bet · GT01UU8 · 2006-03-14 00:00:00 — Vissa menar att teser har bekräftats av händelseutvecklingen det . delar upp världen i sju civilisationer, från den europeisk-nordamerikanska, via den hinduiska och latinamerikanska, till den slaviska kulturen. Han anser att kultur, till skillnad från politiska åsikter, är närmast oföränderlig och att det därför är ofrånkomligt att civilisationerna kommer att befinna sig i en ständigt pågående kamp. Motsättningarna kommer dessutom att växa sig starkare. Den snabba globaliseringen medför fler möten mellan kulturer och därmed ökade kontakt- och konfliktytor. Moderniseringsprocessen rycker upp mängder med människor från hembygd och rötter och tvingar in dem i storstädernas anonymitet, vilket i sin tur ytterligare ökar känslan av alienation. I denna situation blir religionen för många en trygghet. teser har mött kraftig kritik i forskarsamhället, bland debattörer och politiker. beskriver de muslimska staterna som en starkt sammanhållen enhet trots att det är tveksamt om en sådan islamisk enhet existerar. En känd och delvis också omstridd amerikansk islamolog är professor vid . Han har i ett antal böcker analyserat den muslimska världen och dess relationer till väst. menar att det finns en ilska i den muslimska världen som kan härledas ur att väst som civilisation utvecklades snabbare och gick om den muslimska civilisationen som varit den mer utvecklade. Den muslimska världen har enligt reagerat på detta genom att utse ett antal syndabockar i stället för att söka förklaringar hos sig själv. menar också att den muslimska världen misslyckats med att möta det moderna som symboliserar mer än något annat land. Det västerländska tänkandet, livsstilen, institutionerna får symbolisera som förleder härskare i den muslimska världen att förråda islam för makt och rikedom. diskuterar också några skillnader mellan den muslimska världen och väst. menar att nationalstaten är den centrala byggstenen för samhällen i väst. Nationen är sedan delad eller organiserad på olika sätt. Muslimer å andra sidan utgår ifrån en religion som är delad i nationer. Kristna har enligt vant sig vid en sekulär uppdelning av samhället som innebär att lydnad mot den världsliga makten är separerad från tron. Få muslimer som är anhängare av den av givna lagen kan enligt acceptera denna uppdelning mellan det världsliga och det andliga. Slutligen menar att det i väst inte finns någon motsvarighet till jihad, det heliga kriget som enligt hans tolkning av muslimsk tradition skall fortsätta tills världen är muslimsk. har kritiserats för att ge en svepande och generell bild av muslimer. Vilka är de som hyser denna ilska, hur många är de och vad är deras nutida betydelse för utvecklingen i muslimska samhällen? Finns det en risk att konflikten mellan väst och den muslimska världen överdrivs? En annan känd islamolog är . Esposito som är professor i islamiska studier vid . Esposito är en internationellt erkänd expert på islam. Han har författat en lång rad böcker, bl.a. den uppmärksammade "Unholy War: Terror in the Name of ". Esposito menar att relationerna mellan den muslimska världen och väst präglas av ömsesidiga nidbilder där väst ser islam som en svärdets religion och muslimer sätter likhetstecken mellan kristendom, korståg och en vilja att dominera hela världen. Europeisk kolonialism och agerande har underblåst muslimers bild av ett dominant väst. Esposito visar på den antieuropeism och antiamerikanism som finns i den muslimska världen och kopplar det till missnöje med modernisering, europeisk kolonialism och politik i regionen. Esposito pekar också på det släktskap som finns mellan våra religioner och att väst och den muslimska världen är pluralistiska och inte enhetliga. Han pekar på att religioner, liksom samhällen, utvecklas och förändras. En "clash of civilizations" är därmed inte oundviklig, menar . Väst har stirrat sig blint på terrorism och extremism - vägen framåt är att stödja de krafter i regionen som arbetar för dialog och reformer. Liknande argument återfinns i t.ex. Aimin Saikals "and the West: Conflict or Cooperation? "Saikal betonar den gemensamma historien och den fredliga samvaron mellan väst och den muslimska världen. Saikal menar dock att tre stora händelser i modern tid har präglat synen på väst och förstärkt effekten av den redan negativa synen till följd av den europeiska kolonisationen och inblandning i regionen. Han menar att revolutionen i , situationen i och händelserna i bidragit till att radikalisera krafter i den muslimska världen. Saikal diskuterar också interna förklaringar till problemen i den muslimska världen. Bristen på demokrati är här en viktig faktor, och västs politik bör därför fokusera på att stödja krafter för demokratisering. diskuterar också betydelsen av korstågen, det ottomanska imperiets fall, antiamerikanism och ömsesidiga nidbilders betydelser för en känsla av fiendskap mellan den muslimska och den västliga världen. I boken varnar författaren för stereotypa bilder av den andre och för en monolitisk syn på den muslimska världen. Författaren pekar också på den muslimska världens egna, interna problem som en förklaring till de antivästliga stämningarna. Den framlidne palestinsk-amerikanske litteraturforskaren är kanske främst känd för sin kritik av den s.k. orientalismen. I boken analyseras västvärldens stereotyper av . Denna porträtterades som trög, opålitlig, irrationell, utvecklingsfientlig och despotisk. Orientalismen är enligt Saids synsätt präglad av ett maktförhållande där väst ser på öst utifrån och ovanifrån. Detta synsätt har i sin tur använts för att rättfärdiga kolonialism och imperialism. menar efter publiceringen av Orientalism att förståelsen av , araberna och islam inte har förbättrats, särskilt inte i . Han är starkt kritisk till vad han anser är förenklade schablonbilder av en muslimsk värld. anser att imperialism ytterst bygger på föreställningen om araber som annorlunda, oförmögna att förstå logik, tala sanning och att de i grunden är omstörtande och mordlystna. vänder sig mot generaliseringar och att det skulle kunna finnas en gräns mellan väst och islam. Dessa etiketter leder enligt vilse och förvirrar försöken att begripa en komplex verklighet som inte låter sig kategoriseras så lättvindigt. är starkt kritisk till teser om en kamp mellan civilisationer och varnade för att tolka bin Ladins attacker som en bekräftelse av dessa teorier. var också starkt kritisk mot synsätt (som diskuterats ovan). I sin bok undersöker idéer om väst och modernitet bland muslimska tänkare. Fazlhashemi menar att bilden av väst har spelat en mycket viktig roll i den muslimska världens politiska och kulturella liv och har pendlat mellan ideal eller skräckexempel. Ett intresse för den europeiska modellen ledde och till framväxten av konstitutionella rörelser runt om i den muslimska världen, och reformer genomdrevs. Förväntade framsteg inom politik, ekonomi och de sociala och kulturella områdena uteblev dock. antog då antireligiösa drag, vilket väckte häftiga protester mot hela moderniseringsprojektet, enligt Fazlhashemi. Dessa protester ledde till en motreaktion (occidentalismen) som ledde till ett bakslag i synen på väst, modernitet och den europeiska modellen. Modernisering framställdes som ett angrepp på islam, globaliseringen som ett sätt att krossa kultur och civilisation. Fazlhashemi pekar på att man inom occidentalismen framställer skillnaden mellan islam och väst som absolut och systematisk. Väst ses som en brutal civilisation vars framsteg bygger på destruktivitet och lögner. I dessa föreställningar finns en djup indignation där man ser sig själv som förorättad och underordnad. Islamistiska rörelser underblåser occidentalismen och förespråkar en oförsonlig hållning mot väst. En av hörnpelarna i islamismen är att visionen om det goda samhället bygger på en motbild av en tänkt västerländsk samhällsmodell. Vad Fazlhashemi kallar postislamistiska tänkare har i skarp kontrast till detta synsätt fört debatten från andra utgångspunkter. De förkastar occidentalismens världsbild och slår an en annan ton när det gäller förhållandet till västerlandets kultur, civilisation, vetenskap och modernitet. Enligt dessa är islam en progressiv, dynamisk och rationell religion vilken är relevant för ett modernt liv och kan ligga till grund för en modern islamisk identitet. En harmonisering mellan islam och det moderna förespråkas av dessa tänkare som också försvarar demokrati, mänskliga rättigheter, ett civilt samhälle och religiös pluralism. I boken diskuterar bl.a. , expert på politisk islam och verksam vid for Peace, relationen mellan politisk islam och väst. Hon menar att islamister ser globaliseringen som ett sätt för väst att dominera fattigare folk, däribland muslimer. betraktas som en imperialistisk makt och ansvarig för många av den muslimska världens problem. Dessutom tycks det för många muslimer som om har dubbla måttstockar för islam och andra. Hon menar att händelserna i får muslimer att undra varför inte ställs till svars i kärnvapenfrågan. har kärnvapen, men i denna fråga satsas på diplomati. Enligt Karam ignoreras våld mot palestinier. Kriget mot terrorn har stärkt islamisterna som ses som försvarare av islam i frånvaron av att islamiska regimer fyller den rollen. Inom islam råder generellt en motvilja mot att avbilda profeten . Det finns dock inget direkt bildförbud i . Däremot är gudabilder och bilder av avgudar förbjudna. Ett argument mot avbildning är att dessa bilder kan bli besjälade, vilket kan leda till avgudadyrkan. En dansk dagstidning publicerade tolv teckningar, nidbilder, av profeten . Dessa uppfattades som mycketkränkande och väckte stor upprördhet i den muslimska världen, och ett antal protester och demonstrationer påbörjades . Några av dessa demonstrationer utmynnade i attacker på utländska beskickningar, främst i och , med materiell förstörelse som följd. Förutom attacker mot de danska, norska och österrikiska ambassaderna attackerades bl.a. den svenska ambassaden i varpå den svenska utrikesministern framförde en protest till sin syriske kollega med hänvisning till att det inträffade uppenbart var ett brott mot om diplomatiska förbindelser. Tumultet ledde även till ett flertal dödsfall bland lokalbefolkningen, bl.a. i , och . , direktör på i , menar att karikatyrerna var ett övergrepp på muslimernas djupaste identitet, och många muslimer kände sig förödmjukade och förnedrade. anser att behandlingen av palestinier i och samt händelser i bidragit till denna känsla av förnedring. Muslimerna känner sig kränkta och åsidosatta. Påhoppet på måste enligt förstås i denna kontext. menar också att muslimerna känner sig personligen kränkta: I den islamiska traditionen utgör berättelserna om profeten och hans familj och följeslagare en mycket stor del. Berättelserna är välkända, också för den vanliga människan. För den troende är ett muslimskt livsmönster att följa profetens sunna, det vill säga göra så som Han handlade eller skulle ha handlat i en viss situation. Även om man inte själv är praktiserande så förknippar man likafullt en muslimsk identitet med berättelserna om . Är man troende är alltså idealet att se sig som en som imiterar profeten. Ett angrepp på dessa ideal är något som förnedrar en själv. I det läget vill man försvara profeten eller kan man hänvisa till att profeten inte får avbildas. Men att den psykiska reaktionen uppkommer och blir så stark kan bäst förklaras med att man själv känner sig förnedrad. Det avgörande för reaktionerna i den muslimska världen på bilderna i JP var alltså inte att teckningarna föreställde profeten, utan att det var fråga om nidteckningar, karikatyrer, som framställde på ett sätt som inte stämmer med den egna föreställningen om honom, och som upplevs som att ens ideal förhånas. Hjärpe bekräftar också perspektiv och menar att det redan existerar en dualistisk bild om en motsättning mellan islam och västvärlden. I den kännetecknas de västliga ledarna av arrogans och muslimer känner sig missaktade. Fallet med de s.k. karikatyrteckningarna bekräftar för muslimerna en spridd nidbild av . , journalist och Mellanösternexpert, anser att vreden över Muhammedbilderna beror på att många muslimer betraktar som den finaste människa har skapat. Det har gjort och sagt är inom islam en tradition, sunna, som alla bör efterleva i tal och handling. Att angripa är enligt Karam därför i muslimernas ögon att angripa islam. Karam menar att denna vrede utnyttjats av diktatorerna för att rikta folkets frustration i en annan riktning, dvs. Enligt Karam är de våldsamma protesterna i själva verket mer än en reaktion på karikatyrer - det är ett resultat av brutalt förtryck i . påpekar att det inte bara är en fråga om bildförbud utan också i vilken kontext bilderna publicerats och hur frågan har skötts. Det faktum att bilderna publicerades i och sedan i ett antal europeiska länder har förvandlat saken till en kamp mellan väst och den muslimska världen. Islamofobi avser en rädsla för islam som inkluderar överdrivna föreställningar om att islam är en religion som leder till negativa beteenden och att muslimers närvaro i ett samhälle utgör en fara. Islamofobin kombineras ofta med idéer om en stor muslimsk konspiration som avser att störta det västerländska samhället. Islamofobin har, liksom rasism och antisemitism, historiska rötter och bottnar ytterst i föreställningen om att muslimer som grupp skiljer sig från andra och att de värderingar som företräds av muslimer skiljer sig från de som återfinns i väst. I detta betänkande diskuteras vår relation till den muslimska världen. Denna färgas naturligtvis av förekomsten av islamofobi i väst, inklusive det svenska samhället. Det är därför relevant att här kort redogöra för resultaten av integrationsbarometer. I barometern mäts bl.a. svenskars syn på islam, och det framkommer t.ex. att två tredjedelar av de svarande anser att värderingar inom islam inte är förenliga med grundläggande värderingar i det svenska samhället, är kategoriskt negativa och övriga svarar att värderingarna "till stor del" inte är förenliga. Fyra av tio svarar positivt på påståendet "Svenska muslimer är som svenskar i allmänhet", även om instämmer helt. svarar negativt på påståendet. Endast en tredjedel vill underlätta utövandet av islam i som en majoritet på är negativ till detta. På liknande sätt instämmer (helt eller delvis) i att man bör stödja utbildningen av imamer i som anser att man inte bör göra detta. I rapporten redovisas också inställningen till byggandet av moskéer i . Av de svarande är positiva medan totalt är negativa, därav mycket negativa. Så många som är varken positiva eller negativa. När man ställer en fråga om moskébyggande "i det område där du bor" är det dock ännu fler som är negativa. Allmänheten i har ingen större acceptans för att muslimska kvinnor bär slöja, även om bärandet av slöja är mer acceptabelt i vissa situationer än i andra. Det är t.ex. mer acceptabelt att muslimska kvinnor bär slöja på gatan än att de bär slöja på arbetsplatsen, i skolan eller som anställda i stat och kommun. Sammantaget är emot att muslimska kvinnor bär slöja på gatan, och är för. Ganska många () svarar att de inte tar ställning i frågan. En majoritet på är emot slöja på arbetsplatsen, i skolan och som offentliganställd. Mest negativ är man till att muslimska kvinnor bär slöja på ; är emot detta medan är positiva. undersökning visar att det finns fog för att anta att det i finns de som betraktar muslimer som något främmande och t.o.m. något skrämmande. Även om man inte av studie direkt kan sluta sig till att det finns islamofobi i , ger den ändå anledning att vara vaksam på sådana tendenser. 5.4 Aktuell utveckling i några länder I den muslimska världen har vissa positiva tendenser kunnat skönjas när det gäller utvecklingen mot demokrati. I den internationella debatten har ibland talats om en "arabisk vår". Nedan beskrivs utvecklingen i några av de länder där händelseutveckling är särskilt intressant att följa ur ett demokratiperspektiv. Framställningarna är i hög utsträckning hämtade från Landguiden från . är enligt grundlagen en parlamentarisk demokrati med ett oberoende rättsväsen. Undantagslagar, som råder (efter mordet på ), åsidosätter emellertid delar av det grundlagsskydd som finns och ger myndigheterna möjlighet att hänskjuta juridiska ärenden till militär- och specialdomstolar. Det statsbärande partiet, Nationaldemokratiska partiet (NDP), dominerar starkt det politiska livet, och mycket av makten är koncentrerad kring presidenten . Politiken har under präglats av en hårdför kamp mot islamistiska grupper och mot terrorism. blev en utlösande faktor för en mer vågad opposition mot stöd till och stöd till , men också mot arbetslöshet, fattigdom, korruption och inte minst undantagstillståndet. Kritiken mot regim har också riktats mot demokratiska brister. Den egyptiska regimen har försökt lugna sina kritiker bl.a. genom ekonomiska reformer och en lag om att avskaffa säkerhetsdomstolarna. frigavs också över 2 000 fångar av vilka omkring hälften var islamister. Ett stort antal politiska fångar är dock fortfarande i fängelse. Krav på demokratiska reformer i har ställts av bl.a. . President föreslog en ändring i författningen som innebar att kandidater till presidentposten väljs direkt av folket. Reformen kritiserades dock för att bara kandidater från tillåtna partier tilläts delta. Dessa kandidater måste också möta vissa kriterier och religiösa politiska partier är förbjudna. Enligt det officiella valresultatet fick av rösterna medan de närmast följande kandidaterna fick 7 respektive av rösterna. Många potentiella kandidater blev dock inte godkända att ställa upp mot och flera bedömare menar att valet inte skedde på lika villkor. Det positiva med valet var dock att kampanjen ledde till en mer öppen debatt än tidigare om flera nationella problem, bl.a. arbetslösheten, korruptionen och den bristfälliga socialpolitiken. Ett ytterligare steg i demokratisk riktning var de parlamentsval som ägde rum . Valen som bedöms vara de mest fria blev dock också våldsamma. Muslimska är som rörelse formellt förbjuden och dess kandidater ställde upp som oberoende. NDP blev som väntat största parti med 311 av 444 valda platser. Kandidater från det förbjudna Muslimska ökade dock sin representation i parlamentet sexfaldigt till 88 platser. I sammanhanget är det värt att notera att endast i begränsad omfattning deltog i valet. Man ställde enbart upp med 137 kandidater. Som en konsekvens av valresultatet utgör nu kandidater det största oppositionsblocket i parlamentet. NDP behåller dock den två tredjedelsmajoritet som behövs för att ändra i konstitutionen. För de sekulära partierna var valet ett bakslag. har en alltmer intensiv politisk debatt om kontroversiella frågor hållits, diskussioner som skulle ha varit otänkbara . har myndigheterna också agerat mer kraftfullt mot Muslimska och organisationer som arbetar för mänskliga rättigheter lyder fortfarande under restriktioner. är en monarki där kungen har stort inflytande över politik och samhällsfrågor. Kungen är överbefälhavare, utnämner premiärministern och utser medlemmarna i senaten. Partipolitiken är svag. är ett av mer demokratiska och reformorienterade länder. Såväl regenten som regeringen har under verkat för att modernisera landet. tog över makten i sedan hans far kung avlidit. När den nye kungen tillträdde propagerade han för demokratiska, administrativa och ekonomiska reformer. Han upphävde censuren av utländsk press, och 500 fångar fick amnesti och frigavs. Allmänna val hölls senast . Demokratiutvecklingen har dock lidit bakslag. Regeringen drev med hänvisning till säkerheten igenom en rad lagar med begränsningar av press- och mötesfriheten. Den nya regeringen har också bekämpat islamistiska grupper med metoder som i vissa fall varit tveksamma från demokratisynpunkt och mänskliga rättighetsperspektiv. Landet har också skakats av våldsamma demonstrationer och upplopp. I det politiska livet råder ett stort underskott på kvinnligt deltagande. Generellt är dock kvinnors ställning i bättre än i många andra länder i regionen. Den islamiska republiken grundades då som ledare bildade en provisorisk regering och en folkomröstning gav stöd för grundandet av en islamisk republik. Grundlagen 1979 skapade ramen för ett styrelseskick baserat på en kombination av "en gång för alla av fastlagda islamiska principer" och av republikanska principer. Khomeyni dog och efterträddes av . Denne har den verkliga politiska makten fastän det finns en president, . kallar sig för en religiös demokrati. En islamisering av allt samhällsliv har ägt rum . I islams namn har svåra övergrepp begåtts mot oliktänkande. arbetar också aktivt för att sprida sin syn på islam och hur samhället bör organiseras. Politiken i har uppvisat en maktkamp mellan reformanhängare och konservativa. Reformanhängarna vill se en demokratisering och en öppning mot omvärlden, medan de konservativa vill ha en sluten gudsstat. gav väljarna sitt stöd till reformvännerna och president . Denne kunde trots flera motgångar bl.a. genomföra större pressfrihet. Han försökte också förbättra relationerna med västvärlden. Väljarnas förhoppningar på var höga, men reformanhängarna ansåg att resultaten varit magra, och de tappade tron på möjligheter att inifrån reformera det existerande systemet. De konservativa krafterna dominerar efter presidentvalet alla institutioner. högste religiöse ledare står oftast på de konservativas sida, liksom landets rättsväsende och flera politiskt mäktiga institutioner, som expertrådet och väktarrådet. De konservativa makthavarna har på olika sätt försökt hindra reformer. De konservativa fick en mycket stark dominans i det nya parlamentet som öppnades . Det konservativa religiösa vann ännu en viktig seger när Ahmadinejad besegrade i den avgörande omgången av presidentvalet . Under valkampanjen lovade Ahmadinejad att sätta stopp för de begränsade liberala reformer som den avgående president lyckats genomföra. Under ett framträdande gjorde president för tredje gången uttalanden som väckte stort uppseende i omvärlden. Han kritiserade länder som stöder , vilka sades ha fabricerat en myt om massakrer på judar under . Under ett besök i hade Ahmadinejad sagt att han inte trodde på att Nazityskland dödade miljoner judar, men även om det skulle vara sant vore det inget skäl för européerna att stödja ockupationen av . Presidenten föreslog att européerna skulle skänka några provinser i exempelvis och , så att sionisterna där kunde skapa sin stat i stället för i där ockupanterna inte har några rötter. hade Ahmadinejad sagt att staten borde utplånas från kartan, ett språkbruk som ibland användes av och andra iranska ledare efter revolutionen . Republiken politiska system baseras på maktdelning mellan landets olika religiösa grupper. Enligt författningen, som antogs 1926 skall landets president vara maroniterkristen, premiärministern sunnimuslim och parlamentets talman shiamuslim. I praktiken har haft ett avgörande inflytande över politiken. Politikernas band till den syriska regeringen har varit mer avgörande för deras inflytande än den makt författningen gav dem och inga viktiga beslut fattades utan samförstånd med . ledde de flesta regeringarna i fram till han dödades . President , parlamentets talman och premiärminister utgjorde landets styrande trojka. antog resolution som kräver att alla utländska militära styrkor skall lämna och att fria val skall genomföras utan påverkan från andra länder. Resolutionen var underförstått riktad till som med en flera decennier lång närvaro av syrisk militär och underrättelsetjänst utövat ett starkt inflytande över det politisken i . Vidare sägs i resolutionen att alla libanesiska miliser skall upplösas eller avväpnas. Händelseutvecklingen eskalerade när premiärminister mördades . Mordet på al-Hariri har utretts av FN:s internationella som kritiserat den syriska regeringen och utpekat den som inblandad i död.