrationsarbetet. Jag hade också en fråga om det som var inne på: Hur utvecklar vi propositionens ambitioner kring forskningen inom folkbildningen, som kvalitetsutvecklare och i kontakt med nya kunskapsområden? , : Detta måste vara väldigt kort, för annars blir det en jättediskussion. Jag har bara så svårt att förstå skrivningarna om att vi skulle ha svårigheter att ta till oss andra kulturer, som man säger att det försvårar integrationsarbetet. Det är ett motsatsförhållande i detta som inte riktigt stämmer. Jag kan gott hävda att folkhögskolorna - det är i alla fall vad jag har mött - verkligen försöker samverka med olika kulturer och bemöta olika sätt att vara i en väldigt vid bemärkelse. Ärligt talat klarar jag inte den typen av hopklumpning av kulturer och etniska grupper. , : I den forskning som har gjorts finns det väl olika synpunkter på detta. De studier som har gjorts har ju också varit fallstudier, så problemet är naturligtvis att vi här inte pratar om verksamheter i allmänhet utan om hur det kan vara och vilka aspekter som kan vara viktiga. En sida som framkommer är helt enkelt det som har att göra med val av innehåll - en klassisk fråga i pedagogik. Om vi till exempel tar historieämnet finns det en lång diskussion omkring detta. Det har gått från att vara nationalistiskt längre tillbaka i historien till att bli eurocentriskt, så att säga. Sådana frågor är en viktig aspekt i detta. Hur kan man få läsa om sådant som inte har alltför skarpt fokus på bara en fläck? Sedan blir ju folk socialiserade till förväntningar på utbildningssystemet som skapar en del konflikter - hur undervisningen egentligen ska se ut för att vara seriös, och så vidare. Sådant kan man också hitta, och det är en problematik som kan vara svår att hantera. , : När det gäller frågan om integration skulle jag personligen vilja säga - med starkt stöd i , tror jag - att det stora problemet är att integrera majoritetsbefolkningen, om jag får kalla oss Sverigefödda och smålänningar det, som oftast lever i starkt segregerade miljöer, i det mångkulturella samhälle som resten av befolkningen lever i. Det är den stora utmaningen. Det näst största problemet är att så många i vårt samhälle förväxlar integration med assimilering. Om vi vill ha en integration i ett mångkulturellt samhälle får vi också acceptera att det krävs egna institutioner och egna resurser till dem som inte självklart har stöd i en majoritetskultur. Det är ett klassiskt problem i all minoritetspolitik. , Bildningsverksamhet: Jag kommer från ett studieförbund. betraktas väl oftast av många som väldigt svensk. Vi har ett antal samarbetsavtal med många organisationer. Till exempel de bosniska kan delvis dela våra värderingar när det gäller nykterhet, men på många andra sätt jobbar vi just i integrerade former. Vi har ett särskilt integrationsstråk. Vi tror, när vi nu utvecklar dessa samarbeten, att en del av de här organisationerna kan komma att bli medlemsorganisationer, det vill säga våra huvudmän, . Jag vill dock också peka på att inte bara människor som kommer från andra länder kan känna ett utanförskap i . Det finns en annan integration också. Ett exempel är de kriminella. Vi har som huvudman en organisation som heter , Kriminellas revansch i samhället. Varför kan man inte bedriva studiecirklar på fängelser? Här är ju tusentals människor som inte kommer i åtnjutande av folkbildningen. Varför kan man inte bedriva studiecirklar bland intagna som kommer ut och har avtjänat sitt straff, bland annat i syfte att få ett civilsamhälle som gör det möjligt för dem att undvika att återfalla i brott? Här finns en hel lång rad möjligheter som studieförbunden och folkbildningen kan åstadkomma i samhället på ett integrerande sätt. (): Att komma sist i frågestunderna på det här sättet innebär ofta att man har fått svar på de frågor man har suttit och funderat på, och det råkar också gälla mig. Jag vill dock ändå säga några ord. Jag har också tänkt på detta med integrationen och den redovisning som gör av så att få i förortskommunerna går i studiecirklar. Jag tänker historiskt på när folkrörelserna var starka. Då kom ju kraften underifrån. Svenskarna hade en träning i att träffas och driva sina krav. I nutiden kommer nysvenskarna från länder som inte har detta. Det är ju ett svenskt fenomen att ha folkhögskolor och studieverksamhet. När det gäller vårt arbetssätt betyder detta vad jag förstår att de här svenska vita männen som ni har pratat om - nu har de blivit "friska" också - måste se den här förändringen, att man närmar sig grupper som absolut inte har detta i sina traditioner och kanske ser på det med skepsis. Som sagt: Det blev ingen fråga, utan jag tycker att jag har fått bra svar. Ordföranden: Det var väl en väldigt god sammanfattning, . Klockan är alldeles strax ett, och det gör att vi har att avsluta denna väldigt intressanta förmiddag. Jag vill rikta ett stort tack till alla, inte minst till föredragshållarna men också till deltagarna, till frågeställarna och till kulturutskottets kansli med Per i spetsen som har hållit i det praktiska. Det har ju talats en del om livslångt lärande, och jag upplever att det är en verklighet som finns. Detta att få lära är en upplevelse som gör livet värt att gå vidare med. Jag hoppas att ni har upplevt den här förmiddagen lika givande som jag har upplevt den, med frågor kring bildning och kunskap. Min hustru talar ibland om att jag har en massa onödig kunskap när jag talar om vilken tid hade när han vann på skridskor 1956. Det ligger väl en del i det, men händer det att jag har glädje även av den kunskapen. Här tycker jag dock definitivt inte att vi har fått oss någon onödig kunskap till del utan kunskaper och erfarenheter som vi tar med oss på olika sätt nu när vi i utskottet ska behandla den här folkbildningspropositionen. Först ska det skrivas motioner, och har vi justering av det här betänkandet. är så alla välkomna att sitta på åhörarläktare, för då ska vi ha debatt och beslut kring folkbildningen. Ett stort tack från hela kulturutskottet för allt deltagande och all medverkan i detta! Jag tycker att vi ger varandra en stark applåd.