bet · GT01KU19 · 2006-05-02 00:00:00 — Vill man jobba för att ett språk ska leva vidare är det ju väldigt viktigt med satsningar just på barn och unga människor. Jag har pratat väldigt mycket med företrädare för den samiska gruppen, och har fått höra att det till exempel finns barnprogram på samiska. Man kan förstå att det ju inte uppmuntrar ett språks fortlevnad om man via medierna kan ta del av det . Det handlar också om läromedel. Det har ju nämnts här av den romska gruppen och resandefolket att det saknas läromedel. Det gäller också återigen frågan om hemspråksundervisning och lärare. När det gäller lärarna skulle det vara intressant att få er syn på hur man löser en sådan problematik. Jag skulle också vilja ha bilden av er alla hur det ser ut med läromedel på era språk och hur ni ser på public service och uppmuntran när det gäller språkens fortlevnad. Om jag kan få ställa mina frågor så, så är jag tacksam om jag kan få svar. (m): Jag efterlyser ett klargörande från sida. Jag uppfattade att det är svårt att få tag i lärare. Är det det därför att det inte finns pengar till att utbilda, eller är det helt enkelt svårt att få tag i fysiska personer som är kunniga och intresserade av att lära sig svenska språket och att också förmedla det på , och möjligen också en och annan dialekt? Är det så jag ska tolka det? Ordföranden: Jag skulle vilja ställa en fråga till . Du beskriver en situation med 62 dialekter och många underdialekter. Vore det då inte bättre att försöka göra någonting på europeisk nivå? I vissa grupper fanns nästan alla i , om jag förstod det rätt, men några finns också i andra länder. Jag antar - jag vet ju inte, så det är en del av frågan - att om en grupp finns utspridd över hela så skulle man också se på ett mera europeiskt plan, till exempel , EU eller en kombination - det kan diskuteras - för hjälp med detta så att det inte bara blir en nationell fråga i den mera begränsade meningen utan så att man kan finna vägar att gå framåt. Det skulle vara intressant att höra en reflektion på det. (): Jag vill skicka med en fråga som flera kan notera. Det gäller information. Det hänger samman lite grann med möjligheterna att förfoga över sina egna göranden och låtanden och gäller tillgången till rättsliga texter, till exempel information, på det egna språket. Det är klart, har man inte den ingången så har man ju svårt att förhålla sig till vad man vill göra i olika situationer. Hur ser ni på den delen, vid sidan av frågan om läroböcker och annat? (): Jag tänkte bara mycket kort säga någonting om arkivfrågan. Jag fick en lapp från mina sekreterare om det. Anslag av pengar till det har varit uppe i de budgetdiskussioner som varit inblandat i, men tyvärr har vi tydligen inte kunnat nå enighet om att det ska tillföras några sådana pengar. Men vi får väl fortsätta med det. Jag hade en fråga till om språket. Kan du säga något om skillnaden mellan talspråk och skriftspråk? På talspråkssidan är det naturligtvis en oerhörd variation, men hur ser det ut med skriftspråket på ? Ordföranden: ni svarar vill jag bara påpeka att vi nu har en stenograf här som gör uppteckningar, så allt det ni säger kommer sedan in i vårt betänkande, som det så vackert heter. Jag säger det så att ni vet att vi på det sättet följer allt det ni säger. : I think I can answer most of the questions in the same basic answer, because they concern mostly the language here. I would like to start with this: We come from . That is number one - that is what we have in common. The countries that we passed through are , Armenia and . We have these languages in common. Basically, the grammar is based on Greek grammar, so if we were going to say this in percentage form, we would say that of all the dialects have these borrowings in common, because we passed through the same countries together. It was after that we separated and started taking in words separately. As offspring we were together, and then we separated in different countries in our adolescence. The thing is: We speak about these differences in the written language. We can look at myself as an example. I work for the moment on phonetics in particular. I do believe that it is possible to find a way to write in the same way for all the dialects. I think that it is very possible to do this. But at the present time I use one phonetical structure, and somebody else uses a different phonetical structure, and it all depends on how each person pronounces the words. But we can do research on a language and look at the structure of the language. For example, there are people who would pronounce the word "horse" as "gras", and then there will be others who will pronounce it as "grast" with a "t" at the end. But you see, if I look visually at somebody who is pronouncing this, I can se their teeth closing at the end of the word, and I know there is a "t" there, no matter what, so I know that there has to be a "t" at the end of the word. The thing is that there needs to be a lot of research done about this. You spoke about and about doing this on an international level. Yes, there needs to be international cooperation, but because we have this problem here particularly in , we have to concentrate efforts here. I do believe so, because in for example they have much less distinctions than we do in , so they might not view this as much as a big problem as we do. They could standardize the local dialects in that country within a year or so with a bit of research. If we did it here in , we would standardize the language, basically. That is why I say that we have to do this in a pyramid-building way, bringing in certain dialects closer to one another, working together and agreeing with one another. That is why I say that one has to be an academic team and that the other one has to be a representative team, the representative team putting together the material and the other one doing the research. This is the way it should work. Then we speak about modersmålsundervisning. Concerning 's situation: I am quite good at teaching . I can speak quite a few of the dialects and I am the only one that has grammar . My own has her children in , and there they said that they could not bring in a hemspråkslärare because there are only two children. But it was not a matter of not being able to bring in a hemspråkslärare, because I was there - she is my . Concerning the other matter, behörighet, we would have to have not just somebody studying to become a teacher but also somebody learning how to teach the language and to teach it in various dialects. It is not that difficult to learn five or six different dialects that are close to one another. This is what I mean by a pyramid effect. If you learn for example Spanish, and then you have Catalonian, there is somebody who is going to be a specialist in this dialect, or the whole language in general, so that they are qualified to teach. Even in southern , they have different dialects. There are some people who can say: Yes, I speak Polish and I have a certificate that says that I can teach Polish, but I am a specialist in this particular Polish dialect. That is my speciality. That is something that we would need to develop at university level - studies, studies - and combine that with teaching. You can learn just about any language at university today - but . It is like having the second language at university level. Again, we have the same situation. Teachers go in, and they have a second language. It could be , it could be whatever, what not - English, maybe. And they are specialists in that then. They could be both regular teachers and mothertounge instructors. is a good example. There they have a programme, which we could use, really. They have 400 graduates, who are teachers, but they are not only teachers in . They are qualified teachers. They can teach both non-Romani children and children. That is a good example that we can use. There is a structure available there already. There is also another programme in that we could borrow from. But we would have to do more research, because again, as I said: In , you have two major dialects. You have a population of approximately 2 million , but you have Ursari and Kelderash. But like I said, in , we have got almost all of them. So we have to be at a research stage. : Jag tänkte bara svara på fråga om lärare. Jag lyfte upp mönsterexemplet stad. Där har vi på Romskt Kulturcentrum varit med och tagit fram konceptet. Det är man går som lärarassistent - vi kan börja med det innan vi kommer in på lärare. Första året får man ingenting betalt, utan man får ta studielån. Men , då man har praktik, får man lön, minimilön, som en uppmuntran i stället för att man ska vara jätteskuldsatt när man kommer ut därifrån. Det har visat sig att det är ett jättebra koncept med eleverna som går på skolan. Detta skulle man kunna göra i många kommuner. Socialtjänst, utbildning med flera arbetar tillsammans. Här skulle fyra fem kommuner kunna gå ihop och göra likadant som man gör i . Man betalar då en minimilön för en lärare om man skulle kunna klara sig på det - eller två. Det beror på hur behovet ser ut i just det område det gäller. Sedan har vi ju jättedåliga erfarenheter. Det var en jurist, en tjej, som överklagade till , tror jag det var, därför att man hade särbehandlat positivt och kvoterat in en annan person med annan etnisk bakgrund. Det gjorde att vi blev straffade direkt. efteråt var det tre av våra påläggskalvar, så att säga - de är jätteduktiga - som skulle utbilda sig till lärare. Ingen kom in på sitt eget språk, utan majoritetsbefolkningen och de från andra etniska grupper som sökte in på linjen hade bättre betyg. Därför behövs positiv särbehandling. Kommer inte en positiv särbehandling till så har vi inte en chans. Det borde på något sätt tillskjutas ekonomiska resurser för dem som vill utbilda sig. Jag vet att det har varit uppe när det gäller personer med funktionshinder att de ska kunna behålla sin pension om de går på högskolan, och jag ser samma sak här om vi ska kunna komma någonstans med frågan om utbildning av lärare och lärarassistenter. Det var det exempel som jag tog upp. Nästa fråga kom från . Jag hann inte skriva ned vad frågan var, men jag skulle gärna vilja svara på den. (m): Du har nog redan besvarat den. Den gällde om det råder huvudsakligen resursbrist eller en fysisk brist på personer - villiga, kompetenta och talangfulla pedagoger för att lära språk. : Det finns tillgång till dessa personer, men på grund av ekonomiska förutsättningar har man problem. Nästa fråga kom från och gällde rättsliga texter. Det är jätteviktigt att man får tillgång till rättsliga texter när man till exempel är i domstolar och på andra ställen. Då måste man kunna förlita sig på lagboken i stället för att sitta och ta emot information. Jag vet inte om det är det du syftar på, men det är oerhört viktigt eftersom vi har rätten att använda tolk i domstolar . Därför borde förutsättningen vara att det finns lagböcker för tolkarna att tillgå. Någon frågade också om arkiv. Jag har tagit upp att jag vill att man tittar över budgeteringen till kommande år när det gäller språkarkiven för de nationella minoriteterna - samtliga grupper. : Till att börja med frågade om hur vi skulle kunna arbeta när det gäller utbildning av modersmålslärare och om Romskt Kulturcentrum i Gubbängen skulle kunna gå in. Det gällde också hur ni i staten, regeringen, och konstitutionen skulle kunna hjälpa till. Efter minoritetsproppen gjorde vi en utvärdering om romer i . Den gjorde vi tillsammans med . Vi i den romska arbetsgruppen har suttit som arbetsgrupp på samtliga departement. Vi har även suttit på . Detta ledde till att vi kom fram till en offentlig utredning som blev klar . Jag minns inte det kompletta namnet, men den heter Romer i - tillsammans i förändring. Det är ett åtgärdsprogram. När arbetsgruppen först kom in var det på , då var minister. Innan han tyvärr så hastigt gick bort - må hans själ vila i frid - fick han se den första värderingen som vi gjorde med i . Det hette så . Detta var alldeles . När han såg den skiss som vi gjorde - och det var en sanningsenlig sådan - sade han till arbetsgruppen och till sina kolleger: måste göra någonting åt den här gruppen, för annars kommer den att dö ut ! Då fortsatte vi, och håller vi på fortfarande. I den offentliga utredningen finns det ett åttapunkters åtgärdsprogram. Alla åtta punkterna är viktiga, men en av dem som jag har tagit åt mig är tillsammans-med-perspektivet. Den finns det ett kryss för. Den ser jag starkt fram emot. Jag tror inte att vi så snabbt som vi vill kan komma fram positivt och lösa problemen om vi inte tillsammans gör detta. ger oss frågan om hur ni och vi kan göra. Om du inte hade lagt till det här med hur ni kan stödja och hjälpa oss, till exempel på Romskt Kulturcentrum, så var det precis vad jag skulle svara dig. Självfallet skulle vi tillsammans kunna åstadkomma något och göra detta. PÅ RKC skulle vi tillsammans kunna göra det här i perspektivet med utbildning av modersmålslärare. Det vet jag att vi kan - absolut. Ordföranden hade en fråga, som jag kort vill svara på. Den gällde det här att vi skulle hålla oss till , eftersom vi har så många dialekter och nationaliteter. Det här är så stort, och har förklarat lite grann av detta. Jag känner mig hedrad att jag som svensk rom, som bor i lilla på den stora kartan, får ta åt mig av detta. Vi får nu arrangera den första internationella språkkonferensen här i . Det är ett första steg. Den blir inte europeisk, utan transnationell och internationell. Så långt har vi kommit, och det är vi i som har tagit tag i det här. De romalingvister som vi har runtom i världen - i , i , i , , , och till exempel - har vi redan kontakt med. Det var sagt att vi skulle ha konferensen , men vi kunde inte samla ihop alla romska lingvister så det blir inte förrän - om vi nu får hjälp av våra bidragsgivare och om de ställer upp på det här. Här kommer och Myndigheten för skolutveckling, MSU, in. Jag arbetar med MSU eftersom jag översätter romadialekten kelderash till svenska. Det har jag hållit på med . Jag är precis klar , och försöker gå in i steg nummer två. Jag har översatt basorden och ska nu översätta förklaringarna. Jag var inte med på ert första möte här . Jag har inte min gamla almanacka med mig, men troligtvis var jag i då. Jag var mestadels där . har ett förslag på s. 38. Jag vet inte hur långt man har kommit när det gäller förslag till MSU om att myndigheten ges möjlighet att bistå med stöd till de nationella minoritetsspråken genom fortsatt satsning på utveckling av lexikon, läromedel etcetera beträffande shib och meänkieli. Vi är självfallet måna om detta. Om vi startar här i lilla, lilla med ett sådant stort projekt när det gäller det romska språket så tycker jag att vi ska fortsätta även på distans med våra romska kolleger inom språkvärlden och med det romska ursprungsspråket. Jag vet att till exempel resandegruppen, som här representerar, har förlorat ursprungsspråket till sin dialekt trots att man inte har velat det. Jag vet att det finns likheter när vi talar med varandra och jag hör hur de talar sin dialekt. Men de har böjt sin dialekt. Eftersom de har varit här i är böjningarnas ändelser svenska. Det är inte konstigt. Jag har varit i och jag har förstått att de som har tappat språket där helt enkelt har ändelser på det slaviska språket. Men jag vet att både den här gruppen och arlogruppen, finska romer, gärna vill lära sig vlachdialekten. När jag säger vlachdialekten avser det kelderash- och lovaristammen, som här representerar, samt rumungri. arbetade jag tillsammans med , som tyvärr inte finns med oss längre. Han gick bort för tre . Han var en av eldsjälarna när det gäller att driva de romska frågorna. Han var med sedan starten, och han har varit med rätt länge - . Han var helt enkelt en romsk politiker. Han sade till mig, bekände och erkände: Vi vill lära oss er dialekt - kelderash-vlachiska - därför att då kommer vi att bli förstådda världen över. Jag har varit i och i , och jag kan tala med romer där såsom jag kan tala med norrlänningar, smålänningar och skåningar och jag vet inte vad. Det är alltså en dialektskillnad, och kanske någon accent. I talar romerna med läspljudet på grund av att de bor där och har värdfolkets språk som andra språk. frågade om talspråk och skriftspråk. Det är detta vi vill komma fram till i den arbetsgrupp som vi har börjat med här i , i . Den heter den svenska, romska och utländska språknämnden. Jag är ordförande för den och är vice ordförande. Tillsammans vill vi utveckla den internationellt för att komma fram till att standardisera ett skriftspråk. Eftersom vi håller på att översätta lexikonet nu ska vi också översätta andra delar av böcker och få fram ett skriftspråk som vi kan använda världen över. Men troligtvis kommer man att vilja ha ett skriftspråk även för andra dialekter. Det är helt okej, men jag tycker också att vi ska hålla oss till ett enhetligt skriftspråk. förstår jag inte här, som är skåning. Då ber jag honom att översätta. Så brukar jag skoja med honom. Men när han skriver mejl till mig förstår jag hans svenska, och jag skriver samma svenska tillbaka när jag mejlar till honom. Det är det här vi vill börja med, och har vi lagt grundplåten i med denna språknämnd. Men vi har inga resurser och inget ekonomiskt stöd, så vi ligger i liggande ställning just . Självfallet ska vi arbeta för att våra barn och barnbarn och den nya generationen ska stå på egna ben och fötter. (): Vi har talat om modersmål. Jag tycker att språket i vardagen är viktigt. Vi måste se till att man har detta i de ordinarie utbildningarna eller att man specialsyr utbildningar för att få dem som har kunskap att tala språket i vardagen oavsett om man jobbar inom äldreomsorg, skola eller barnomsorg. Men det var inte min fråga, utan mer en kommentar. Däremot säger du, , något om de ekonomiska förutsättningarna. Man har inga ekonomiska förutsättningar, menar du. Vi har ju ett studielånssystem. Känner ni att det finns någon form av motstånd mot att sätta sig i skuld för att delta i en utbildning? Är man osäker på att man inte ska få arbete sedan? Eller vad menade du när du talade om ekonomiska förutsättningar? Enligt mitt sätt att se det har alla ungdomar samma möjlighet att studera, eftersom det finns ett studielånssystem. : Om man tar de yngsta, dem som går ut från gymnasiet, så har de inte blivit utförsäkrade som många äldre har blivit. Detta är alltså något som växer fram - om man vill bli lärarassistent eller hemspråkslärare. Jag har inte märkt att det är de yngsta som går in för det, utan det är mer folk som kan många dialekter och som har lärt sig dem. Men jag ser ett hinder i det hela när det gäller de äldre. De yngre kan ju gå in och ta studielån och sådant. Men det känns orättvist sedan, när de ser att de äldre får hjälp från andra kommuner. De kommer att hänvisa till och säga: Men där får de ju betalt! gör en god gärning och visar en profil gentemot andra kommuner. Sedan kanske man hamnar i detta, och då faller hela konceptet - om du förstår vad jag menar. : I'm in the situation that you mentioned right now. As an example I got to speak the truth: When I was a child going to school my mother had no idea what education was about. She would wake me up on Sundays and say: up! Go to school! When Monday came she would say to me: You don't have to go every day; you are going to help me at home. I basically dropped out when I was young. But when I turned to my twenties I got an interest again to become educated. Now I am 37 and I am still studying. To be quite honest - I have a family, I have a home and so on and so forth - I wouldn't take CSN for the life of me. I would work 24 hours a day. I wouldn't take CSN because there is no way I can survive on that. But you should try to get other people to get involved. Some people are going to think: I'm not going to work 24 hours a day plus study. There's got to be some kind of initiative. Ordföranden: Då går vi vidare till nästa grupp, den sverigefinska gruppen. Vi har två företrädare för den - och . Vi tar detta tillsammans, och sedan tar vi frågor i anslutning till det. Det var bra att jag fick komma in , för jag måste avvika sedan på grund av tidsbrist. Men då har vi kvar från , som vi företräder. Jag kommer alltså från . Jag är dess ordförande . Sverigefinnar är den största minoriteten i , vad jag förstår, med ca 450 000 invånare i det här landet. Man ändrade den officiella statistiken . Den visar bara hälften av detta. Vi påtalade detta för ministrarna bland andra, för vi anser att statistiken ljuger. Det krävs i den officiella statistiken att båda föräldrarna ska komma från för att man ska räknas som sverigefinne. Vi jobbar förstås med olika saker och med våra lokala organisationer runtom i landet, från i norr och ned till , eller - jag vet inte var vi har den sydligaste avdelningen. Verksamheten är mycket skiftande. Det vi jobbar främst med är förstås att bevara våra kulturtraditioner och föra dem vidare till våra yngre i familjerna samt att bevara vårt språk, förstås. Vi är också en intresseorganisation som jobbar med våra intressefrågor - det som gäller sverigefinnarnas intressen. Även där har vi förstås ett samarbete med den sverigefinska delegationen, under vilken vi är den största organisationen. När fattade beslut om minoritetsställning bildade vi delegationen. Alla sverigefinska organisationer skulle vara under ett och samma tak för att föra fram våra viktiga frågor. Den minoritetsställning som vi fick via innefattar fem stycken norrbottniska kommuner, som alla ni politiker här förstås vet. Sverigefinnarna utgör av befolkningen där vi har det så kallade förvaltningsområdet. kom en utredning om att utöka området till att omfatta även och . Det är fem län. Vi tycker att det är ett bra steg i rätt riktning, men från är vi inte alls nöjda med det. Det bor stora grupper av sverigefinnar också i övriga landet. Jag kan bara nämna , men de finns överallt. Jag kan nog säga att det finns sverigefinnar i alla kommuner. Vår inställning är att lagstiftningen bör gälla hela landet. De kanske viktigaste frågorna för oss är skolfrågorna. Vi ser att vi har tappat mycket av de finskspråkiga förberedelseklasserna ute i kommunerna. Jag ser att det beror på kommunernas ovilja att bedriva den här verksamheten för sverigefinska barn. I de kommuner där vi har haft riktigt aktiva föräldrar har man fortfarande fixat det, men där man inte orkar med att kräva av kommunerna att ordna undervisningen har man inte heller fått det. Det finns också ett antal kommuner där vi med hjälp av aktiva föräldrar har bildat friskolor. De fungerar jättebra. Men det är bara att konstatera att vi inte klarar att fixa det här överallt. Vi ser att friskolorna egentligen är den bästa möjligheten. I de skolorna gör man enormt bra studieresultat. Det har visat sig i jämförelserna mellan olika skolor. Man har tidigare pratat om läromedel här. Det är klart att det också råder brist på läromedel när det gäller skolan, trots att vi kanske är i en lite bättre ställning än vissa andra minoritetsgrupper. Vi kan ju ta en del läromedel från . Men det görs inte tillräckliga insatser från svensk sida för att vi ska få fram läromedel. När det gäller modersmålsundervisningen ute på skolorna krävs det fortfarande att det ska vara minst fem stycken sverigefinska elever för att de ska kunna få modersmålsundervisning. Där finns det en skillnad mellan minoritetsgrupperna. De andra grupperna får undervisning om det bara finns en elev, men för sverigefinnarna kräver man att det ska finnas fem. Jag tror att det finns med i den utredning som har kommit om att utöka förvaltningsområdet att man ska likställa det här, men vi får väl se. Vi har också stora problem med äldreomsorgen . Många av de sverigefinnar som kom kom till tunga arbeten inom industrin i första hand.