bet · GT01KU19 · 2006-05-02 00:00:00 — m.fl. begär i motion 2005/06:K22 (yrkande 26) ett tillkännagivande för regeringen om behovet att den åtgärd (62) som redovisas i regeringens skrivelse 2005/06 En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna 2006-2009 som innebär att regeringen fortsätter att prioritera arbetet med breddad rekrytering till högskolan även skall omfatta romer. Motionärerna saknar en plan för en breddad rekrytering i förhållande till romerna, som ofta saknar tillgång till datorer och inte har genomgått gymnasium. De åtgärder som föreslagits från regeringens sida är långt ifrån tillfredsställande och regeringen bör återkomma med ytterligare förslag för att åstadkomma den breddade rekryteringen. och (båda fp) anser i motion 2004/05:K397 yrkande 4 att det behövs forskningsinsatser om de finska krigsbarnens levnadsöden och villkor. Dessutom begärs en staty av den finska soldaten, företrädesvis i . Enligt artikel 13 i ramkonvention för skydd av nationella minoriteter skall staterna inom ramen för sina utbildningssystem erkänna att personer som tillhör en nationell minoritet har rätt att inrätta och sköta sina egna privata utbildningsanstalter. Enligt artikel 14 har varje person som tillhör en nationell minoritet rätt att lära sig sitt minoritetsspråk. Inom områden som traditionellt eller i betydande antal bebos av personer som tillhör nationella minoriteter skall staterna om det finns ett tillräckligt behov, sträva efter att så långt möjligt och inom ramen för sina utbildningssystem tillförsäkra att personer som tillhör dessa minoriteter har tillfredsställande möjligheter till undervisning i minoritetsspråket eller till undervisning på detta språk. Enligt artikel 8 a i-iii) i minoritetsspråkskonventionen förbinder sig staterna att tillhandahålla förskoleundervisning på ifrågavarande landsdels- eller minoritetsspråk, eller att tillhandahålla en väsentlig del av förskoleundervisningen på ifrågavarande minoritetsspråk eller att tillämpa någon av dessa åtgärder åtminstone för de elever vars anhöriga så begär och vars antal bedöms tillräckligt. Enligt artikel 8 b iii) förbinder sig staterna att tillhandahålla undervisning i de lägre årskurserna i på minoritetsspråk eller att tillhandahålla en väsentlig del av undervisningen i de lägre årskurserna i på ifrågavarande minoritetsspråk eller att tillse att det i undervisningen i de lägre årskurserna i som en integrerande del av läroplanen ingår undervisning i minoritetsspråk, åtminstone för de elever vars anhöriga så begär och vars antal bedöms tillräckligt. Enligt artikel 8 c iv) förbinder sig staterna att tillhandahålla undervisning i de högre årskurserna i och i gymnasieskolan på minoritetsspråk eller tillhandahålla en väsentlig del av undervisningen i de högre årskurserna i och i gymnasieskolan på minoritetsspråk eller tillse att i undervisningen i de högre årskurserna i och i gymnasieskolan som en integrerande del av läroplanen ingår undervisning i minoritetsspråk allt åtminstone för de elever som så önskar eller i förekommande fall för dem vars anhöriga så önskar och vars antal bedöms vara tillräckligt. Samma gäller enligt artikel 8 d iv) för teknisk utbildning. Enligt 8 e iii) förbinder sig staterna att tillhandahålla, uppmuntra och/eller tillåta tillhandahållande av universitetsutbildning och andra former av högre utbildning på minoritetsspråk eller av resurser för studier av dessa språk som studieämnen vid universitet och högre utbildningsanstalter. Enligt 8 §§ i lagarna om rätt att använda samiska respektive finska och meänkieli hos förvaltningsmyndigheter och domstolar (SFS 1999:1175 och 1176) skall en kommun när kommunen i förvaltningsområdet erbjuder plats förskoleverksamhet enligt 2 a kap. 1 och 7 §§ skollagen (1985:1100), ge barn vars vårdnadshavare begär det möjlighet till plats i förskoleverksamhet där hela eller delar av verksamheten bedrivs på samiska, finska respektive meänkieli. Enligt förarbetena (prop. 1998/99:143) är innebörden av paragrafen att varje kommun inom förvaltningsområdet, när den erbjuder förskoleverksamhet, måste erbjuda förskoleverksamhet som helt eller delvis bedrivs på samiska respektive finska eller meänkieli om vårdnadshavare begär det. Omfattningen av verksamheten kan variera beroende på hur många barn den omfattar och tillgången på språkkunnig personal. Finns det tillräckligt många barn och tillräckligt mycket personal som behärskar språket kan verksamheten på samiska, finska eller meänkieli bedrivas mer organiserat i särskilda grupper eller på särskilda tvåspråkiga daghemsavdelningar eller helt tvåspråkiga daghem. Enligt 2 kap. 7 § grundskoleförordningen (1994:1194) gäller för elever som har ett annat språk än svenska som dagligt umgängesspråk med en eller båda vårdnadshavarna att en kommun får anordna delar av undervisningen i årskurserna 1-6 på umgängesspråket (tvåspråkig undervisning). För elever med finska som umgängesspråk får sådan undervisning anordnas även i årskurserna 7-9. Under den sammanlagda tid som tvåspråkig undervisning anordnas får högst hälften anordnas på umgängesspråket. Undervisningen skall planeras så att undervisningen på svenska successivt ökar . Enligt 2 kap. 9 § grundskoleförordningen skall om en eller båda av elevens vårdnadshavare har ett annat språk än svenska som modersmål och språket utgör dagligt umgängesspråk för eleven, eleven få undervisning i detta språk som ett ämne (modersmålsundervisning), om eleven har grundläggande kunskaper i språket och eleven önskar få sådan undervisning. En samisk, tornedalsfinsk eller romsk elev skall erbjudas modersmålsundervisning även om språket inte är elevens dagliga umgängesspråk i hemmet. I 8 kap. sameskolförordningen (1995:205) finns bestämmelser om integrerad samisk undervisning i . Enligt 1 § får en kommun anordna samisk undervisning för samiska elever vid sin grundskola, om avtal härom träffas mellan kommunen och Sameskolstyrelsen. Med samisk undervisning avses undervisning med samiska inslag och undervisning i samiska utöver den undervisning som anordnas som modersmålsundervisning i samiska. Enligt 2 § skall utbildningen för de samiska eleverna integreras med motsvarande utbildning för andra elever i . Den samiska undervisningen får även förläggas till icke timplanebunden tid under skoldagen. I 5 kap. 7-13 §§ gymnasieförordningen (1992:394) finns bestämmelser om modersmålsundervisning i gymnasieskolan. Reglerna och de undantag som gäller de nationella minoriteterna är desamma som i grundskoleförordningen; enda skillnaden är att det för en gymnasieelev krävs goda i stället för grundläggande kunskaper i modersmålet för att vara berättigad till undervisning. I gymnasieskolan kan modersmålsundervisning anordnas som individuellt val, utökat program eller som ersättning för annat språk än svenska och engelska. Skyldigheten att erbjuda modersmålsundervisning är avseende fristående grundskolor reglerat i 1 a kap. 5 § förordningen (1996:1206) om fristående skolor. Där föreskrivs att vid sådana skolor skall de bestämmelser om modersmålsundervisning som gäller för motsvarande skolform inom det offentliga skolväsendet tillämpas. Modersmålsundervisningen kan antingen anordnas vid skolorna eller erbjudas genom att skolorna träffar avtal med någon annan om undervisningen. läroplan för förskolan (Lpfö 98, SKOLFS 1998:16) anges att förskolan kan bidra till att barn som tillhör de nationella minoriteterna får stöd i att utveckla en flerkulturell kulturtillhörighet. Det fastslås även att förskolan skall medverka till att barn med annat modersmål än svenska får möjlighet att både utveckla det svenska språket och sitt modersmål. Förskolan skall sträva efter att varje barn som har ett annat modersmål än svenska utvecklar sina kulturella identiteter samt sin förmåga att kommunicera såväl på svenska som på sitt modersmål. Enligt läroplan för det obligatoriska skolväsendet (Lpo 94, SKOLFS 1994:1)skall i sameskolan varje elev efter genomgången sameskola vara förtrogen med det samiska kulturarvet samt tala, läsa och skriva samiska. godkände ett regeringsförslag om nationella språkpolitiska mål (prop. 2005/06:2, bet. 2005/06:KrU4). Ett av målen är att alla skall ha rätt till språk: att utveckla och tillägna sig svenska språket, att utveckla och bruka det egna modersmålet och nationella minoritetsspråket och få möjlighet att lära sig främmande språk. Regeringens bedömning är att insatser som görs för att förstärka språkundervisningen för de nationella minoriteterna bör fortsätta. Modersmålsundervisningens status bör höjas och innovativa lösningar på området stödjas som det görs insatser för utvecklingen av svenskundervisningen för elever med annat modersmål än svenska. Den centrala, statligt finansierade språkvården samordnas och ges utökade resurser för ett vidgat verksamhetsområde, bl.a. vård av de nationella minoritetsspråken. I sitt delbetänkande Rätten till mitt språk - Förstärkt minoritetsskydd (SOU 2005:40) framhöll Utredningen om finska och sydsamiska språken att förskolan och skolan har stor betydelse för barns möjligheter att utveckla det egna minoritetsspråket. För de sverigefinska eleverna har deltagande i undervisning i och på minoritetsspråket minskat drastiskt. Åtgärder behöver vidtas för att vända denna negativa trend. Bestämmelser rörande rätten till modersmålsundervisning behöver ändras så att samtliga nationella minoriteter har samma rättigheter. Även för finska och judiska elever skall det räcka med att det finns en elev i kommunen som önskar undervisning i minoritetsspråket. tillsyn rörande nationella minoriteters möjligheter till undervisning bör också skärpas. Betänkandet bereds i . Vid , som ingår i , har Forum för nationella minoriteter i bildats. Den övergripande målsättningen med Namis är att förbättra möjligheterna för forskningssamarbete inom temaområdena nationella minoriteter, minoritetsspråk och minoritetskulturer och att fungera som forum för kunskapsutbyte med minoritetsorganisationer, statliga organ och myndigheter som sysslar med språkliga och kulturella frågor samt med praktiker verksamma inom området kulturell och språklig revitalisering. Enligt Namis webbplats /research/namis/namis () är avsikten också att initiera och bedriva nya forskningsprojekt, arrangera workshoppar, seminarier och konferenser, bedriva informationsverksamhet riktad till minoriteterna själva, forskare och studerande samt att anordna kurser som anknyter till de centrala temana. En delkurs kallad De nationella minoriteterna i förr och inom ramen för 20-poängskursen Det flerspråkiga startade . Kursen Romsk kultur (5 poäng) startade i samarbete med , . pekade, som tidigare redovisats, i sin rapport på brister framför allt inom utbildningsområdet. rådgivande kommitté hade välkomnat att undervisning i och på samiska hade utvecklats men pekade också på att det fanns utrymme för ytterligare förbättringar. Kommittén konstaterade att skolans modersmålundervisning var den huvudsakliga insatsen för minoritetsspråken. Kommittén tog upp problemet med att undervisningens genomförande enligt lagstiftningen gjordes avhängig av tillgången till modersmålslärare och konstaterade att det dessutom råder brist på modersmålslärare i . Sammantaget verkade antalet elever som fick modersmålsundervisning ha minskat betydligt. Kommittén tog också upp frågan om tvåspråkig undervisning och noterade att det fanns en tydlig efterfrågan på detta bland nationella minoriteter. Enligt skollagstiftningen kunde tvåspråkig undervisning ges åren 1-6 och för finska även åren 7-9 men det fanns inget krav på det. I praktiken hade antalet tvåspråkiga klasser minskat kontinuerligt och det återstod endast ett fåtal tvåspråkiga klasser i . Kommittén ansåg att offentlig undervisning på minoritetsspråk borde få betydligt större uppmärksamhet både i lagstiftningen och i praktiken. Som exempel beklagade kommittén att undervisning på andra minoritetsspråk än finska inte kan ges åren 7-9. nationella minoriteternas utbildningssituation (rapport 2005:272) har minoritetskonventionerna som en utgångspunkt. I rapporten framhålls att de fem minoritetsgrupperna sinsemellan är mycket olika och grupperna har olika förutsättningar när det gäller att bevara och utveckla sitt språk, sin kultur och sina traditioner. I lagstiftningen skiljer sig bestämmelserna i en del fall åt mellan grupperna. Några betraktas som s.k. territoriella grupper med stark anknytning till geografiska områden medan andra grupper inte gör det. I studien diskuteras och föreslås både åtgärder som är gemensamma för alla fem grupperna och sådana som enbart rör någon eller några av minoritetsgrupperna. Studien visar att den svenska lagstiftningen beträffande de nationella minoriteternas utbildningssituation inte på alla punkter harmonierar med den svenska minoritetspolitiken och de två konventionerna. För det första krävs för elever i att de har grundläggande kunskaper i sitt nationella minoritetsspråk för att kommunen skall vara skyldig att erbjuda modersmålsundervisning. Detta tolkas olika i olika kommuner, och en del kommuner erbjuder modersmålsundervisning trots att eleven saknar grundläggande kunskaper medan andra kommuner valt att inte göra det. Denna begränsning tycks enligt studien inte ha varit avsedd i konventionerna. Det handlar om minoritetsspråk som håller på att försvinna, och om språket inte används i barnuppfostran finns det enligt vissa forskare en risk för att språkbytesprocessen påskyndas. kan inte barnens föräldrar språket utan kunskapen finns hos den äldre generationen. Om man utgår från ett sådant resonemang finns det en stor risk för att språket dör ut om inte staten kan garantera grundskoleeleverna möjligheterna att lära sig minoritetsspråken. I detta läge kan man enligt studien förhålla sig kritisk till att det inte görs skillnad på nationella minoriteter och andra minoriteter. För det andra krävs i lagstiftningen för två av de nationella minoritetsspråken att de skall utgöra umgängesspråk för att kommunerna skall ha skyldighet att erbjuda modersmålsundervisning. Inte heller denna bestämmelse tycks ha stöd i konventionerna. När det gäller kravet på minst fem elever tycks detta ha stöd i konventionerna. Här skiljer sig dock de svenska bestämmelserna för de olika grupperna åt eftersom de romska, samiska och meänkielitalande grupperna är undantagna. Den vanligaste varianten av undervisning i minoritetsspråket är modersmålsundervisning som förekommer i samtliga språk. I jiddisch förekommer det dock bara i en kommun och där deltar nio elever. Den tid varje elev deltar i modersmålsundervisningen varierar från . Både föräldrar och kommunrepresentanter som intervjuats tycker att det är för lite för att hålla språket levande. Det vanligaste är att undervisningen sker utom timplan efter skolans slut, och ett problem är elevernas bristande språkkunskaper. Undervisning i ett nationellt minoritetsspråk kan också ske som elevens val eller skolans val, vilket är fallet i . Eftersom formen språkval betraktas som ett mycket dyrt alternativ erbjuds sådana ofta inte. En kommun erbjuder jiddisch som språkval, en kommun chib, åtta kommuner samiska, tio kommuner finska och två kommuner erbjuder meänkieli. Tvåspråkig undervisning erbjuds i chib (1 kommun), samiska (4 kommuner), finska (13 kommuner) och meänkieli (1 kommun). Av de kommuner som angett att de erbjuder tvåspråkig undervisning var det flera som inte visste om några elever deltar och de kunde inte uppge antalet elever. Många tvåspråkiga finskklasser hade lagts ned, vilket enligt kommunerna berodde på låg efterfrågan men enligt föräldrar på dålig information. I sameskolan går eleverna till årskurs 6. Hälften av undervisningen skall vara på samiska. Det finns ett antal fristående skolor på grundskolenivå som vänder sig till barn och elever från de nationella minoriteterna. Åtta friskolor vänder sig till finska barn (959 elever), tre till judiska barn (166 elever) och två erbjuder undervisning på meänkieli (70 elever). Uppgifterna om elevantal är och skiljer sig inte mycket från antalen . Inga fristående skolor på grundskolenivå vänder sig särskilt till samiska eller romska elever. Eleverna skall enligt grundskoleförordningen få studiehandledning på sitt modersmål om de behöver det, men detta förekommer enligt rapporten. I fick dock ca 100 romska barn studiehandledning och i var det 166 barn som fick studiehandledning på finska. Ett antal kommuner hade uppgett att de hade barn som tillhör de nationella minoriteterna men som inte erbjöds undervisning i språken. Sammanlagt 41 ansökningar om modersmålsundervisning hade avslagits i de av kommunerna som svarat. 28 av avslagen motiverades med lärarbrist. Andra motiveringar var att eleven saknade grundläggande kunskaper i språket, att språket inte var umgängesspråk i hemmet eller att det var för få elever. Enligt studien tycktes inte situationen skilja sig utmärkande från situationen . pekade på att intentionerna i konventionerna inte överensstämmer med bestämmelserna i grundskole- och gymnasieförordningarna. För att eleverna skall erhålla modersmålsundervisning krävs enligt förordningarna grundläggande kunskaper i modersmålet, medan syftet i konventionerna är att bevara ett språk som håller på att försvinna. Informationen om möjligheterna till undervisning på minoritetsspråken upplevdes av föräldrarna som inte tillräckligt aktiv medan kommunerna hävdade att de ger adekvat information. av dem som är berättigade till modersmålsundervisning i de nationella minoritetsspråken deltog i sådan undervisning (av den romska gruppen och av den samiska). I studien framhölls vidare att tillgången på lärare i de nationella minoritetsspråken var ett problem som kvarstod. Tillgången på lärare till den sverigefinska gruppen var bättre än för övriga grupper. Antalet anställda lärare totalt i landet var mycket lågt när det gäller de judiska och romska grupperna. Det fanns ingen anställd modersmålslärare i jiddisch och bara 15 i chib. Antalet elever som var berättigade till undervisning i chib var 1 208. Lärarnas arbetssituation upplevdes som orimlig. De har ett stort antal arbetsplatser, ibland 15 , och ett stort antal elevgrupper. De saknade ofta egen arbetsplats. Låg status och delvis marginaliserad position förknippas ofta med deras situation. Det fanns en stor brist på läromedel i chib, meänkieli och samiska medan situationen är bättre för jiddisch och finska. Bristen på läromedel beskrivs som akut. Den egna attityden till samiska och meänkieli hade förändrats , vilket sägs troligen bero på minoritetspolitiken. Det har varit viktigt att få detta erkännande. konstaterade avslutningsvis att de nationella minoriteternas utbildningssituation är bekymmersam och långt ifrån tillfredsställande. Många kommuner arbetar hårt för att leva upp till lagstiftning och konventioner medan andra intar en mer passiv hållning. Okunskapen om minoritetspolitiken är stor både i kommunerna och i minoritetsgrupperna. Om skall leva upp till intentionerna i minoritetspolitiken krävs krafttag. Åtgärder bör vidtas skyndsamt eftersom flera av språken kommit långt i språkbytesprocessen. Utbildningsväsendet spelar här en stor roll men också andra samhällsområden har stor betydelse. föreslog att regeringen överväger att pröva om alla fem minoritetsgrupperna kan undantas från kravet på minst fem elever. Vidare föreslogs att regeringen prövar möjligheterna till en tydligare harmonisering av svensk lagstiftning med intentionerna i konventionerna så att alla de fem nationella minoriteterna erbjuds undervisning även om språket inte är umgängesspråk eller grundläggande kunskaper i språket saknas. Regeringen borde i samband därmed pröva möjligheterna att reglera undervisningen i de nationella minoritetsspråken i en särskild bestämmelse i grundskole- och gymnasieförordningen. Vidare föreslogs att kommunerna förbättrar villkoren för undervisningssituationen för de nationella minoritetsspråken. Kommunerna borde också tydliggöra ansvaret för de nationella minoriteternas utbildningssituation i sin organisation, medverka till förbättrad statistisk och se över rutinerna för information till minoriteterna. föreslog dessutom att det utarbetas en strategi för utvecklingen av universitetsutbildningar i minoriteternas språk och kultur, att Myndigheten för skolutveckling ges möjlighet att fortsätta att dels stötta den romska minoriteten i syfte att minska bristen på romska lärare, dels utveckla undervisning i modersmålet delvis på distans samt att kommunerna undersöker möjligheterna att utveckla olika arbetssätt för att förbättra modersmålslärarnas arbetssituation och möjligheten att rekrytera lärare. föreslog vidare att Myndigheten för skolutveckling ges möjlighet att bistå med stöd till de nationella minoritetsspråken genom fortsatt satsning på utveckling av lexikon, läromedel etc. beträffande chib och meänkieli. När det gäller attityder och fördomar föreslog en förstärkning av informationsverksamheten på nationell och lokal nivå och att forskning om och med deltagande från de nationella minoriteterna och minoritetsspråken främjas. I regleringsbrevet har regeringen gett i uppdrag att belysa eventuella ekonomiska effekter av de förslag om utökad rätt till undervisning i de nationella minoritetsspråken som verket lämnat i sin rapport. Uppdraget skall redovisas . I den nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter 2006-2009 (skr. 2005/06:95) redovisar regeringen sin avsikt att följa upp om utbildningssituationen för de nationella minoriteterna. uppdrog regeringen åt Myndigheten för skolutveckling att främja utveckling och produktion av läromedel i samiska för undervisning i sameskolan och för integrerad samisk undervisning i . Efter det att den redovisade rapporten från avlämnats beslutade regeringen att ge i uppdrag att genomföra en fördjupad studie av situationen för romer i svenska skolan. Inom ramen för uppdraget skall kartlägga kommunernas insatser för att förbättra skolsituationen för romska barn i grund- och gymnasieskolan, belysa situationen för romska barn inom grund- och gymnasieskolan och då särskilt utifrån skyddet för nationella minoriteter och historiska minoritetsspråk och skyddet mot diskriminering samt vidta åtgärder för att öka kommuners förutsättningar att informera om de rättigheter som romer och andra nationella minoriteter har. I uppdraget skall både ett barn- och könsperspektiv beaktas, bl.a. för att utröna om romska flickors och pojkars skolsituation ser olika ut. Uppdraget skall genomföras efter samråd med företrädare för romska organisationer och med berörda myndigheter. Romers upplevelse av utbildningssituationen och behov av stöd samt insatser som kan främja romers rätt till utbildning på lika villkor skall särskilt uppmärksammas. Uppdraget skall slutredovisas till () . I delrapporten minoriteter och minoritetsspråk - Uppföljning av efterlevnad av konventioner på nationell nivå - ett minoritetsperspektiv av och . Milani understryks att formuleringen av en språklagstiftning är en viktig förutsättning för minoriteters möjligheter att använda sina språk i bl.a. utbildning och förskoleverksamhet. Det mycket tydliga mönster som framkommer både utifrån de rapporter och kommentarer som ingår i korrespondensen mellan och och utifrån författarnas intervjuer är att problemet ligger mycket mer i implementeringen av lagstiftningen än hur lagarna är formulerade. Det decentraliserade inflytandet över hur lagarna tillämpas och genomförs i praktiken har lett till att de praktiska möjligheterna att utnyttja de lagliga språkrättigheter som tillkommer minoritetsmedlemmar är mer begränsade än vad som förutses i lagstiftningen. På samma sätt som i fråga om språklagstiftningen lider regelverket omkring utbildning på och i minoritetsspråken inte så mycket av hur det är formulerat som av hur det tillämpas. Det betonas i flera sammanhang att undervisning i och på minoritetsspråk på många håll kommer till stånd först efter starka påtryckningar från föräldrarnas sida.