bet · GT01UU15 · 2006-03-16 00:00:00 — I detta betänkande behandlas, som framgått ovan, 458 motionsyrkanden om de mänskliga rättigheterna i svensk utrikespolitik FN-systemet m.m. Till detta kommer att frågor om bl.a. mänskliga rättigheter också bereds i andra delar av utskottets verksamhet, exempelvis i betänkandena /06:UU8 Vår relation till den muslimska världen i EU:sgrannskapsområde, 2005/06:UU9 Internationell terrorism, 2005/06:UU10 Verksamheten inom Europeiska unionen 2005 och 2005/06:UU20 En svensk Asienpolitik. Utskottet finner det omfattande engagemanget i för de mänskliga rättigheterna glädjande och konstaterar att ett brett engagemang i frågorna också kommer till uttryck på en rad andra samhällsområden, och då inte minst genom frivilligorganisationernas verksamhet. Utskottet vidhåller de principiella ståndpunkter beträffande de mänskliga rättigheterna som framförts i tidigare nämnda betänkanden. Utskottet har i betänkande 2002/03:UU3 politik för global utveckling slagit fast att målen för den samlade politiken för global utveckling skall vara att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling. Politiken skall präglas av ett rättighetsperspektiv, vilket innebär att människors rättigheter skall utgöra grund för de åtgärder som vidtas för en rättvis och hållbar utveckling. Utskottet framhöll också att de mänskliga rättigheterna är universella, odelbara, ömsesidigt beroende och relaterar till varandra. Ett liv i värdighet förutsätter att alla mänskliga rättigheter respekteras, inklusive ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. måste driva en tydlig linje i förhållande till diktaturer och stater som är präglade av etniska konflikter, diskriminering, korruption och förakt för mänskliga rättigheter. Utskottet delar denna uppfattning som framförs i motionsförslag och menar att grunden för ett sådant förhållningssätt utgörs av de ställningstaganden som riksdag och regering gjort när det gäller de mänskliga rättigheterna i svensk utrikespolitik och den svenska politiken för global utveckling. offentliggör på regeringens webbplats för mänskliga rättigheter sammanfattande rapporter om situationen beträffande de mänskliga rättigheterna i enskilda länder. lades sådana rapporter avseende världens länder för fjärde gången ut på hemsidan. Detta offentliggörande är enligt utskottet ett led i den aktiva svenska politiken för mänskliga rättigheter och demokrati. Genom offentliggörandet blir bedömningarna tillgängliga för en bredare krets av aktörer, och dessutom bidrar detta till en konstruktiv dialog med representanter för de enskilda länderna. Att utlandsmyndigheterna har till uppgift att rapportera om mänskliga rättigheter och att dessa rapporter blir offentliga bidrar också till att stärka kunskaperna om mänskliga rättigheter i utrikesförvaltningen i stort. Rapporterna visar att situationen för de mänskliga rättigheterna har försämrats i många länder. Människor förnekas sina medborgerliga och politiska rättigheter, som att yttra sin mening och delta i fria och rättvisa val; de diskrimineras, torteras och avrättas helt i strid med gemensamma regler och värderingar som världens länder tillsammans enats kring inom ramen för FN. Människor förnekas sin rätt till utbildning och hälsa. Glädjande nog finns det också tecken på framsteg på en del håll. I rapporter konstateras en positiv utveckling på flera håll i världen, bl.a. genom fredsprocesseerna i och , valen i , , och till den palestinska myndighetens parlament. Alltfler länder avskaffar dödsstraffet. Könsstympning är förbjuden enligt ett protokoll till den afrikanska stadgan om kvinnors rättigheter. Det krävs att driver en resultatinriktad politik rörande mänskliga rättigheter och tar alla tillfällen i akt att föra fram sina budskap, med alla de verktyg som står till vårt förfogande. Med utgångspunkt i de instrument som antagits av FN och andra internationella organ måste fortsätta att söka påverka, förbättra och upplysa om situationen för de mänskliga rättigheterna. arbete för de mänskliga rättigheterna är nära sammanlänkat med EU:s arbete för att främja dessa. Så betonar såväl som EU - som föreslås i en motion - demokrati och mänskliga rättigheter i kontakterna med länder som , , och . Utskottet menar att de av publicerade bedömningarna av situationen beträffande de mänskliga rättigheterna bidrar till att fler får kännedom om situationen i enskilda länder, vilket bl.a. kan medverka till att opinionstrycket ökar på länder som uppvisar brister i dessa hänseenden. I motioner påtalas att kränkningar av de mänskliga rättigheterna skall kritiseras oavsett var de äger rum. Utskottet anser självfallet att skall rikta kritik i sådana situationer även i fortsättningen. Rättigheterna i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna är universella. De gäller som nämnts för alla människor, utan åtskillnad, och skall respekteras över hela världen, oavsett land, kultur eller specifik situation. Internationella regler inom området mänskliga rättigheter reglerar förhållandet mellan statsmakten och den enskilde. Rättigheterna är knutna till individen som skall kunna åtnjuta dessa ensam eller tillsammans med andra. Det är staten, dvs. ett lands regering, som har ansvaret för att rättigheterna respekteras och att dessa omsätts i praktiken genom bl.a. fungerande rättsväsende, lagstiftning, undervisning och socialt stöd. Staten är skyldig att se till att dess företrädare agerar i enlighet med de mänskliga rättigheterna och måste på olika sätt förhindra att dess företrädare begår brott mot de mänskliga rättigheterna. Efter det att den allmänna förklaringen antagits 1948 följde av förhandlingar mellan FN:s medlemsstater om genomförande av förklaringen genom bindande konventioner. Detta ledde till att två separata konventioner antogs 1966, FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter respektive FN:s konvention om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Den förstnämnda slog fast de grundläggande friheterna och rätten till skydd mot övergrepp. Konventionen behandlar rätten till liv, förbud mot tortyr och mot slaveri samt olika friheter såsom yttrande- och religionsfrihet. Till konventionen hör två fakultativa protokoll. Det första protokollet gäller individuella klagomål avseende påstådda konventionskränkningar och det andra protokollet avskaffande av dödsstraffet. Den andra av de båda ovannämnda konventionerna, dvs. FN:s konvention om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna, kom i huvudsak att innehålla rättigheter sammanhängande med de grundläggande behoven. Där behandlas rättigheter som rätten till arbete, rätten till en tillfredsställande levnadsstandard och rätten till utbildning. Stater som anslutit sig till konventionen skall till fullo utnyttja sina tillgängliga resurser för att säkerställa att konventionens rättigheter gradvis förverkligas. För att främja respektive konventions förverkligande finns för vardera en övervakningskommitté vars huvudsakliga verksamhet består i att övervaka staters efterlevnad av konventionen främst genom granskning av deras rapporter. Att de mänskliga rättigheterna är universella, odelbara och sammanhänger med och är beroende av varandra och tillika ömsesidigt förstärkande bekräftades i slutsatserna från . Där slogs också fast att alla mänskliga rättigheter måste behandlas på ett rättvist och likvärdigt sätt, på samma grundval och med samma tyngd. Detta är också, enligt toppmötet, en av grundvalarna för det nya råd för mänskliga rättigheter som skall skapas inom FN och som skall ersätta den nuvarande kommissionen för mänskliga rättigheter. Utskottet återkommer i senare avsnitt i betänkandet till förberedelserna för det nya rådet för mänskliga rättigheter. Utskottet erinrar om vad som anfördes i betänkande 2003/04:UU9. Där konstaterade utskottet att i det internationella arbetet har funnits en tendens att ge de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna lägre prioritet. Utskottet ansåg det viktigt att framhålla att presentationen av rättigheterna inte innehåller en gradering och erinrade om att rättigheternas odelbarhet och ömsesidiga samverkan hör till de principer som slogs fast vid och att detta synsätt har fortsatt att vinna mark. Utskottet menade vidare att det är viktigt att ge de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna ökad vikt i utrikespolitiken och i utvecklingssamarbetet. De ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna ses på sina håll mer som ambitioner än som verkliga rättigheter. Det finns emellertid ingen saklig grund för att behandla dessa rättigheter som mindre viktiga eller radikalt annorlunda än de medborgerliga och politiska rättigheterna, framhöll utskottet. Även kvarstår utskottet vid det redovisade synsättet. Som utskottet framhållit ovan finns det ett nära samband mellan arbete för de mänskliga rättigheterna och motsvarande arbete som bedrivs inom ramen för EU-samarbetet. Det pågår både på EU-nivå och genom bilaterala kontakter ett fortlöpande och intensivt arbete för att utveckla instrumenten för att värna och främja de mänskliga rättigheterna, vilket också förespråkas i en motion. Grundläggande för EU-samarbetet är de allmänna principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt rättsstatsprincipen. Att dessa principer följs är en förutsättning för fred, säkerhet och välstånd, och EU stöder dessa i sin utrikes- och säkerhetspolitik. En viktig del av EU-samarbetet rörande de mänskliga rättigheterna kommer till uttryck genom unionens riktlinjer beträffande dialoger om de mänskliga rättigheterna med tredje land barn i väpnade konflikter försvarare av de mänskliga rättigheterna. Utskottet återkommer senare i betänkandet närmare till vissa delar av innehållet i riktlinjerna. Redan här kan dock konstateras att det i riktlinjerna för dialogen om mänskliga rättigheter med tredje land understryks att det måste vara så stor enhetlighet som möjligt mellan medlemsstaternas bilaterala dialoger och EU:s dialoger. Därför är ett informationsutbyte absolut nödvändigt, enligt riktlinjerna. Det finns inom EU en personlig representant för generalsekreteraren/den höge representanten med avseende på de mänskliga rättigheterna på det gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiska området. Genom denna funktion understryks vikten av mänskliga rättigheter liksom betydelsen av enhetlighet och kontinuitet i EU:s politik för mänskliga rättigheter. Kommissionen antog ett tematiskt program för främjande av demokrati och mänskliga rättigheter i världen inom ramen för EU:s kommande budgetplan för (KOM [2006] 23). Det nya programmet har två huvudsyften. Det skall öka respekten för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna där dessa är mest i farozonen och ge stöd till och visa solidaritet med offer för förtryck eller våld. Det skall också stärka det civila samhällets roll i fråga om främjande av de mänskliga rättigheterna och demokratiska reformer genom att stödja konfliktförebyggande och breddat politiskt deltagande och politisk representation. Beslutet om programmet utgör en del av en större reformering av gemenskapens yttre förbindelser . Enligt kommissionen skall det nya programmet bygga på erfarenheterna från den verksamhet som bedrivs i EIDHR, det europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter. Med medel från EIDHR:s anslag i EU:s budget finansieras projekt för att främja mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen. uppgick dess medel till mer än . Ett brett spektrum av projekt bedrevs i 32 länder och omfattade fyra prioriterade områden, nämligen främjandet av demokrati, rättsstatsprincipen och gott styre, avskaffande av dödsstraffet, kampen mot tortyr och strafflöshet, stöd till de internationella brottmålstribunalerna och , bekämpande av rasism och främlingsfientlighet samt diskriminering av minoriteter liksom skyddet av ursprungsbefolkningars rättigheter. Ett flertal rättigheter som direkt, eller indirekt, utgör grunden för ett demokratiskt samhälle återfinns i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, i konventionen om de medborgerliga och politiska rättigheterna samt i regionala konventioner om mänskliga rättigheter. De grundläggande friheterna är att fritt uttrycka sin mening, att bilda eller gå med i en organisation eller ett politiskt parti samt att ordna möten. Dessa friheter utgör en förutsättning för att människor skall kunna bilda sig en uppfattning om och delta i det politiska livet. I ett demokratiskt samhälle behövs även fria och oberoende medier. Makthavare behöver granskas för att de skall kunna hållas ansvariga för sin verksamhet. Fria och oberoende medier har en mycket viktig gransknings- och informationsfunktion som bidrar till öppenhet, legitimitet och ansvar. Frågor om tanke-, religions-, åsikts- och yttrandefrihet är ämnen som ständigt har stor aktualitet men som står i fokus i en alldeles särskilt hög grad när en protestvåg ägt rum på många håll i den muslimska världen mot publiceringen av Muhammedteckningar bl.a. i den danska tidningen . Reaktionerna visar att synsätten är olika hos många troende muslimer respektive bland västvärldens försvarare av yttrande- och pressfrihet. Utskottet vill mot denna bakgrund betona vikten av kontakter och ett uthålligt samtal för att söka överbrygga motsättningar som byggts upp, inte minst , och att utveckla en dialog som bygger på fredlig samexistens. måste även fortsättningsvis påtala och invända mot kränkningar av och begränsningar i organisations-, yttrande- och religionsfriheten varhelst de förekommer. Utskottet understryker därmed de ställningstaganden som regeringen gjorde i sin senaste skrivelse till om mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik (bet. 2003/04:20). , som tas upp i en motion, är inriktad på att främja och förverkliga principerna om demokrati och mänskliga rättigheter. Mer än 100 regeringar samlades 2000 i för en konferens under mottot Community of Democracies. Där förband man sig att arbeta i internationella och regionala organ för att stödja resolutioner och andra aktiviteter för att främja demokratisk styrning. Efter Warszawamötet har uppföljningskonferenser ägt rum. Enligt vad utskottet erfarit sammankallas samtliga intresserade stater i Community of Democracies till möte i början av generalförsamlingens respektive session. Då försöker man få samtliga länder att stödja varandras enskilda initiativ till beslut eller resolutioner om frågor som är relevanta för demokratibegreppet, exempelvis kvinnors politiska deltagande i val, rätten till demokrati, mänskliga rättigheter och god samhällsstyrning, regionala organisationers arbete för val och stärkandet av demokrati. har deltagit i alla dessa möten och är medförslagsställare till resolutioner som står i överensstämmelse med den svenska synen på demokrati. Generellt gäller att vi fattar våra beslut om att vara medförslagsställare eller inte utifrån bl.a. innehållet i - inte rubriken på - resolutionen. Situationen för den svenske journalisten som sitter fängslad i tas upp i flera motionsförslag. Situationen för liksom för en rad andra journalister och politiska ledare är allvarlig. De har fängslats och vägras fortfarande åtal och rättegång och saknar all kontakt med omvärlden. Inskränkningarna i yttrandefrihet, religionsfrihet och andra friheter fortsätter i . Förutsättningarna för hjälporganisationer och enskilda organisationer att verka i landet har försämrats ytterligare. Utskottet vill understryka vikten av att regeringen fortsätter att ta upp bristen på respekt för de mänskliga rättigheterna med företrädare för och verkar för att detta även fortsättningsvis sker också via EU och andra internationella organisationer. och andra fängslade i motsvarande situation måste släppas eller få en rättvis rättegång enligt internationella vedertagna rättsnormer. måste, som framhållits ovan, även i fortsättningen uppmärksamma och invända mot fängslanden och andra förföljelser av journalister i syfte att begränsa yttrandefriheten. Skyldigheten att skydda m.m. I ett antal motionsförslag föreslås en förnyelse av folkrätten och betonas principen om skyldigheten att skydda, att det internationella samfundet har en skyldighet att - när den egna staten inte förmår eller vill detta - skydda befolkningar från folkmord, krigsbrott, etnisk rensning och brott mot mänskligheten. Folkrätten handlar om reglerna för hur stater och andra internationella aktörer får och inte får agera gentemot varandra. Folkrätten är således den ram inom vilken den internationella politiken förs. Både sedvanerätten och traktaträtten förändras genom staternas praxis och genom nya uppfattningar om hur konventionerna skall tolkas. De mänskliga rättigheterna är en central del av folkrätten och av breda synsätt på internationell fred och säkerhet. FN:s arbete för de mänskliga rättigheterna hämmades tidigare av en obalanserad fokusering på stadgans principer om icke-inblandning och nationell suveränitet. Successivt har dock fokus förskjutits från staters och regimers suveränitet och rättigheter till individers säkerhet och rättigheter. Detta har tydligt kommit till uttryck i förberedelserna för och under . I slutsatserna från världstoppmötet slog FN:s medlemsstater fast att varje stat har ansvar för att skydda sin befolkning från folkmord, krigsbrott, etnisk rensning och brott mot mänskligheten. FN:s medlemsstater accepterade att detta ansvar åvilar dem och åtog sig att agera i överensstämmelse med detta. Det internationella samfundet skall, på lämpligt sätt, uppmuntra och hjälpa stater att axla detta ansvar. Toppmötet klargjorde också att det internationella samfundet genom FN har ansvar för att använda lämpliga diplomatiska och andra fredliga medel för att skydda befolkningar mot de nämnda brotten. Men FN:s medlemsstater förklarade också att de är beredda till kollektivt agerande om fredliga medel visar sig otillräckliga och nationella myndigheter uppenbart misslyckas med att skydda sina medborgare från folkmord, krigsbrott, etnisk rensning och brott mot mänskligheten. Sådana ingripanden skall ske i rättan tid, på ett beslutsamt sätt, via säkerhetsrådet och i enlighet med . Beslut om kollektivt agerande skall fattas i varje enskilt fall (on a case-by-case-basis) och när så är lämpligt i samarbete med relevanta regionala myndigheter. Toppmötet uppmanade också generalförsamlingen att fortsätta överväga frågor om skyldigheten att skydda. Detta ställningstagande av världstoppmötet, som här återgivits i sammandrag, kan sägas innebära att det finns en allmän acceptans inom världssamfundet för principen om skyldigheten att skydda och att tonvikten ökat på individers säkerhet och rättigheter. Det bör dock framhållas att det fortfarande finns ett motstånd från vissa länder mot ett sådant synsätt, vilket kommer till uttryck inte minst i praktisk handling. Utskottet välkomnar det skifte i synsätt som fastslagits av världstoppmötet eftersom detta är nödvändigt för att komma till rätta med de grova och storskaliga brott mot mänskliga rättigheter och humanitär rätt som ofta begås i väpnade konflikter. Skrivningarna om skyldigheten att skydda i slutsatserna från toppmötet kommer att göra det möjligt - men enligt utskottets uppfattning också nödvändigt - för världssamfundet att i många situationer agera mer kraftfullt än tidigare, men ändå i linje med folkrätten. Således måste verka för att FN i fortsättningen ingriper, med våld om så krävs, när det finns risk för folkmord, massvåldtäkter, folkfördrivning eller motsvarande och där staten inte skyddar sina medborgare. Frågan om ett tilläggsprotokoll till FN:s konvention om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna tas upp i en motion. Detta är ett spörsmål som har diskuterats . Ett protokoll skulle möjliggöra för individer att klaga på sin stat för att den inte skyddar individens ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. En arbetsgrupp under FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna upprättades för att överväga förslag till ett tilläggsprotokoll till konventionen om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna. Förespråkarna för ett tilläggsprotokoll vill att det där skall slås fast att individer och grupper skall ha möjlighet att klaga till för konventionen när de anser att konventionsrättigheterna kränks. deltar i gruppens arbete och verkar för att konventionsrättigheterna på ett mer effektivt sätt skall få genomslag i övriga delar av FN-systemet. Utskottet anser att det kan vara värt att uppmärksamma också andra möjligheter att främja konventionen om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna än enbart skapande av ett tilläggsprotokoll enligt ovan. Exempelvis skulle det kunna ställas krav på att , fonder och program rapporterar om vad de gör för att främja genomförandet av rättigheterna. är det endast Internationella arbetsorganisationen () som systematiskt rapporterar detta. Som framgått anförs i en motion att när statsledningar underlåter att bekämpa trafficking och spridning av hiv innebär detta ett brott mot de mänskliga rättigheterna, och statsledningarna skall enligt motionärerna ställas till svars för detta. Utskottet konstaterar att alla stater, oavsett politiskt, ekonomiskt eller kulturellt system, har skyldighet att främja och skydda alla mänskliga rättigheter och fundamentala friheter. Dessvärre visar verkligheten att detta är långt ifrån en självklarhet. Det finns ett stort behov av att stärka FN:s maskineri för skyddet av de mänskliga rättigheterna med sikte på att alla människor skall garanteras möjligheter att åtnjuta alla mänskliga rättigheter och civila, politiska, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, inklusive rätten till utveckling. Detta fastslogs också av . Där beslutades om skapandet av ett permanent råd för mänskliga rättigheter, förstärkningar av kontoret för FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter och effektivisering av de organ som övervakar instrumenten om de mänskliga rättigheterna inklusive förbättringar när det gäller staters rapportering om mänskliga rättigheter. Det är utskottets förhoppning att dessa åtgärder skall leda till en kraftfull vitalisering av den internationella bevakningen av mänskliga rättigheter. Utskottet noterar att det i slutsatserna från slås fast att människohandel fortsätter att vara ett allvarligt hot mot mänskligheten och att detta erfordrar samordnade internationella åtgärder. Toppmötet uppmanade alla stater att ta fram, genomföra och förstärka effektiva åtgärder för att bekämpa och eliminera alla former av människohandel i syfte att motverka denna handel och för att skydda offren. FN:s medlemsstater enades även om att en rad åtgärder måste vidtas av såväl det internationella samfundet som stater för att bekämpa spridningen av hiv/aids. Utskottet understryker vikten av att dessa åtaganden följs upp på ett effektivt och resultatinriktat sätt och att medverkar till att så blir fallet. De rapporter om situationen beträffande de mänskliga rättigheterna i enskilda länder som läggs ut på regeringens webbplats för mänskliga rättigheter, och som utskottet nämnt ovan, är också viktiga i sammanhanget. De ger ett faktaunderlag för en bred krets av aktörer att ta upp och påtala kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Icke-våld och våldsanvändning samt fredsinsatser Frågor om icke-våld respektive våldsanvändning tas upp i motioner. Utskottet delar uppfattningen i en motion om att icke-våld även i fortsättningen måste vara utgångspunkten för all konflikthantering. Stärkande av icke-våldsprincipen var en av de frågor som regeringen framhöll som en svensk prioritering i sin skrivelse 2004/05:95 där frågor för det då förestående togs upp. Bland annat i betänkande 2004/05:UU9 i samt vissa frågor rörande mänskliga rättigheter, folkrätt m.m. har utskottet slagit fast att FN fortsatt måste ha den avgörande rollen när det gäller ansvaret för internationell fred och säkerhet. Rätten att besluta om våldsanvändning skall fortsatt ligga hos säkerhetsrådet.