bet · GT01SoU17 · 2006-03-30 00:00:00 — I motion So558 av () yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att staten bör verka för att fler husläkare och distriktssköterskor samt övrig personal i primärvården får geriatrisk kompetens. I yrkande 2 begärs att regeringen återkommer med en redogörelse avseende de åtgärder som vidtagits för att stimulera förekomsten av geriatrisk kompetens i primärvården. I motion So348 av () yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om behovet av att geriatriker och läkare med särskild äldrekompetens finns vid vårdcentraler och sjukhus i högre grad än . behandling och pågående arbete m.m. Vilka medicinska specialiteter inom vilka specialistkompetens kan uppnås för läkare regleras i 4 kap. 1 § förordningen (1988:1513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Motionsyrkanden om indelning i medicinska specialiteter behandlades i betänkande /06:SoU10 Hälso- och sjukvårdsfrågor m.m. (s. 93 f.). Utskottet anförde att det hade förståelse för motionärernas synpunkter när det gäller den föreslagna ändrade specialistindelningen men att frågan om indelning i medicinska specialiteter inte regleras i lag utan i förordning. Därmed konstaterades att regeringen disponerar över frågan. Utskottet framhöll emellertid att det är väsentligt att specialistindelningen följer den medicinska utvecklingen och att indelningen tillgodoser såväl medicinska som forskningsmässiga behov. Motionerna avstyrktes (res. följde utskottet (rskr. 2005/06:166, 167). har på regeringens uppdrag genomfört en översyn av läkarnas specialistutbildning och strukturen för de medicinska specialiteterna. Rapporten överlämnades till regeringen och har remissbehandlats. Av remissvaren har det framkommit att det finns behov av att vissa frågor som framför allt rör den kliniska forskningen och forskarutbildningen belyses ytterligare innan regeringen kan ta ställning till förslaget. har därför initierat ett arbete med att analysera och redogöra för de konsekvenser som förslag till ny specialitetsstruktur kan medföra för rekrytering till den kliniska forskningen och forskarutbildningen samt till grundutbildningen för läkare. Regeringen beslutade om förändringar i förordning (1998:1513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område gällande läkarnas specialiseringstjänstgöring (SFS 2005:1250). Vidare beslutades att ett nationellt råd skall inrättas inom som skall bistå styrelsen i frågor som rör specialiseringstjänstgöringen. Det nationella rådet för specialiseringstjänstgöring inrättas . Rådet skall utses av regeringen och bestå av bl.a. representanter för , Kommuner och Landsting, , och universitet och högskolor. När det gäller indelningen av läkarspecialiteterna har både strukturen, specialiteternas antal och vissa benämningar ändrats. Den nya indelningen träder i kraft . Den nya strukturen är uppbyggd så att det finns bas-, gren- och tilläggsspecialiteter. För att få bevis om specialistkompetens i en grenspecialitet krävs innehav av bevis om specialistkompetens i en basspecialitet enligt tabellen nedan. För att få bevis om specialistkompetens i en tilläggsspecialitet krävs innehav av bevis om specialistkompetens i en basspecialitet enligt de föreskrifter som meddelas av . Enligt den nya indelningen finns totalt 56 specialiteter, varav 31 basspecialiteter, 23 grenspecialiteter och 2 tilläggsspecialiteter. Geriatrik och Reumatologi blir basspecialiteter. Beträffande geriatrik anförs att regeringen arbetar med att ta fram en tioårig utvecklingsplan för äldreomsorgen där ambitionen är att höja nivån på den svenska vården och omsorgen om äldre. Målet är, enligt regeringen, att åstadkomma bästa möjliga kvalitet och en hög grad av tillgänglighet för alla som behöver äldreomsorg. En förutsättning för att lyckas med utvecklingsplanens mål är att det finns tillräckligt med personal som har rätt kompetens. I regeringens proposition 2005/06:115 Nationell utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre anförs bl.a. att det i flera rapporter har konstaterats att vård och omsorg om de äldre brister i flera avseenden. De största bristerna som oftast lyfts fram rör dem som är mest sjuka samt dem som har flera sjukdomar, och därför är det av stor vikt att stärka tillgången på sjukvårdspersonal, t.ex. geriatriker, med särskilda kunskaper om äldres sjukdomstillstånd (s. 37). Utskottet konstaterar att regeringen fattat beslut om förändringar i förordningen (1998:1513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område gällande läkarnas specialiseringstjänstgöring (SFS 2005:1250). Utskottet ser positivt på det nationella råd som inrättats för att bistå styrelsen i frågor som rör specialiseringstjänstgöringen. Vidare noterar utskottet att det i regeringens nationella utvecklingsplan för vård och omsorg om äldre bl.a. anförs att det är av stor vikt att stärka tillgången på sjukvårdspersonal, t.ex. geriatriker, med särskilda kunskaper om äldres sjukdomstillstånd. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motionerna So348 (fp) yrkande 1, So553 (v) yrkandena 14 och 15, So558 (kd) yrkandena 1 och 2, So587 (kd), So703 (kd) yrkandena 25 och 26 samt So710 (kd) yrkandena 10 och 11 i den mån de inte kan anses som tillgodosedda. Utskottets förslag i korthet bör avslå motioner om att utreda frågan om ett samlat högkostnadsskydd. Utskottet vidhåller bl.a. att högkostnadsskydden för läkemedel och vårdavgifter även i fortsättningen bör vara separerade. bör även avslå motionsyrkanden om att införa automatisk kontroll av patienternas högkostnadsnivå inom hälso- och sjukvården. Jämför reservation 45 (kd) och särskilt yttrande 7 (v). I motion So703 av m.fl. (kd) yrkande 37 begärs ett tillkännagivande om en utredning av ett högkostnadsskydd som verkligen inkluderar alla egna avgifter i vården och olika hjälpmedel. Motionärerna anför att ingen skall behöva avstå från vård av ekonomiska skäl. Alltför stora kostnadsökningar har drabbat dem som är långvarigt sjuka eller funktionshindrade. Enligt motionärerna bör en parlamentarisk utredning tillsättas för att utreda hela systemet med högkostnadsskydd. Även i motionerna So271 av () yrkande 4 och So615 av och () begärs tillkännagivanden om behovet av att se över högkostnadsskyddet. I motion So411 av och () begärs ett tillkännagivande om införande av ett ansvar för sjukvårdshuvudmännen för kontrollen av de enskilda patienternas högkostnadsnivå inom hälso- och sjukvården. Enligt 26 a § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) är den som har erlagt vårdavgifter som avser öppen hälso- och sjukvård med sammanlagt högst , eller det lägre belopp som bestämts av , befriad från att därefter erlägga ytterligare avgifter för sådan vård eller sådana förbrukningsartiklar som återstår av , räknat från det första tillfälle då avgift erlagts. Lagändringarna trädde i kraft (prop. 1996/97:27, bet. 1996/97:SoU5, rskr. 1996/97:58). I det av godkända betänkandet 2001/02:SoU10 De nya läkemedelsförmånerna behandlades regeringens proposition 2001/02:63 De nya läkemedelsförmånerna (rskr. 2001/02:194). Utskottet ställde sig bakom regeringens förslag till lag om läkemedelsförmåner m.m. (SFS 2002:160). Lagförslaget innebar att en ny ordning infördes för det offentliga subventionssystemet rörande läkemedel samt att en ny självständig nämndmyndighet - - inrättades med uppgift att ansvara för beslut rörande subventionering och prisreglering i fråga om läkemedel och andra varor som ingår i läkemedelsförmånerna. Högkostnadsskyddet för läkemedel innebär att den förmånsberättigades kostnad (egenavgift) ökar stegvis. Om kostnaderna överstiger erhåller den förmånsberättigade ett frikort. Frågor om ett samlat högkostnadsskydd i vården behandlades av utskottet senast i betänkande 2004/05:SoU10 Hälso- och sjukvårdsfrågor m.m. (s. 76 f.). Även motionsyrkanden om att begränsa högkostnadsskyddet respektive om att införa automatisk kontroll av patienternas högkostnadsnivå avstyrktes (res. fp + kd resp. c). följde utskottet (rskr. 2004/05:166, 167). LSS- och hjälpmedelsutredningen (S 2001:06) föreslår i sitt betänkande Hjälpmedel (SOU 2004:83) att de avgifter som betalas till landsting vid besök i samband med förskrivning, utprovning, anpassning av eller träning på personliga hjälpmedel skall omfattas av bestämmelsen i 26 § HSL, högkostnadsskyddet för öppenvård. Vidare föreslås att de avgifter som betalas till en kommun vid besök i samband med förskrivning, utprovning, anpassning av eller träning på personliga hjälpmedel inte skall omfattas av något högkostnadsskydd eller någon annan begränsning. Utskottet, som inte har ändrat inställning i frågan, vidhåller att högkostnadsskydden för läkemedel respektive vårdavgifter även fortsättningsvis bör vara separerade. Utskottet vill åter framhålla vikten av att en effektiv uppföljning i olika avseenden kan ske i fråga om förskrivning och användning av läkemedel. En sådan uppföljning skulle försvåras om högkostnadsskydden för läkemedel och vårdavgifter åter slås samman. Det bör också påpekas att priskänsligheten kan skilja sig åt mellan högkostnadsskydden för läkemedel respektive vårdavgifter. En sammanslagning av högkostnadsskydden skulle kunna leda till icke önskvärda effekter på konsumtionsmönstret inom hälso- och sjukvårdsområdet. Motionerna So271 (fp) yrkande 4, So615 (kd) och So703 (kd) yrkande 37 avstyrks. Vidare har utskottet förståelse för synpunkterna i motion So411 (c) men anser inte att något initiativ från sida är erforderligt. Även detta yrkande avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet bör, mot bakgrund av pågående insatser på området, avslå motioner om rehabilitering. Jämför reservation 46 (m) och särskilt yttrande 8 (mp). I motion So201av () begärs ett tillkännagivande om rehabilitering och vård för att minska samhällets sjukvårdskostnader. Det är enligt motionären viktigt att snabb vård ges och att rehabiliteringen snabbt kommer in för att minska statens kostnader. I motion So614 av och () begärs ett tillkännagivande om rätten till en kontinuerlig och livslång rehabilitering. I motion So338 av m.fl. (mp) begärs ett tillkännagivande om att utreda behovet av rehabilitering för kvinnor med kroniska sjukdomar och funktionsnedsättningar. Det finns enligt motionärerna ett stort behov av att undersöka vilka aspekter som påverkar kvinnors möjligheter att tillgodogöra sig en snabb och effektiv rehabilitering liksom möjligheten till rehabilitering på samma villkor som män. behandling och pågående arbete m.m. Enligt 3 b § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall bl.a. erbjuda dem som är bosatta inom habilitering och rehabilitering. Habilitering eller rehabilitering skall, enligt samma bestämmelse, planeras i samverkan med den enskilde. Av planen skall planerade och beslutade insatser framgå. Målet för hälso- och sjukvårdspolitiken är att vårdens kvalitet och tillgänglighet skall förbättras. har till uppgift att stödja sjukvårdshuvudmännen i deras arbete med att förbättra tillgängligheten till hälso- och sjukvården på ett sätt som tillförsäkrar alla patienter en bedömning och att vård ges efter behov och inom rimlig tid. har som sektorsmyndighet ett etappmål att utarbeta ett gemensamt och fungerande uppföljningssystem för rehabilitering/habilitering i samverkan med andra myndigheter. Hälso- och sjukvården, , arbetsgivare, arbetsförmedlingen och kommunen (inkl. skolan) är alla viktiga parter i detta arbete. finns inom ett råd för rehabiliteringsfrågor. Rådet utgör ett forum för informationsutbyte, kontinuerliga avstämningar, samordning och planering av pågående arbeten inom rehabiliteringsområdet. I detta forum behandlas även frågor som rör habilitering och hjälpmedel. Målet är att sprida kunskap om, förbättra samverkan kring och skapa en gemensam syn på rehabilitering inom verket, vidare att samla kompetens samt att underlätta remisshantering, normering, kunskapsproduktion samt verksamhetsplanering inom rådet. , och har på uppdrag av regeringen utformat ett system för uppföljning av samverkan inom rehabiliteringsområdet, , som började användas . är ett webbaserat system för att följa upp resultat av samverkan och finansiell samordning inom rehabiliteringsområdet. Systemet gör det möjligt för samverkansparterna att gemensamt följa upp rehabiliteringsverksamhet. Motionsyrkanden liknande de nu aktuella behandlades av utskottet senast i betänkande 2004/05:SoU10 Hälso- och sjukvårdsfrågor m.m. (s. 61 f.). Utskottet anförde bl.a. följande (res. fp + c, m, mp): Utskottet välkomnar det arbete med att utarbeta allmänna råd om habilitering, rehabilitering och hjälpmedel till stöd för huvudmännen som planeras inom . Det är mycket angeläget att mer effektivt utnyttja samhällets resurser för att bättre kunna tillgodose enskilda människors behov av stöd. arbete att förbättra samordningen mellan myndigheter är därför av största vikt. När det gäller oklarheterna i gränsdragningen mellan råd och stöd enligt LSS (1993:387) och habilitering/rehabilitering enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) bör resultatet av den pågående beredningen av LSS- och hjälpmedelsutredningens förslag avvaktas. Mot bakgrund av det anförda finns det enligt utskottet inte skäl för att ta något initiativ med anledning av motionerna - - - . följde utskottet (rskr. 2004/05:166, 167). Utskottet vidhåller att det är mycket angeläget att mer effektivt utnyttja samhällets resurser för att bättre kunna tillgodose enskilda människors behov av stöd. Det arbete som pågår för att förbättra samordningen mellan berörda myndigheter är därför av stor betydelse. Utskottet välkomnar även andra insatser som görs på området. Det finns mot denna bakgrund inte skäl för att ta något initiativ med anledning av motionerna So201 (m), So338 (mp) och So614 (kd). Utskottets förslag i korthet Utskottet gör ett uttalande med anledning av motionsyrkanden om barnmorskors möjlighet att utföra medicinska aborter. Yrkandena bör emellertid avslås av . Jämför särskilt yttrande 9 (v, c). I motion So488 av m.fl. (c, m, fp, kd) begärs ett tillkännagivande om barnmorskors möjlighet att utföra medicinska aborter. Motionärerna anför att det är önskvärt att barnmorskor får en adekvat vidareutbildning så att de kan utföra medicinska aborter. Det skulle vara till gagn både för patienterna och för yrkets status och innehåll. Detta förutsätter en ändring i abortlagstiftningen, vilket motionärerna förordar. Även i motion So434 av och () begärs ett tillkännagivande om barnmorskors möjlighet att utföra medicinska aborter. behandling och pågående arbete m.m. Motionsyrkanden om barnmorskors möjlighet att utföra medicinska aborter behandlades senast i betänkande 2004/05:SoU10 Hälso- och sjukvårdsfrågor m.m. (s. 63 f.). Utskottet anförde att det visserligen hade förståelse för motionärernas resonemang att kötiderna på så sätt skulle kunna förkortas. delade utskottet bedömningen att det bl.a. på grund av risken för komplikationer behövs en läkare med gynekologisk kompetens i all abortvård. Motionerna avstyrktes (res. v, c, mp). följde utskottet (rskr. 2004/05:166, 167). Av många skäl är det önskvärt att kvinnor som söker för att avbryta en graviditet får en så snabb behandling som möjligt. För att det målet skall uppnås krävs insatser på många olika plan. Utskottet bedömer att barnmorskors kompetens kan nyttjas i ökad utsträckning i det sammanhanget. De frågor som tas upp i motionerna bör dock belysas i hela sin vidd innan någon förändring av nu gällande regelverk kan föreslås. Utskottet välkomnar en sådan utredning i lämpligt sammanhang. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom motionärernas önskemål. Motionerna So434 (s) och So488 (c, m, fp, kd) avstyrks i den mån de inte kan anses tillgodosedda med det anförda. Utskottets förslag i korthet bör, främst med hänvisning till att en rapport på området är föremål för beredning, avslå ett motionsyrkande om utvidgad förskrivningsrätt för sjuksköterskor.Jämför reservation 47 (m, kd). I motion So594av () begärs ett tillkännagivande om tilläggsdirektiv som medger att sjuksköterska med formell kompetens har rätt att använda sin förskrivningsrätt även vid anställning inom skolhälsovård. Motionären anför att det inte kan vara rimligt att formellt behöriga distriktssköterskor och sjuksköterskor med annan specialistutbildning med anställning inom skolhälsovård med nuvarande bestämmelser inte får använda sin förskrivningsrätt. behandling och pågående arbete m.m. redovisade i en rapport sin uppföljning av förskrivningsrätten för sjuksköterskor i den kommunala hälso- och sjukvården. I sina överväganden (s. 8 f.) anfördes följande: vill framhålla behovet av att sjuksköterskor får goda kunskaper i farmakologi och sjukdomslära genom sin grund- och specialistutbildning samt lyfta fram vårdgivarens ansvar för kontinuerlig fortbildning på området. avser att i samråd med pröva alternativa former för hur receptfria läkemedel skall hanteras i förhållande till förskrivningsrätten och framhåller att effekter på läkemedelsförmånssystemet skall beaktas i det arbetet. Mot bakgrund av äldre människors komplexa problem och känslighet för läkemedelsbehandling har inte för avsikt att utöka antalet receptbelagda läkemedel som sjuksköterskor får förskriva till denna grupp. anser att man, utifrån olika patientgruppers behov, bör överväga möjligheten att låta sjuksköterskor med lämplig utbildning förskriva vissa receptbelagda läkemedel inom ramen för ett specifikt behandlings- eller vårdprogram, enligt lokala rutiner som upprättas av verksamhetschefen. Rapporten bereds inom . I betänkande 2004/05:SoU10 Hälso- och sjukvårdsfrågor m.m. behandlade utskottet senast motionsyrkanden om förskrivningsrätt för sjuksköterskor (s. 90 f.). Utskottet anförde följande (res. m, kd): Utskottet konstaterar att , enligt 6 kap. 4 § förordningen (1998:1513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, får meddela föreskrifter om kompetenskrav för sjuksköterskor för att de skall få förskriva läkemedel och om den behörighet som sådan kompetens ger. Frågan om förskrivningsrätt är således inte i första rummet en fråga för . Mot denna bakgrund och då är föremål för beredning anser utskottet att något initiativ inte bör tas med anledning av vad som anförs i motionerna - - - . följde utskottet (rskr. 2004/05:166, 167). Utskottet kan konstatera att alltjämt är föremål för beredning inom . Utskottet anser därför att något initiativ inte bör tas med anledning av vad som anförs i motion So594 (kd). Utskottets förslag i korthet bör, mot bakgrund av pågående arbete på området, avslå ett motionsyrkande om privatisering och patientjournaler. Jämför särskilt yttrande 10 (v). I motion So400 av m.fl. (v) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om privatisering och patientjournaler. Enligt motionärerna måste frågan om hur överföring av journaler skall göras i samband med konkurrensutsättning av primärvård och äldrevård beaktas vid beredningen av en ny patientjournallag. behandling och pågående arbete m.m. Utskottet behandlade motioner om journalföring senast i betänkande 2004/05:SoU10 Hälso- och sjukvårdsfrågor m.m. (s. 89 f.). Utskottet hänvisade i betänkandet till den pågående översynen av hur behandlingen av personuppgifter inom hälso- och sjukvården skall regleras. Resultatet av utredningsarbetet bör inte föregripas. Motionerna avstyrktes (res. m + kd + c resp. v). följde utskottet (rskr. 2004/05:166, 167). Regeringen uppdrog 2001 åt att se över lagen om patientjournaler samt komma med förslag på ny lagstiftning. resulterade i nya och svåra frågeställningar varför det bedömdes vara angeläget att utreda frågan vidare. Utredningen om författningsreglering av inom hälso- och sjukvården, m.m. (S 2003:03), numera namnändrad till , fick ett tilläggsdirektiv att se över frågan och komma med en rapport (dir. 2004:95). Utredningen fick härefter ytterligare ett tilläggsdirektiv (dir. 2005:150) som avser förslag till författningsreglering av det nationella register för vaccinationer som förs i projektform. Utredningens huvuduppdrag är att lämna förslag till en väl fungerande och sammanhängande reglering av behandlingen av personuppgifter inom hälso- och sjukvården. Det ingår i utredningens uppdrag att analysera förutsättningarna för och nyttan av att skapa en för samtliga vårdgivare sammanhållen journal för varje patient, på nationell nivå eller på landstingsnivå. I det fall en sammanhållen journal inte föreslås, skall utredningen granska och analysera förutsättningarna i övrigt för att överföra personuppgifter mellan verksamheter inom privat och offentlig hälso- och sjukvård samt mellan hälso- och sjukvården och andra verksamheter där uppgifterna används eller bör få användas. Utredningen skall även se över möjligheterna för patienten att via Internet få ta del av uppgifter om sig själv. Därutöver skall utredningen bl.a. överväga för vilka ändamål personuppgifter skall få behandlas inom hälso- och sjukvården samt överväga behoven av en författningsreglering av personuppgiftsbehandlingen i de regionala cancerregistren, och metadonregister, det planerade vaccinationsregistret (dir. 2005:150) samt det planerade blodgivarregistret. Den del av uppdraget som gäller frågan om en sammanhängande lagstiftning för all behandling av personuppgifter inom hälso- och sjukvården, frågan om en sammanhållen patientjournal, kvalitetsregisterfrågor samt sekretessfrågor med anledning av dessa uppgifter skall vara slutfört . Uppdraget i övrigt skall vara slutfört . Även i huvudbetänkandet Ny sekretesslag (SOU 2003:99) av Offentlighets- och sekretesskommittén berördes frågan om patientjournaler bl.a. vad gäller uppgiftsutbytet mellan vård- och omsorgsområdena och då särskilt uppgiftsutbytet mellan olika hälso- och sjukvårdsmyndigheter och kliniker. Utskottet konstaterar att en omfattande översyn pågår av hur behandlingen av personuppgifter inom hälso- och sjukvården skall regleras. Utskottet anser inte att resultatet av detta utredningsarbete bör föregripas. Motion So400 (v) yrkande 1 avstyrks. Åldersgräns för plastikkirurgi utan medicinsk indikation Utskottets förslag i korthet bör avslå motioner om bl.a. åldersgräns för plastikkirurgi utan medicinsk indikation. Utskottet hänvisar bl.a. till ett uttalande från . Jämför reservation 48 (v). I motion So359 av m.fl. (v) begärs ett tillkännagivande om åldersgräns för plastikkirurgi utan medicinsk indikation. Enligt motionärerna bör en åldersgräns införas. Det är, anför man, särskilt viktigt att förhindra att minderåriga personer som vare sig har en färdigutvecklad kropp eller identitet genomför den här typen av operationer, oavsett om vårdnadshavaren är informerad och har samtyckt till ingreppet. Motioner om åldersgräns för plastikkirurgi utan medicinsk indikation m.m. behandlades senast i betänkande 2004/05:SoU10 Hälso- och sjukvårdsfrågor m.m. (s. 95 f.). Motionerna avstyrktes med följande motivering (res. Utskottet anförde följande: Utskottet har förståelse för de synpunkter som framförs i motionerna - - - . Utskottet anser alltjämt att det är väsentligt att plastikoperationer på underåriga föregås av en noggrann prövning. Av yttrande framgår att anser sig ha tillräckliga befogenheter att ingripa mot en läkare eller vårdgivare som utför skönhetsoperationer och i samband därmed åsidosätter vetenskap och beprövad erfarenhet. Vidare framgår av yttrandet att en specialistförenings riktlinjer kan anses vara ett uttryck för vad som utgör vetenskap och beprövad erfarenhet och innebär sakkunnig och omsorgsfull patientvård. Mot denna bakgrund och då det framkommit att kostnaderna för misslyckade operationer som behöver åtgärdas inom den offentliga sjukvården sannolikt är av ringa omfattning anser utskottet att något initiativ inte är erforderligt med anledning av vad som anförs i motionerna. följde utskottet (rskr. 2004/05:166, 167). anförde statsrådet () bl.a. följande i ett frågesvar om estetisk kirurgi utan medicinsk indikation (fråga 2004/05:1491):