bet · GT01UU18 · 2006-03-28 00:00:00 — Detta är ett arbete, konstaterar utskottet, som görs gemensamt av och Försvarsdepartementet i nära dialog med Försvarsmakten. Utskottet konstaterar vidare att regeringen står fast vid den inriktning som formulerades i proposition 2004/05:5 Vårt framtida försvar, dvs. att förmåga att delta i internationella insatser över hela skalan från förebyggande åtgärder till fredsframtvingande insatser bör öka både kvalitativt och kvantitativt. Utskottet konstaterar vidare att regeringen har understrukit vikten av att de ytterligare resurser som successivt tillförs för internationella insatser kan omsättas i ökade bidrag för att genomföra operationer. Vad gäller kravet på att internationella insatser utformas som ett paket och förutom militära insatser även innehåller biståndsinsatser, vill utskottet erinra om att det övergripande målet för politik för global utveckling - att bidra till en rättvis och hållbar global utveckling - gäller för samtliga politikområden. Till det övergripande målet om en rättvis och hållbar global utveckling har fogats ett kompletterande mål för svenskt utvecklingssamarbete: att bidra till att skapa förutsättningar för fattiga människor att förbättra sina levnadsvillkor. Utskottet vill understryka vikten av att svenska internationella insatser - inom såväl FN:s som EU:s och Natos regi - genomsyras av de mål, perspektiv och huvuddrag som gäller för den svenska politiken för global utveckling. Utskottet anser att politiken för global utveckling förutsätter ett långsiktigt och målmedvetet arbete för att öka samstämmigheten mellan olika politikområden. Samstämmighet och samverkan mellan olika politikområden ställer stora krav på såväl interna organisation som dess externa kontakter med myndigheter och internationella mellanstatliga och icke-statliga organisationer (s.k. non-governmental organizations, NGO). Utskottet vill erinra om att i sitt beslut om politiken för global utveckling (bet. 2003/04:UU3), i ett tillkännagivande, underströk vikten av ett klargörande kring frågan var samordningsansvaret för politiken för global utveckling skall ligga. Utskottet välkomnar att koordineringsfrågorna, i enlighet med tillkännagivande , finns redovisade i skrivelse 2004/05:161 och konstaterar att ansvaret för den interna arbetsfördelningen och organisationen inom ligger hos regeringen. Utskottet förutsätter att den samordnande funktionen också ikläder sig rollen att vara pådrivande för att politiken för global utveckling skall få genomslag inom alla politikområden, även i arbetet med internationella insatser. Utskottet välkomnar också att t.ex. den svenska insatsen i , förutom det svenska väpnade bidraget till FN:s förband (Unmil), också omfattar ett humanitärt bistånd, som uppgick till . Dessa medel kanaliserades både genom FN-organisationer och genom svenska och internationella enskilda organisationer. Insatserna har koncentrerats till områden som hälsa, utbildning och jordbruk. har utöver humanitära insatser också stora insatser gjorts inom framför allt demobilisering och återintegrering av f.d. kombattanter från de olika rebellgrupperna i () men också inom social och ekonomisk återuppbyggnad inom de områden i landet som flyktingar och demobiliserade kombattanter återvänt till () samt ett mindre stöd () till en av övergångskommissionerna (Governance Reform Commission). Utskottet konstaterar att Sida avser att fortsätta det humanitära stödet till samt också ge stöd till återuppbyggnadsarbetet för att möjliggöra en social och ekonomisk återintegrering av den återvändande befolkningen. Det humanitära biståndet till finansieras inom utgiftsområde 7 Internationellt bistånd (anslag 8:1 Biståndsverksamhet). Betydelsen av samstämmighet mellan säkerhetsskapande insatser och biståndspolitik underströks av det sammansatta utrikes- och försvarsutskottet i samband med behandlingen av regeringens proposition 2005/06:71 Utökat svenskt deltagande i den internationella säkerhetsstyrkan (ISAF) i : Utskottet noterar att är den tredje största mottagaren av svenskt bistånd och att en ny samarbetsstrategi för utvecklingssamarbete med är under utarbetande. Det är utskottets mening att , liksom det övriga internationella samfundets, biståndsinsatser i endast kan uppnå sin fulla kapacitet och genomslag under förutsättning av ett effektivt upprätthållande av säkerheten i landet (bet. 2005:06:UFöU1 Utökat svenskt deltagande i den internationella säkerhetsstyrkan [ISAF] i ). Vad gäller det motionsvis framförda kravet på ändringar i det regelverk som styr möjligheten till tjänstledighet för deltagande i civila missioner, konstaterar utskottet att liknande yrkanden har behandlats i arbetsmarknadsutskottet (bet. 2004/05:AU8 Arbetsrätt). Frågan om rätt till ledighet för frivilligt försvarsarbete har behandlats av utskottet , senast i betänkande 2003/04:AU4. Utskottet har framhållit att frivilliginsatser inom totalförsvaret är mycket värdefulla. I sin rapport utvecklad krisberedskap till regeringen uttalar att det är viktigt både ur ett krishanteringsperspektiv och ur ett förtroende- och demokratiperspektiv att samhället kan ta emot och på ett bra sätt använda frivilliga vid krishanteringsinsatser. Utskottet instämmer i detta men bedömer att avsaknaden av regler om rätt till ledighet m.m. inte kan anses vara till påtaglig nackdel för de frivilliga försvarsorganisationernas verksamhet eller för den enskilde. Utskottet står fast vid sin bedömning att arbetsgivare normalt har en välvillig inställning till framställningar om ledighet för frivillig försvarsverksamhet och att frågan om ledighet från ordinarie arbetsplats ofta kan lösas genom avtal eller överenskommelser mellan den anställde och arbetsgivaren. Utskottet har samma uppfattning när det gäller ledighetsregler och skydd för anställningen vid viss utlandstjänstgöring (bet. 2004/05:AU8 Arbetsrätt). har ingen annan uppfattning. Med vad som ovan anförts anser utskottet att yrkandena /06:U216, 2005/06:U246 yrkande 2, 2005/06:U251 yrkande 9, 2005/06:U279, 2005/06:U313 yrkande 9 och 2005/06:Fö218 yrkandena 1 och 2 kan avstyrkas. Organisationen för samarbete och säkerhet i () Utskottet konstaterar inledningsvis att (), tidigare kallad ESK (Europeiska säkerhetskonferensen), tillkom 1975 som ett forum för pågående politiska förhandlingar mellan öst och väst. ESK fick 1993 ställning i FN som regional organisation enligt kapitel VIII och bytte 1995 namn till . Organisationen, som har sitt säte i , omfattar 55 deltagande stater och utgör en effektiv organisation i det internationella säkerhetspolitiska samarbetet. verksamhet omfattar tre dimensioner: den militärpolitiska dimensionen, den mänskliga dimensionen (demokrati och mänskliga rättigheter) samt dimensionen för ekonomi och miljö. Därutöver har organisationen i allt större utsträckning tagit sig an frågor som sträcker sig över samtliga tre dimensioner, såsom människohandel, terrorism och gränsövervakning. Utskottet konstaterar att årliga ministermöte i ägde rum mot bakgrund av tilltagande rysk kritik mot som organisation. och flera (Oberoende staters samvälde) krävde i två deklarationer , i respektive Astana, en genomgripande reformering av bl.a. syftande till ökat utrymme för ekonomiska frågor, mindre fokus på den mänskliga dimensionen samt en genomgång av kriterierna för valobservation. Utskottet konstaterar vidare att de s.k. Istanbulåtagandena (1999), enligt vilka har förbundit sig att dra tillbaka samtliga ryska militära enheter från och före utgången av 2002, fortsatt är en källa till splittring inom . Rysk militär finns alljämt stationerad i de bägge länderna, och vid ministermötena , 2004 och 2005 har EU och utan framgång krävt att Istanbulåtagandena skall efterlevas och finnas omnämnda i mötenas s.k. ministerdeklarationer. I avsaknad av enighet kring denna fråga har ministermötena inte kunnat anta ministerdeklarationer . De nämnda motsättningarna till trots antog Ljubljanamötet ett beslut om kvinnors roll och betydelse i konfliktförebyggande och krishantering, vilket innebär att 1325 (2000) om kvinnor, fred och säkerhet skall genomföras inom . Vidare fattades tre beslut om terrorism rörande ökad containersäkerhet, ökat rättsligt samarbete för att motverka terrorism och bekämpning av illegala droger. Utskottet konstaterar att bedriver en omfattande fältverksamhet i bl.a. (miljö och ekonomi samt valfrågor och demokratisering), Bosnien och (valfrågor, demokratiuppbyggnad och mänskliga rättigheter samt militärpolitiska frågor), och (stöd till ombudsmannainstitutionen, jämställdhetsprogram, åtgärder som förebygger människohandel m.m.), Kosovo (frågor rörande demokratisering och institutionsbyggande, mänskliga rättigheter, massmedier och val m.m.), (bl.a. mänskliga rättigheter, rättsstatens principer och förtroendeskapande åtgärder mellan landets befolkningsgrupper), (arbete mot korruption, kapacitetsbyggande åtgärder för journalister, motverkande av människohandel m.m.), (stöd till lagstiftning, reformer av rättsväsendet, polis- och gränsvaktsutbildning, stöd till flyktingar och bekämpning av människohandel), (konfliktlösning, förtroendeskapande åtgärder samt åtgärder för främjandet av de mänskliga rättigheterna och miljöfrågor) och (arbete för en lösning av konflikten om den transnistriska regionen m.m.).5[En utförlig genomgång av fältverksamhet återfinns i regeringens skrivelse 2005/06:82 Redogörelse för verksamheten inom .] Utskottet konstaterar att mandatet för närvaro i inte kunde förlängas efter på grund av ryskt motstånd mot organisationens övervakning av de mänskliga rättigheterna. Utskottet konstaterar vidare att har tvingats till genomgripande revideringar i mandatet för i sin verksamhet i . rådgivnings- och övervakningsgrupp i , vars uppgift bl.a. var att främja och rapportera om respekten för de mänskliga rättigheterna samt ge stöd till organisationer, tvingades efter påtryckningar från den vitryska regeringen att lägga ned sin verksamhet . Ett nytt OSSE-kontor upprättades därefter vars mandat är att assistera den vitryska regeringen i arbetet med att bygga och stärka institutioner, utveckla och konsolidera rättsväsendet samt utveckla relationerna till det civila samhället. Utskottet kan sammanfattningsvis konstatera att , trots nämnda försök att begränsa dess handlingsmöjligheter, upprätthåller operativ närvaro i flertalet av och många oroshärdar. Organisationen åtnjuter stor legitimitet. Dess säkerhetsfrämjande verksamhet har på ett väsentligt sätt bidragit till demokratisering, säkerhet och stabilitet i såväl f.d. som i den euroatlantiska regionen som helhet. Här skall i synnerhet nämnas den s.k. orangea revolutionen i , där främst omfattande folkliga protester men också valövervakning och rapportering om oegentligheter, ledde till att den andra valomgången i presidentvalet - efter beslut av landets högsta domstol - fick göras om. kunde härmed väljas till landets president. Utskottet konstaterar att har utvecklats till ett betydligt öppnare och mer demokratiskt samhälle . Det finns ett växande civilt samhälle och ett öppet debattklimat i landet även om stora problem med bl.a. korruption kvarstår. Motionären bakom den enskilda motionen 2005/06:U275 (m) yrkande 3 anser att EU är en unik aktör för freden därför att samarbetet inom unionen omfattar det vida säkerhetsbegreppets alla delar - om än på olika sätt och olika djup. och EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik I kommittémotion 2005/06:U248 (m) yrkande 16 anför motionärerna att skall bidra med relevanta och konkreta krishanteringsinsatser i EU:s regi, men även fortsatt kunna delta i FN- och Natoledda insatser. I den enskilda motionen 2005/06:U275 (m) yrkande 1 menar motionären att skall vara med i den europeiska säkerhetsordningens alla delar. I samma motion (yrkande 2) anförs att ambitionen för Europapolitiken måste vara att skall kunna göra mer för att bidra till stabilitet och krishantering i . I partimotion 2005/06:U290 (m) yrkande 25 anför att måste kunna bistå ett EU-land eller nordiskt land som utsätts för hot eller angrepp. Motionärerna bakom den enskilda motionen 2005/06:U385 (s) yrkande 1 anser att i samarbete med andra regeringar i EU bör utarbeta en handlingsplan för kvinnors deltagande i konfliktlösning. EU och den transatlantiska länken Motionärerna bakom motion 2005/06:U362 (m) yrkande 8 efterlyser en ökad samsyn och samverkan mellan för att även på högsta politiska nivå låta demokratiutveckling och "state-building" vara prioriterade. I kommittémotion 2005/06:U384 (kd) yrkande 15menar att inte skall acceptera tvingande ömsesidiga försvarsgarantier men acceptera ett fördjupat försvarssamarbete inom EU:s institutioner samt verka för att stärka den transatlantiska länken. I kommittémotion 2005/06:U251 (fp) yrkande 7 vill understryka betydelsen av att en gemensam EU-försvarspolitik skall syfta till att främja en alleuropeisk fredsordning och inte utvecklas mot att EU bygger upp ett eget, av den transatlantiska länken oberoende försvar. Utskottet anser i likhet med regeringen att dagens hot mot freden och säkerhet bäst kan avvärjas i gemenskap och samverkan med andra länder, med militär alliansfrihet som grund. På det globala planet är det främsta uttrycket för detta vårt stöd till FN. Genom vårt medlemskap i deltar vi i en solidarisk gemenskap vars främsta syfte är att förhindra krig på den europeiska kontinenten. Denna politik har både parlamentarisk majoritet och ett utbrett folkligt stöd. Arbetet för en alleuropeisk fredsordning, där samverkar med samtliga organisationer och länder som delar våra värderingar och intressen, utgör en av hörnstenarna i svensk politik. Vårt medlemskap i är det främsta instrumentet för detta jämte vårt engagemang i , deltagande i () och Partnerskap för fred (PFF) samt vårt omfattande bilaterala och multilaterala engagemang. och alla andra medlemsländer verkar för att förstärka och utveckla sin politiska solidaritet, även inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Utskottet välkomnar att EU som en del av detta arbete bygger upp en sammanhållen civil och militär krishanteringsförmåga, som ett komplement till diplomatiska, ekonomiska och biståndspolitiska verktyg. Utskottet kan konstatera att EU antog en säkerhetsstrategi vari unionens utrikes- och säkerhetspolitiska inriktningar och prioriteringar beskrivs. Som ett led i utvecklingen mot en krishanteringsförmåga och en gemensam försvarsmaterielpolitik har även ett särskilt organ, Europeiska försvarsbyrån (, ), upprättats för utveckling av militär förmåga, forskningssamarbete och materiel. Vidare noterar utskottet att EU, som ett direkt resultat av terrordådet i , beslutade att anta en solidaritetsdeklaration, vilken föreskriver ömsesidig solidaritet och hjälp signatärstaterna emellan i händelse av ett terrorangrepp. har, i samband med undertecknandet av i , också skrivit under solidaritetsdeklarationen. Denna deklaration är endast ett politiskt förpliktande dokument medan den i fördraget inskrivna s.k. solidaritetsklausulen (vilken i närmare detalj redogör för hur solidaritetsdeklarationen rent praktiskt skall tillämpas) blir rättsligt bindande när EU:s 25 medlemsländer har ratificerat EU-fördraget.6[14 medlemsstater har godkänt EU:s nya konstitutionella fördrag (, , , , , , , , , , , , och ). Sedan det blev ett nej i de franska och nederländska folkomröstningarna har flertalet övriga medlemsstater valt att tills vidare inte gå vidare med sina ratificeringsprocesser.] Uppföljningen av arbetet med att genomföra delbesluten i dessa centrala dokument har fortsatt och intensifierades ytterligare efter terroristattentaten i . Justitie- och inrikesministrarna antog vid ett extrainsatt möte en deklaration som betonar vikten dels av förstärkningar av redan existerande samarbete, dels av att använda redan existerande instrument och strukturer. Den överenskomna handlingsplanen mot terrorism är grunden för deklarationen. Deklarationen anger prioriteringar i arbetet såsom brottsbekämpande insatser och utbyte av information, skydd av kritisk infrastruktur, gränskontrollfrågor och åtgärder mot finansiering av terrorism. Ett prioriterat område för det brittiska ordförandeskapet i EU har varit att med utgångspunkt i tidigare handlingsplan och deklarationer ta fram en övergripande EU-strategi för kampen mot terrorism. Detta arbete syftar till att på ett tydligt sätt förklara EU:s policy och prioriteringar för att bekämpa terrorism. En sådan strategi antogs av . Det finns ingen motsättning, anser utskottet, mellan den militära alliansfriheten och den starka solidariteten mellan EU-länderna. Det är svårt att föreställa sig att skulle ställa sig neutralt i händelse av ett väpnat angrepp mot ett annat EU-land. Det är lika svårt att föreställa sig att övriga EU-länder inte skulle agera på samma sätt. Det är självt som definierar den närmare innebörden av den militära alliansfriheten. Den sätter, bortsett från avtal om ömsesidigt stöd till försvar mot väpnat angrepp, inga hinder för ett svenskt allsidigt och aktivt deltagande i internationellt säkerhetssamarbete. Vi har möjlighet att delta i alla former av internationellt samarbete i de delar som gäller ömsesidigt stöd till försvar mot väpnat angrepp. Utskottet konstaterar att inom EU, genom t.ex. European Initative on Democracy och Human Rights, finansierar projekt som syftar till att öka kvinnoorganisationers kapacitet att stödja försoningsarbetet i , att bistå med rådgivning till kvinnliga offer för kriget i Bosnien och att stödja kvinnors deltagande i fredsprocessen på . I har EU finansierat kvinnliga nätverk och organisationer som arbetar för fred, såväl på den palestinska som på den israeliska sidan. I har EU bekostat stöd för en rådgivare som arbetar för integrering av könsperspektiv i utvecklingsprojekten. Utskottet konstaterar även att inom den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP) framgångsrikt har drivit frågan om säkerhetsrådets resolution om kvinnor, fred och säkerhet. En handlingsplan för att genomföra resolutionens principer i alla EU-insatser har antagits. Handlingsplanen är också ett bidrag till EU:s jämställdhetsarbete. En uppförandekod för personal i EU:s krishanteringsinsatser har också utarbetats. EU och den transatlantiska länken Utskottet vill i sammanhanget framhålla att ett fortsatt fördjupat euroatlantiskt säkerhetssamarbete är av grundläggande betydelse för att hantera konflikter i och dess närhet. Nato har, liksom EU och , stor betydelse för säkerheten i . samverkan med Nato på , samt inom ramen för EAPR och PFF, är ett uttryck för den vikt vi fäster vid Natos roll som militär krishanterare. På samma sätt är samverkan mellan , för europeisk del inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP), ett viktigt instrument för att utveckla den europeiska krishanteringsförmågan. Utskottet vill betona att en grundförutsättning för utvecklingen av en europeisk säkerhets- och försvarspolitik är att EU, förutom att bygga upp en krishanteringsförmåga, etablerar en närmare samarbetsrelation till Nato. Utskottet noterar med tillfredsställelse att såväl EU:s militära krishanteringsinsats, "", som inleddes i , som krishanteringsinsatsen "", som inleddes i Bosnien och , sker i enlighet med de s.k. plus-arrangemangen. Utskottet vill framhålla att en grundtanke bakom denna ståndpunkt är att EU inte skall utveckla en egen kapacitet med militära högkvarter, ledningssystem m.m., som skulle kunna utgöra en dubblering och konkurrerande struktur i förhållande till Nato. Utskottet anser att det finns behov av att använda ESFP för att bidra till fred och säkerhet utanför EU:s gränser. De nuvarande förmågemålen, EU Headline 2003, utgår från Kosovokrisens krav på förmåga att ingripa. Målen skall vara realiserade . definierar inriktningen av den fortsatta utvecklingen av EU:s krishanteringsförmåga och en viktig del i detta är etableringen av snabbinsatsstyrkor. EU:s nuvarande snabbinsatsförmåga består i sak av löften från medlemsstaterna om att tillskjuta resurser till insatser när så behövs. För att öka förmågan har beslutat att EU skall utveckla en självständig förmåga till snabbinsatser, vilka består av på förhand identifierade och interoperabla förband som skall kunna stödja FN och lösa alla typer av Petersbergsuppgifter, inklusive stridsuppgifter i höga konfliktnivåer. Detta utgör kärnan i förslaget om strukturerat samarbete som förhandlats fram inom ramen för . har varit en aktiv och bidragande part i den här beskrivna utvecklingen. Utskottet konstaterar även att solidariskt avser att bidra till EU:s krishanteringsförmåga. En snabbinsatsstyrka bestående av 1 100 soldater från , 150-200 personer från respektive , samt ca 50 personer , skall etableras under svensk ledning. Denna styrka skall stå färdig 2008. Utskottet menar att de kapaciteter, såväl civila som militära, som utvecklas inom ramen för ESFP skall ses som ett stöd till EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik i syfte att stärka EU:s roll på den internationella arenan vad gäller konfliktförebyggande och krishantering. Samarbetet inom ESFP är mellanstatligt. Samtliga medlemsstater i EU har, enligt fördraget, rätt att fullt ut delta i EU:s krishanteringsinsatser, men det finns ingen skyldighet att delta. Det ankommer på varje medlemsstat att avgöra om, och i så fall i vilken omfattning, staten i fråga vill göra så. fattar i varje enskilt fall och i enlighet med svensk lag beslut om medverkan i en krishanteringsinsats. Internationella fredsfrämjande insatser vilar på principer. Enligt skall beslut om fredsframtvingande insatser, dvs. sådana insatser som kan innebära våldsanvändning utöver vad som kan anses vara självförsvar, fattas av . Med vad som ovan anförts anser utskottet att motionerna 2005/06:U248 yrkande 16, 2005/06:U251 yrkande 7, 2005/06:U275 yrkandena 1-3, 2005/06:U290 yrkande 25, 2005/06:U362 yrkande 8, 2005/06:U384 yrkande 15 och 2005/06:U385 yrkande 1 kan avstyrkas. I den enskilda motionen 2005/06:U275 (m) yrkande 5 anför att Nato är den organisation som också fortsättningsvis bör svara för säkerhetspolitikens kärna, den militära förmågan och de ömsesidiga försvarsförpliktelserna. Motionären bakom den enskilda motionen 2005/06:U275 (m) yrkande 4 anser att EU behöver låna kapacitet av Nato för att kunna genomföra större fredsbevarande operationer. Motionärerna bakom kommittémotion 2005/06:U362 (m) yrkande 9anser att Nato bör kunna spela en mer aktiv roll i det säkerhetsfrämjande arbetet i . Motionären bakom den enskilda motionen 2005/06:U235 (m) efterlyser en utredning rörande ett svenskt medlemskap i . menar i kommittémotion 2005/06:U251 (fp) yrkande 11 att regeringen skall låta utreda vad ett Natomedlemskap kräver och innebär både i politiskt och ekonomiskt hänseende. I kommittémotion 2005/06:U322 (fp) yrkande 2menar att regeringen bör tillsätta en utredning om vad ett Natomedlemskap kräver och innebär både i politiskt och ekonomiskt hänseende. I kommittémotion 2005/06:U322 (fp) yrkande 1 anför att bör ansöka om medlemskap i . I kommittémotion 2005/06:U251 (fp) yrkande 5 anför motionärerna att bör söka medlemskap i . Motionärerna anför vidare (yrkande 6) att den rådande säkerhetspolitiska fyrpartidoktrinen är överspelad av verkligheten. anser vidare i kommittémotion 2005/06:U251 (fp) yrkande 8och i kommittémotion 2005/06:U322 (fp) yrkande 3att skall bidra till NRF (Nato Response Force). I kommittémotion 2005/06:U251 (fp) yrkande 10 menar att det är naturligt för att tillvarata de möjligheter till samordning och kostnadseffektivitet som ett medlemskap i skapar. I den enskilda motionen 2005/06:U275 (m) yrkande 7anför motionären att svenskt Natomedlemskap har gått från att vara en fråga om säkerhet för till att vara en fråga om solidaritet med övriga och om ansvarstagande för den europeiska freden. Ett svenskt Nato-medlemskap är naturligt, men inte akut.