bet · GT01JuSoU1 · 2006-04-06 00:00:00 — - Vårdinsatser skall syfta till ett liv fritt från missbruk och illegala droger. - Vården och andra insatser för personer med missbruksproblem skall vara av god kvalitet. - Insatser mot missbruk skall vara uthålliga och långsiktiga och bygga på ett vårdkedjeperspektiv. Målen överensstämmer med den nuvarande handlingsplanen. Vård och behandling samt andra rehabiliteringsinsatser utgör grunden när det gäller att hjälpa personer med missbruksproblem att komma ifrån sitt beroende. Vård och behandling av personer med missbruksproblem är därför en nödvändig del av de narkotikapolitiska insatserna. Rätt avpassade och utformade behandlingsinsatser bidrar till att minska narkotikamissbruket och förbättrar missbrukarnas livssituation. Hänsyn måste tas till att bl.a. kön, ålder, missbruksmönster samt etnisk- och kulturell tillhörighet kan medföra särskilda behov och krav på behandlingens utformning för att den skall vara framgångsrik. För en väl fungerande missbrukarvård krävs kunskaper om missbrukets omfattning och karaktär, vårdbehov hos olika riskgrupper och personer med missbruksproblem samt kvalitet i, och effekter av, de olika insatser som görs. Regeringen anför att ansvaret för vård av personer med missbruksproblem delas av flera huvudmän. svarar för den långsiktiga rehabiliteringen, medan avgiftning, psykiska komplikationer i samband med missbruk samt substitutionsbehandling främst är ett ansvar för hälso- och sjukvården. Sjukvårdens insatser har, åtminstone i storstäderna, nästan samma omfattning som . De medicinska insatserna utgör en omistlig del av missbrukarvården. Nya farmakologiska framsteg och nya rön om sambandet mellan missbruksbeteende och biologiska och neurologiska faktorer kan bidra till att utveckla missbrukarvården . Vidare anförs att läkemedel kan spela en viktig roll vid behandling av opiatberoende. Det är främst fråga om Metadon och Subutex, men nya läkemedel kan tillkomma . och har utarbetat föreskrifter och allmänna råd vid opiatmissbruk. Föreskrifterna, som trädde i kraft , gäller för all behandling med narkotikaklassificerade läkemedel vid opiatmissbruk. Regeringen understryker att missbrukarvården bör ses ur både ett medicinskt och ett socialt perspektiv. I den mån farmakologisk behandling ingår bör denna stöttas med socialpsykologiska insatser, och en vårdplanering skall göras med . Nära samverkan mellan kommuner och landsting är en grundläggande förutsättning när det gäller att utveckla väl fungerande vårdkedjor som kan tillgodose vårdbehoven hos personer med missbruksproblem. Samverkan bör med fördel kunna ske inom ramen för en gemensam nämnd, vilket möjliggörs i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet. Lagen medger inrättande av gemensam fullgöra uppgifter inom vård- och omsorgsområdet, i de fall vård- och omsorgsbehövande har behov av insatser från såväl hälso- och sjukvård som kommunernas vård och omsorg. I lagens förarbeten (prop. 2002/03:20) nämns särskilt missbrukarvården som ett sådant område. Mot bakgrund av utvecklingen inom missbrukarvården konstaterade regeringen i budgetpropositionen för (prop. 2004/05:1) att missbrukarvården är i behov av ett medelstillskott för att komma tillrätta med sektorns problem. För att utveckla och stärka missbrukarvården genomför regeringen en satsning även som skall underlätta för personer med missbruksproblem att få sina eftersatta vårdbehov tillgodosedda. Satsningen, som går under benämningen Ett kontrakt för livet, omfattar sammanlagt . Av medlen är avsedda för insatser inom kriminalvården. Vidare pekar regeringen på att i sitt betänkande Tvång och förändring - Rättssäkerhet, vårdens innehåll och eftervård (SOU 2004:3) konstaterar att erfarenheterna visar att långsiktighet, uthållighet och planering är viktiga förutsättningar för framgång när det gäller behandlings- och rehabiliteringsinsatser. För att förstärka vårdkedjan föreslog utredningen att den vårdavgift som socialnämnden betalar för LVM-vården skall sänkas under den del av vården som sker med stöd av 27 § LVM och som innebär vård i annan form utanför LVM-hemmet, inför övergången till LVM-vårdens upphörande och fortsatta vårdinsatser på frivillig bas. För att en avgiftssänkning skall vara möjlig, skall LVM-hemmet och socialnämnden enligt förslaget på ett så tidigt stadium som möjligt komma överens om insatser som skall vidtas såväl under som efter avslutad LVM-vård. På regeringens uppdrag påbörjades en treårig försöksverksamhet inom (SiS) med ett liknande innehåll. Försöksverksamheten omfattar ett begränsat antal kommuner eller kommundelar och LVM-hem. Regeringen avsätter till projektet , och SiS satsar lika mycket. För att fullt ut genomföra förslag har av satsningen Ett kontrakt för livet avsatts för , och är reserverade för . De kommuner som åtar sig att aktivt medverka i vårdplaneringen och att följa upp LVM-vården med fortsatta vårdinsatser samt bostad, sysselsättning och psykosocialt stöd skall få en reduktion av sina kostnader för vården som vård i annan form enligt 27 § LVM pågår. Förslaget är i enlighet med pågående försöksverksamhet inom SiS samt med förslag. Därigenom får kommunerna incitament att aktivt medverka i planeringen i anslutning till LVM-vården samt att följa upp vården med lämpliga insatser. Minskade kostnader för LVM-vården innebär också ett ökat utrymme för att förstärka andra delar av vårdkedjan. Regeringen anför vidare att Ett kontrakt för livet också innehåller ett direkt stöd till kommunerna i syfte att stärka vårdkedjans alla delar. avsattes , och har respektive reserverats. Syftet är att stimulera kommunerna att stärka insatserna för de tunga missbrukarna. Regeringen anför dessutom att bristen på resurser för de socialt mest utsatta missbrukarna brukar framhållas i olika sammanhang. Det är bl.a. hemlösa, personer med s.k. dubbeldiagnos, prostituerade missbrukande kvinnor och injektionsmissbrukare. Problemet är inte i första hand att få kontakt med dem utan att ge dem ett sådant stöd att de kan ta sig ur sin situation. För denna grupp är det särskilt viktigt att samverkan mellan sjukvård, socialtjänst och kriminalvård fungerar bra, eftersom personerna ofta är kända och föremål för insatser från flera av dessa instanser. Frivilligorganisationerna gör betydande insatser för de tyngsta missbrukarna och de hemlösa. Regeringens bedömning är att det är viktigt att bygga upp nätverk för att långsiktigt kunna stödja också de mest utsatta och svårmotiverade. När det gäller kvalitet och effekter är regeringens bedömning att det är möjligt att uppnå positiva resultat med missbruksbehandling. Den uppfattningen stöds av den kunskapssammanställning som av medicinsk metodik (SBU) publicerade . Av rapporten, som är en genomgång av ett stort antal vetenskapligt hållbara studier av behandling vid missbruk, framgår att effekterna är störst vid behandlingar som är inriktade på själva missbruksbeteendet. Någon universalmetod som passar samtliga missbrukare finns dock inte. En enskild insats kan sällan förväntas resultera i en total rehabilitering, utan flera insatser behöver i regel kombineras. Det är viktigt att insatserna utformas i samarbete med den enskilde individen och med utgångspunkt i dennes behov. Det är också viktigt, inte minst för resultatet av insatsen, att den vård och behandling som personer med missbruksproblem kan få är av god kvalitet. Kvalitetskravet gäller hela den process som innefattar uppsökande arbete, stöd, vård-, behandlings- och rehabiliteringsinsatser samt eftervård och uppföljning. I det sammanhanget är arbete med nationella riktlinjer för missbrukarvården samt utveckling av kvalitetskriterier av central betydelse. När det gäller behovet av fortsatta insatser uttalar regeringen att och den nationella narkotikasamordnaren har en fortsatt viktig uppgift att i samarbete med kommuner och organisationer verka för att få till stånd en utveckling av insatser anpassade för olika personers skilda behov, och en förbättrad tillgänglighet, effektivitet och kvalitet i vården. pågående arbete med att utveckla nationella riktlinjer för missbrukarvården kommer att utgöra ett tillskott i det fortsatta utvecklingsarbetet. Enligt regeringen behöver dokumentation, uppföljning och utvärdering utvecklas inom vård- och behandlingsarbetet. Det gäller såväl insatser för enskilda individer som det mer övergripande arbetet. Vad gäller metod- och kompetensutveckling anför regeringen att det är nödvändigt att insatserna för stöd, vård och rehabilitering av personer med missbruksproblem grundas på kunskap och beprövad erfarenhet. En hög kompetensnivå i de sektorer som är engagerade i det professionella vård- och behandlingssystemet är av avgörande betydelse när det gäller vårdens kvalitet och effektivitet. Önskemålet om en mer kunskapsbaserad missbrukarvård står inte i motsatsställning till en fortsatt utveckling även inom den ideella sektorn. Frivilliga insatser är av en annan karaktär än den professionella vården och kan ge sådant stöd som inte är möjligt att åstadkomma inom det professionella vårdsystemet. En betydande del av utvecklingen av narkomanvården har också åstadkommits inom den frivilliga sektorn. En hög kunskapsnivå inom den professionella vården ger bättre förutsättningar för att på bästa sätt utveckla samarbete och samverkan med frivilliga krafter. I resultatskrivelsen (skr. 2004/05:152 s. 16) anförs att frivilligorganisationerna står för en betydande del av insatserna till de mest marginaliserade grupperna. För att kartlägga dessa individers problem och hjälpbehov har tilldelat SoRAD och organisationen medel för att tillsammans genomföra studien : gästerna, deras nätverk, problem, behov och resurser. Därutöver har Rainbow fått bidrag för att kvalitetssäkra och utveckla dokumentationen av klientdriven rehabilitering. I motionerna 2002/03:So442 yrkande 3 och 2003/04:So345 yrkande 18 (båda fp) förespråkas en ombudsmannafunktion, en befattningshavare som har till uppgift att hjälpa de anhöriga att få vård och behandling för barn eller andra närstående. I motion So704 (kd) yrkande 4 efterfrågas en översyn av ansvaret för missbrukarvården. Motionärerna anför att i senaste lägesrapport kring individ- och familjeomsorg påtalas det bristande samarbetet mellan olika vårdgivare. Sex motioner rör missbrukarvårdens innehåll. I motionerna Ju333 yrkande 2 och So401 yrkande 1 (båda v) anförs att beroendevården har blivit eftersatt, både resursmässigt och ur metodutvecklingshänseende. Enligt motionärerna krävs det en satsning i hela landet på beroendevården för att bevara och utveckla kvaliteten. I motion So2 (fp) yrkande 2 (delvis) anförs att människor med missbruk av narkotika har rätt till behandling med vetenskapligt belagd effekt. De måste därför i mycket högre utsträckning än erbjudas behandlingsmetoder, t.ex. kognitiv beteendeterapi, samt underhållsbehandling med Subutex eller Metadon under ordnade former och i enlighet med föreskrifter. I motion 2003/04:So414 (m) yrkande 12 anförs att kriterierna för Metadonbehandling saknar flexibilitet och att de därför behöver utredas och förändras. I denna utredning bör även Subutex ingå. I motion So482 (s) efterfrågas fler behandlingsplatser för Metadonprogram samt kortare väntetider för att få denna behandling. I motion 2003/04:So297 (m) efterfrågas psykologisk behandling i kombination med buprenorfin mot heroinmissbruk. I motion 2004/05:So36 (m) yrkande 2 anförs kritik mot regeringens uttalanden i resultatskrivelsen att missbrukarvården utvecklats när det gäller både metoder och tillgänglighet. Enligt motionärerna är det problem förenade med målens formulering, och dessutom föreligger det svårigheter följa upp och mäta olika insatsers effekt. En strategi för missbrukarvården behövs därför. I sex motioner framförs synpunkter på utformningen av lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och möjligheterna till tvångsvård. Sålunda förespråkas i motion So301 (m) yrkande 1 att ordet "närstående" i 13 § 2 LVM ändras till "annan". Vidare anförs i motionen, yrkande 2, för att tydliggöra att uttrycket "dagen efter" inte alltid kommer att vara dagen efter beslutet, att en hänvisning till bestämmelserna i 2 § lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid bör göras i ett nytt andra stycke till 15 § LVM. I motion So208 (m) anförs att kretsen av människor som skall beaktas i bedömningen när det gäller tvångsvård enligt bl.a. LVM bör vidgas. Det är inte bara missbrukaren som är drabbad och i behov av vård utan hela familjen är i behov av hjälp. I motion 2004/05:So507 (m) yrkande 7 begärs att LVM ändras så att behandling kan ske på tre nivåer: frivilliga åtgärder inom ramen för bestämmelser, övervakning och andra föreskrifter som socialnämnden ålägger missbrukaren och frihetsberövande som sista möjlighet. I motionerna 2004/05:So507 yrkande 5 och So1 yrkande 11 (båda m) förespråkas att, vid upprepat gravt missbruk som leder till asocialt beteende och risker för andra människor, tvångsomhändertaganden skall kunna ske för att vården skall ge resultat. Enbart avgiftning av missbrukare och allmän stödterapi, som ofta används, leder ingenstans. I motion So704 (kd) yrkande 5 anförs att nya former för tvångsvård bör utarbetas. Motionärerna anser att tvångsvården bör fungera mer enligt en vårdkedjemodell där den omhändertagne tas in på en slutenvårdsavdelning, därefter flyttas till en halvöppen avdelning för att sedan slussas ut till öppenvård. Ett antal motioner rör behovet av avgiftningsplatser. I motion 2004/05:So36 (m) yrkande 3 påtalas att det är viktigt att såväl frivillig vård som tvångsvård alltid föregås av avgiftning på en särskild avgiftningsenhet. Under avgiftningen skall en behandlingsplan upprättas, omfattande även eftervården. Hälso- och sjukvården måste se till att det finns ett tillräckligt antal avgiftningsenheter så att ingen missbrukare behöver vänta på avgiftning. I motion So209 (m) påtalas att det behövs avgiftningsenheter för att målet ett narkotikafritt samhälle skall kunna uppnås. I motion MJ351 (mp, -) yrkande 22 efterfrågas tillgång till särskilda avgiftningsplatser för kvinnor som missbrukar narkotika. I motion Ju282 (s) yrkande 3 efterfrågas ett ökat samarbete kring personer med dubbeldiagnoser och eftervård av personer som har missbrukat narkotika. Motionärerna pekar på att det är möjligt att inrätta gemensamma team med kompetens inom såväl missbruk, psykisk sjukdom som social omsorg. I motionerna So658 yrkande 1 och So704 yrkande 7 (båda kd) framhålls nyttan av de ideella insatser som utförs inom missbrukarvården. Ytterligare resurser för verksamheten behövs dock. I motion So658 yrkande 2 förespråkas att ett nationellt samråd med inriktning mot ideell missbrukarvård tillsätts. Detta bör få i uppdrag att leta efter goda exempel samt stödja ideell missbrukarvård på olika sätt på nationell nivå. I motion 2004/05:So36 (m) yrkande 4 framförs kritik mot att regeringen givit medel till organisationerna Convictus och Rainbow för att kartlägga de marginaliserade grupperna. Enligt motionärerna representerar den senare organisationen mycket liberala uppfattningar i narkotikapolitiken. behandlade i det av godkända betänkandet 2001/02:SoU15 Nationell narkotikahandlingsplan ett motionsyrkande om att inrätta en särskild anhörigombudsman för anhöriga till narkotikamissbrukare (s. 28 f.). Utskottet anförde att det delade regeringens inställning att samarbetet och samverkan med anhöriga och närsamhället bör utvecklas inom missbrukarvården, inte minst för att förbättra stödet till missbrukarens anhöriga. Utskottet ställde sig dock inte bakom kravet att inrätta en särskild anhörigombudsman. Motionsyrkandet avstyrktes (res. behandlade och avstyrkte i det av godkända betänkandet 2004/05:SoU15 Stärkt rättssäkerhet och vårdinnehåll i LVM-vården m.m. ett motionsyrkande om att ersätta ordet "närstående" med "annan" i 13 § LVM (s. 17; res. m, fp). I samma betänkande avstyrkte utskottet även motionsyrkanden om ansvaret för missbrukarvården. Utskottet instämde med regeringen i att det yttersta ansvaret för missbrukarvården även fortsättningsvis borde åvila kommunerna. Motionerna avstyrktes (res. m, fp, kd). Från Socialstyrelsenhar inhämtats att de nationella riktlinjerna för missbrukarvården, efter remissbehandling , beräknas bli klara eller . Sammansatta justitie- och socialutskottet delar regeringens uppfattning att vård och behandling samt andra rehabiliteringsinsatser utgör grunden när det är fråga om att hjälpa personer med missbruksproblem att komma ifrån sitt beroende. För en väl fungerande missbrukarvård krävs kunskaper om missbrukets omfattning och karaktär, vårdbehov hos olika riskgrupper och personer med missbruksproblem samt kvalitet i, och effekter av, de olika insatser som görs. Härvid är arbete med nationella riktlinjer för missbrukarvården samt utveckling av kvalitetskriterier av central betydelse. Även och föreskrifter för behandling med narkotikaklassificerade läkemedel vid opiatmissbruk är av stor betydelse. När det gäller läkemedelsassisterad behandling anser utskottet att väntetiderna för att få komma med i ett behandlingsprogram måste kortas. Vidare vill utskottet framhålla vikten av att vårdinsatserna syftar till ett liv fritt från missbruk och illegala droger. Utskottet delar vidare regeringens uppfattning att det är viktigt att åtgärder mot missbruk är uthålliga och långsiktiga och bygger på ett vårdkedjeperspektiv. Utskottet ser därför positivt på den särskilda satsningen under 2005-2007 på missbrukarvård benämnd Ett kontrakt för livet. Mot bakgrund av vad som anförts får motionerna 2003/04:So297 (m), 2003/04:So414 (m) yrkande 12, 2004/05:So36 (m) yrkande 2, Ju333 (v) yrkande 2, So2 (fp) yrkande 2 delvis, So401 (v) yrkande 1 och So482 (s) anses åtminstone delvis tillgodosedda. Utskottet anser att det är viktigt att anhöriga till missbrukare av narkotika får den hjälp och det stöd de behöver. Som anförs i handlingsplanen är det viktigt att utvecklar rutiner för hur kontakten med anhöriga skall se ut och att det inom finns resurser att arbeta med hela familjen samt att man särskilt uppmärksammar barn som lever i familjer med missbruksproblem. Utskottet anser dock inte att det bör inrättas en särskild anhörigombudsman. Motionerna 2002/03:So442 (fp) yrkande 3 och 2003/04:So345 (fp) yrkande 18 avstyrks därför. Som regeringen pekar på i handlingsplanen delas ansvaret för vården av personer med missbruksproblem av flera huvudmän. Utskottet anser att nuvarande ansvarsuppdelning är ändamålsenlig och i huvudsak väl fungerande. Någon översyn av ansvarsfrågan, som efterfrågas i motion So704 (kd) yrkande 4, är därför inte nödvändig. Utskottet konstaterar att beslut om vård enligt LVM kan fattas om missbrukaren bl.a. kan befaras allvarligt kunna skada någon närstående. Utskottet är inte berett att ändra förutsättningarna för tvångsvård på det sätt som yrkas i motionerna So208 (m) och So301 (m) yrkande 1. Motionsyrkandena avstyrks därför. Utskottet anser inte heller att det är motiverat med ett tillägg till LVM på det sätt som föreslås i motion So301 (m) yrkande 2. Även detta motionsyrkande avstyrks därför. I motionerna 2004/05:So507 (m) yrkande 5 och So1 (m) yrkande 11 begärs att den längsta tiden för tvångsvård förlängs. I motion 2004/05:So507 (m) yrkande 7 begärs att vård enligt LVM skall kunna ske på olika nivåer, bl.a. som frivillig vård. I motion So704 (kd) yrkande 5 efterfrågas nya former av tvångsvård enligt vårdkedjemodell. I handlingsplanen beskrivs att nära samverkan mellan kommuner och landsting är en förutsättning när det gäller att utveckla fungerande vårdkedjor som kan tillgodose vårdbehoven hos personer med missbruksproblem. Som regeringen anför kan denna samverkan med fördel ske inom ramen för en gemensam nämnd. Med beaktande av dessa målsättningar för missbrukarvården anser utskottet att skäl saknas att vidta ändringar i LVM eller överväga nya former för tvångsvård i enlighet med vad som ovan beskrivits. En fungerande missbrukarvård kräver enligt utskottets mening ett tillräckligt antal platser för avgiftning. Det är även viktigt att dessa platser utformas utifrån de olika behov som vuxna och barn med missbruksproblem kan ha. Utskottet noterar att det i handlingsplanen anförs att behandlingsinsatser skall vara rätt avpassade och utformade och att hänsyn skall tas till bl.a. kön och ålder. Detta är positivt men utskottet delar bedömningen i motion MJ351 (mp, -) yrkande 22 och anser att det är angeläget att det finns särskilda avgiftningsplatser för kvinnor. Det får ankomma på regeringen att i samtal med sjukvårdshuvudmännen eller på annat lämpligt sätt tillse att ett tillräckligt antal sådana platser tillskapas. Detta bör med bifall till motion MJ351 (mp, -) yrkande 22 och delvis bifall till motionerna So209 (m) och 2004/05:So36 (m) yrkande 3 ge regeringen till känna. Utskottet delar uppfattningen i motion Ju282 (s) yrkande 3 att det behövs ett ökat samarbete kring personer med dubbeldiagnoser. I handlingsplanen anförs att det enligt regeringens bedömning är viktigt att bygga upp nätverk för att också långsiktigt kunna stödja de mest utsatta. Regeringen anför vidare att möjligheten till samverkan inom ramen för en gemensam nämnd bör kunna få betydligt större tillämpning än . Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att motion Ju282 (s) yrkande 3 får anses åtminstone delvis tillgodosedd. Utskottet anser att frivilligorganisationerna har en stor betydelse när det gäller att komplettera samhällets insatser på det sociala området. Något tillkännagivande härom är dock inte nödvändigt. Utskottet anser inte heller att bör ta något initiativ för att regeringen skall tillsätta ett nationellt samråd med inriktning mot ideell missbrukarvård. Motionerna So658 (kd) yrkandena 1 och 2 samt So704 (kd) yrkande 7 avstyrks därför. I motion 2004/05:So36 (m) yrkande 4 anförs att de två frivilligorganisationerna Convictus och Rainbow inte borde ha fått bidrag för att genomföra en studie för att kartlägga de mest marginaliserade gruppernas problem och hjälpbehov. Utskottet anser inte att bör anlägga några synpunkter på denna fråga. Förslag till lag om utbyte av sprutor och kanyler m.m. Utskottets förslag i korthet bör anta regeringens förslag till lag om utbyte av sprutor och kanyler. bör med hänvisning till detta ställningstagande avslå motioner som efterfrågar att proposition 2005/06:60 skall avslås vad gäller förslaget om sprututbyte. Även motioner från de allmänna motionstiderna 2002-2005 rörande sprututbyte bör avslås mot bakgrund av detta ställningstagande. Vidare bör ge regeringen till känna vad utskottet anfört om att det är väsentligt att sprututbytesverksamheten kan utvärderas vetenskapligt både vad gäller effekten på spridning av hiv och annan smitta och vad gäller motivering till annan vård. Dessutom bör anta förslaget till lag om ändring i förordningen (1968:70) med vissa bestämmelser om injektionssprutor och kanyler, dock med den ändringen att lagen skall träda i kraft . Avslutningsvis bör avslå ett motionsyrkande rörande konsekvenserna för polisens arbete. Jämför reservationerna 18 (m), 19 (kd) och 20 (fp). Regeringen föreslår i proposition 2005/06:60 att skall få meddela ett landsting tillstånd för högst åt gången att bedriva verksamhet med utbyte av sprutor och kanyler. Tillstånd får meddelas endast om ansökan har biträtts av den eller de kommuner där verksamheten skall bedrivas. I ansökan skall redovisa hur behovet av avgiftning och vård av missbrukare kommer att tillgodoses. Ett meddelat tillstånd får återkallas om det förekommer missförhållanden i verksamheten. En spruta eller kanyl får som huvudregel bara lämnas ut om motsvarande begagnad spruta eller kanyl lämnas in. Sprutor och kanyler som lämnas ut skall vara märkta på sådant sätt att det går att fastställa ursprunget. Sprutor och kanyler får endast lämnas ut vid personligt besök och till den som har fyllt .