yttr · GS05FiU2y · 2005-01-01 00:00:00 — yttrande 2004/05:FiU2y Verksamheten i , och de regionala utvecklingsbankerna /04 har tidigare beslutat överlämna regeringens skrivelse 2004/05:54 Redovisning av verksamheten i , och de regionala utvecklingsbankerna /04 till utrikesutskottet. har beslutat avge ett yttrande över skrivelsen samt att i samband med detta till utrikesutskottet överlämna de med anledning av skrivelsen väckta motionerna 2004/05:Fi4 (v), 2004/05:Fi5 (s), 2004/05:Fi6 (mp), 2004/05:Fi7 (c) och de under allmänna motionstiden väckta motionerna 2004/05:Fi220 (v), 2004/05:Fi230 (mp) yrkandena 1 och 2 samt 2004/05:U279 (v) yrkandena 15. avstyrker motionerna i de delar de berör utskottets beredningsområde. beslutade (bet. 2003/04:UU3, rskr. 2003/04:112) att regeringen i återkommande skrivelser ska redogöra för verksamheterna inom (), och de regionala utvecklingsbankerna. Vidare ska skrivelsen redovisa regeringens ståndpunkter och prioriteringar i de frågor som behandlas inom respektive institution. Den nu aktuella skrivelsen är den första och tonvikten i skrivelsen ligger på centrala frågeställningar som präglat arbetet i institutionernas styrelser och vid årsmötena under /04. De ställningstaganden och prioriteringar som regeringen gör i institutionerna bygger, enligt skrivelsen, på den politik som lagt fast med anledning av propositionen Gemensamt ansvar: politik för global utveckling (prop. 2002/03:122, bet. 2003/04:UU3) och skrivelsen Spelregler för globala marknader en svensk strategi för ökad finansiell stabilitet (skr. 2002/03:118, bet. 2003/04:FiU16). Utskottet behandlar i yttrandet framför allt verksamheterna i IMF, och Europeiska (). Gemensamma frågor för institutionerna Resurser för att nå millennieutvecklingsmålen Enligt FN och behövs ytterligare för att de s.k. millennieutvecklingsmålen ska nås till 2015. Det motsvarar en fördubbling av nuvarande biståndsnivåer i världen. Målen är etappmål mot det övergripande målet att helt avskaffa fattigdomen i världen och omfattar områden som utbildning, fattigdoms- och hungerbekämpning, barna- och mödradödlighet, sjukdomsbekämpning, miljöförstöring och könsdiskriminering. De rika länderna ska, enligt målen, öka och effektivisera biståndet, minska olika handelshinder samt minska de fattiga ländernas skuldbördor. De fattiga länderna har, enligt målen, det nationella ansvaret för att målen nås, bl.a. genom att skapa förutsättningar för en demokratisk utveckling, föra en sund ekonomisk politik och bekämpa korruption. Vid den internationella konferensen om utvecklingsfinansiering i , , 2002 åtog sig de rika länderna att öka biståndet. Även om dessa åtaganden infrias är, enligt skrivelsen, inte tillskottet tillräckligt för att utvecklingsmålen ska nås. Inom både och pågår analyser av resursbehovet och en granskning av olika finansieringsformer, däribland ett brittiskt förslag om att inrätta en internationell mekanism för finansiering (IFF). IFF handlar om att fördubbla de internationella biståndsvolymerna genom att tidigarelägga framtida biståndsinsatser. R ika länders bistånd bör öka, framför allt från de länder som ligger under FN:s rekommenderade nivå om av bruttonationalinkomsten (BNI) i bistånd. bistånd låg på av BNI och målet är av BNI. I första hand bör de rika ländernas bistånd öka, men även andra finansieringslösningar bör undersökas ytterligare. Effektiviseringen av biståndet bör fortsätta. Analyser från visar att biståndet blivit effektivare samt att många länder fått förbättrad kapacitet att tillgodogöra sig biståndet. Utvecklingsländerna bör öka sina ansträngningar för att bl.a. förbättra de inhemska tillväxtförutsättningarna och liberalisera handelsströmmarna. Analyser visar att såväl givarländernas som utvecklingsländernas interna regler, administrativa processer, institutioner och samhällsstyrning förhindrar ett effektivt utvecklingssamarbete. Inom de internationella finansiella institutionerna pågår därför ett arbete med att effektivisera utvecklingssamarbetet. Viktigt i det sammanhanget är bl.a. att de insatser som görs anpassas till hur väl samhällsstyrningen i mottagarländerna fungerar. Om samhällsstyrningen fungerar mindre väl bör tonvikten läggas vid kapacitetsstödjande insatser. Dessutom måste givarländernas insatser samordnas och harmoniseras till varje enskilt lands specifika situation och samhällsuppbyggnad. Inom institutionerna pågår också ett arbete med att ta fram indikatorer för att mäta biståndets effektivitet. stöder arbetet med att göra utvecklingssamarbetet effektivare. har i samtliga institutioner starkt betonat vikten av ökad harmonisering och anpassning till utvecklingsländernas egna system. har under IMF:s och vår- och årsmöten fört en dialog med experter i institutionerna om dessa frågor. har också inom institutionerna pekats ut som ett föregångsland när det gäller att utforma ett effektivt utvecklingssamarbete. Utvärdering av nationella fattigdomsstrategier har både IMF:s och presenterat omfattande rapporter om institutionernas arbete med de s.k. Poverty Reduction Strategy Papers, PRSP. PRSP är en nationell handlingsplan för fattigdomsminskning som utvecklingsländernas regeringar utarbetat själva i samråd med nationella parlament och det civila samhället. baserar IMF och sitt stöd till skuldavskrivningar och fattigdomsbekämpning på respektive länders handlingsplaner. Syftet med utvärderingarna är bl.a. att förbättra institutionernas stöd till utvecklingsländerna i utformandet av långsiktigt hållbara låne- och utvecklingsprogram. Enligt utvärderingarna har PRSP-processen en stor potential att bidra till utveckling i länder med god samhällsstyrning. Vidare konstateras att ländernas handlingsplaner kan utgöra en bra bas för samordning av insatser från givarländerna. De rekommendationer som framförs i rapporterna är bl.a. att PRSP-processen i större utsträckning än bör anpassas till utvecklingsländernas specifika omständigheter samt att stödet till god samhällsstyrning i länderna bör prioriteras. För att stärka förankringen och ländernas inflytande på handlingsplanerna bör IMF:s och återkopplingar och reaktioner på planerna vara mer öppna och nyanserade. I IMF:s utvärdering konstateras att IMF i sina program inte längre ställer lika höga krav som tidigare på att mottagarlandets underskott i statsbudgeten ska minska. betonade IMF vikten av utgiftsnedskärningar. handlar det mer om åtgärder för att öka inkomsterna. välkomnar de rekommendationer som ges i utvärderingsrapporterna. har i IMF, och de regionala utvecklingsbankerna särskilt fört fram synpunkten att utvecklingsländernas inflytande och ansvar över PR SP-processen måste förstärkas. Handlingsplanerna bör få en mer strategisk inriktning med tydligt fastställda prioriteringar och starkare kopplingar än till landets beslutsprocesser och nationella budgetar. Ökad vikt bör läggas på att identifiera de landspecifika faktorer som kan bidra till att minska fattigdomen i det aktuella landet, däribland faktorer som ökar tillväxten. De sociala konsekvenserna och effekter på fattigdomen av olika förslag i handlingsplanerna bör i ökad utsträckning analyseras. Handlingsplanerna bör även i ökad omfattning innehålla alternativa åtgärder för att nå målen i programmen. För att effektivisera arbetet bör samordningen mellan institutionerna och mellan institutionerna och andra givare öka. har starkt betonat vikten av att alla berörda parter konsulteras vid utarbetande av olika länders fattigdomsstrategier. Av stor betydelse är att de nationella parlamenten deltar i Ökat inflytande för utvecklingsländerna Vid konferensen i i beslutades att utvecklingsländernas deltagande och inflytande i IMF och ska öka. Inflytandet handlar dels om ökad kapacitet och möjligheter att aktivt delta i beslut, dels om ökat formellt inflytande i styrelserna. har en rad förslag diskuterats i såväl IMF som . Som ett första steg har ett arbete påbörjats med att öka utvecklingsländernas möjligheter att mer aktivt delta i styrelsearbetet. När det gäller frågan om ökat formellt inflytande finns däremot betydande skillnader i åsikter mellan givarländerna och mottagarländerna, men även inom dessa grupper. prioriterar frågan om ökat inflytande för utvecklingsländerna. tog tillsammans med , , och initiativ till att skapa och bidra till en fond för att stärka de afrikanska valkretskontorens analyskapacitet i IMF och . Uppbyggnaden av analyskapacitet hos de fattiga länderna bör fortsätta så att de effektivt kan delta i styrelsearbetet. Som ett första steg för att öka utvecklingsländernas formella inflytande bör de s.k. basrösternas andel av den totala röststyrkan i IMF och ökas till den ursprungliga nivån på . Ett lands röstandel bestäms dels av landets kapitalandel i institutionen, dels av ett antal basröster för att kompensera mindre och fattigare länder. Genom de olika kapitaltillskott som institutionerna fått har basrösternas andel minskat från till . För att bättre spegla utvecklingen i världsekonomin och de enskilda ländernas ekonomiska styrka bör beräkningarna av medlemsländernas kapitalandel utgå från ny och uppdaterad makroekonomisk statistik. Minskad skuldsättning i utvecklingsländerna frigör resurser som kan användas för sociala satsningar och minska fattigdomen. IMF och lanserade 1996 det s.k. HIPC-initiativet (Heavily Indebted Poor Countries). Avsikten med HIPC är att med hjälp av bilaterala och multilaterala skuldavskrivningar ge de fattigaste länderna en hållbar skuldsituation. Avskrivningarna villkoras ofta med krav på ökade satsningar på hälso- och sjukvård samt åtgärder för att öka utvecklingen och minska fattigdomen. beslutade IMF och att förlänga HIPC , efter förlängningarna 2000 och 2002. Detta innebär att fler länder med ohållbara skuldnivåer kan kvalificera sig för skuldlättnader inom ramen för initiativet. har 15 länder fått skuldavskrivningar motsvarande ett nominellt värde på ca (motsvarande ). I flera av länderna har dock skuldnivåerna återigen börjat stiga, på grund av en svag tillväxt utlöst av bl.a. externa chocker som naturkatastrofer och prisfall på viktiga exportvaror. Till följd av detta har IMF och presenterat ett nytt ramverk för bedömning av de fattigaste ländernas skuldbördor. syftar till att förhindra att ohållbara skuldsituationer uppkommer och bygger på analyser av det enskilda landets skuldbörda givet olika ekonomiska scenarier och landets ekonomiska, politiska och institutionella förut- Viktiga faktorer i det nya ramverket är ländernas sårbarhet för externa chocker samt deras möjlighet att hantera sina skulder. Andra viktiga faktorer är stabila institutioner och utformningen av en sund ekonomisk politik. ska ge de finansiella institutionerna och givarländerna en mer framåtblickande översikt vid beslut om lån och skuld. har varit pådrivande i utformningen av HIPC-initiativet, stött förlängningen av initiativet samt betonat behovet av en hållbar långsiktig finansiering. har i IMF och också verkat för att förändra metoden för beräkning av skuldbördan när länderna når slutpunkten i HIPC-initiativet. En ny beräkning skulle innebära en större skuldlättnad för berörda länder. saknas majoritet i IMF och för den föreslagna beräkningsmetoden. har aktivt verkat för IMF:s och nya ramverk för bedömning av skuldbördor. har också gett stöd till institutionernas arbete med att bygga kapacitet för skuldhantering i de fattigaste länderna. , Afrikanska och Asiatiska har , vid sidan av deras normala räntefria långivning, även gett gåvobistånd till de fattigaste utvecklingsländerna. Denna utveckling har diskuterats inom de internationella finansiella institutionerna. har tillsammans med ett antal andra länder varit avvisande till en alltför hög andel gåvomedel från dessa institutioner. Institutionerna bör främst ge lån, inte gåvor. Arbetsfördelningen inom det multilaterala systemet bör upprätthållas. Gåvor ges främst bilateralt eller i FN:s regi. Lån kan öka förtroendet för den ekonomiska utvecklingen i utvecklingsländerna samt öka det gemensamma ansvaret för utvecklingsprocessen. En högre andel gåvor riskerar att minska återflödet av finansiella resurser till de internationella finansiella institutionerna. verkar för att en drastiskt ökad gåvoandel ska kompenseras. Därigenom säkerställs fondernas framtida finansiering. De internationella finansiella institutionerna förespråkar ökad internationell handel. Ofta ingår handelsfrämjande insatser i de program som ligger till grund för långivningen från institutionerna. införde IMF ett särskilt stöd till länder som drabbats av temporära betalningsbalansproblem till följd av liberaliserade handelsströmmar det s.k. Trade Integration Mechanism. Institutionerna har även inom andra forum verkat för ökad liberalisering av den internationella handeln. har gett sitt fulla stöd till institutionernas olika ansträngningar för att främja ökad internationell handel. Övervakning och förebyggande av finansiella kriser IMF:s övervakning av medlemsländernas ekonomier är viktig för att identifiera sårbara områden i enskilda länder samt för att ge underlag för rekommendationer så att länderna kan leva upp till internationellt överenskomna regelverk och föra en sund ekonomisk politik. Övervakningen sker dels genom landkonsultationer (s.k. Artikel IV-konsultationer), dels genom översyner av den finansiella sektorn i enskilda länder. Dessutom övervakas löpande den globala ekonomiska och finansiella utvecklingen. genomfördes en översyn av IMF:s övervakning (översyn sker ). I översynen konstateras bl.a. att övervakningen förbättrats men att den ytterligare bör inriktas på växelkurspolitik, finans- och penningpolitik samt finansiell stabilitet. Vidare konstateras att analysen av hur olika länders och regioners ekonomiska politik och problem påverkar andra länder och regioner bör förstärkas samt att analysen av de finansiella sektorerna och skuldnivåerna bör förbättras. Dessutom konstateras att uppföljningen av till olika länderna måste förbättras. IMF har gjort bedömningen att den globala konjunkturen förbättrats samt att stabiliteten i det internationella finansiella systemet är god. De rekommendationer som IMF utfärdat med anledning av konjunkturbilden är bl.a. att det krävs en gradvis åtstramning av penningpolitiken (dock i olika länder beroende på var i konjunkturen länderna befinner sig) samt att länderna bör utnyttja högkonjunkturen för att minska underskott i de offentliga finanserna, och rätta till tillväxthämmande strukturella problem. IMF har i sin övervakning också pekat ut de globala riskerna med stora underskott i bytesbalansen och motsvarande överskott i framför allt . I IMF:s Artikel IV-konsultation över den svenska ekonomin, som avslutades , noteras de senaste årens jämförelsevis goda ekonomiska utveckling och gynnsamma finanspolitiska ställning. framför dock IMF att bl.a. bör genomföra strukturella förändringar och öka arbetskraftsutbudet för att möta den demografiska utvecklingen. har det inom IMF diskuterats förslag om att införa särskilda låneprogram för att förebygga finansiella kriser. Tanken är att de enskilda länderna ska kunna låna medel från IMF för att genomföra olika reformprogram och därigenom förhindra uppkomsten av akuta kriser. Det har även diskuterats förslag om att införa särskilda IMF-program utan lånemöjligheter för länder som är i behov av intensifierad övervakning. Här är tanken att länder utan lånebehov med hjälp av IMF ska kunna skapa förtroende för landets ekonomiska utveckling utan att IMF:s utlåningsresurser utnyttjas. stöder IMF:s övervakning av medlemsländerna. har genom den nordisk-baltiska valkretsen särskilt drivit att IMF:s övervakning och analys av den finansiella sektorn och skuldnivåerna bör förbättras. driver också frågan om att IMF gradvis bör gå mot en obligatorisk publicering av sina landrapporter. offentliggörs rapporterna när medlemslandet godkänner att så sker. har i huvudsak ställt sig bakom IMF:s bedömningar av den globala ekonomiska och finansiella utvecklingen. har särskilt understrukit betydelsen av att öka den internationella handeln för att stärka den globala tillväxten. delar i många avseenden IMF:s syn på i årets Artikel IV-konsultation. I vissa avseenden har dock regeringen en annan uppfattning, bl.a. vad gäller den offentliga sektorns påverkan på de långsiktiga tillväxtförutsättningarna. har genom den nordisk-baltiska valkretsen ställt sig tveksamt till att införa särskilda program för att förebygga finansiella kriser, bl.a. med motiveringen att redan existerande instrument och program tillfredsställer de behov som kan finnas. Hantering av finansiella kriser och kreditgränser IMF:s uppgift är att i händelse av finansiell kris ge lån för införandet av ekonomiska reformprogram. Om ett enskilt lands skuldsituation bedöms som ohållbar ska den omstruktureras. presenterade IMF:s ledning en ny mekanism för omstrukturering av enskilda länders skulder. IMF:s medlemmar antog emellertid inte förslaget vid vårmötet , men beslutade att IMF skulle fortsätta att utveckla omstruktureringsprocessen på ett antal punkter. Bland annat skulle frågor om samordning, jämlik behandling av kreditorer, sammanslagning av skulder för att underlätta saneringsprocessen och transparens vidareutvecklas. IMF gavs också i uppdrag att uppmuntra införandet av särskilda omstruktureringsklausuler i nya obligationskontrakt. Klausuler i kontrakten innebär bl.a. att villkoren i kontrakten kan omförhandlas och revideras efter beslut av en majoritet av långivarna. Dessutom skulle IMF engagera sig i arbetet med att upprätta en frivillig kod för en bättre omstruktureringsprocess. har stora framsteg gjorts på området, enligt skrivelsen. En snabbt växande grupp av låntagare har infört särskilda klausuler vid obligationsupplåning, och arbetet med att införa en frivillig kod för omstruktureringsprocessen har avslutats. För att effektivt hantera finansiella kriser kan IMF i särskilda fall bevilja utlåning utöver IMF:s normala kreditgränser. Ett särskilt ramverk för denna exceptionella utlåning beslutades . innefattar stramare procedurer och kriterier än vid den normala utlåningen. gjordes en översyn av ramverket. IMF beslutade efter översynen att lämna ramverket oförändrat. kriterier hade enligt översynen bidragit till tydlighet och förutsägbarhet i den exceptionella utlåningen. anser att arbetet med införandet av obligationsklausuler och frivilliga koder i omstruktureringsprocessen inte är tillräckligt omfattande för att säkerställa en ordnad och skyndsam omstrukturering. Beslut om omstrukturering bör gälla en större andel av skulden än vad som gäller , och mekanismer måste skapas för att motverka att kreditorer försöker få återbetalning på sina fordringar via domstol. har framfört att hanteringen av finansiella kriser måste förbättras och att arbetet måste ges en högre prioritet inom IMF. stöder förlängningen av ramverket för exceptionell utlåning men anser att genomförandet av ramverket inte får bli för flexibelt. Det är viktigt att förutsägbarheten och jämlikheten i långivningen upprätthålls. Stödet till de fattigaste länderna IMF:s verksamhet i de fattigaste länderna är annorlunda än verksamheten i industriländerna och medelinkomstländerna, där det framför allt handlar om ekonomisk och finansiell övervakning. Huvudsyftet med verksamheten i de fattigaste länderna är att främja tillväxt och fattigdomsbekämpning och bidra till att millennieutvecklingsmålen nås. Arbetet omfattar rådgivning, tekniskt stöd, lån till förmånliga villkor och upprättande av reformprogram genom Poverty Reduction and Growth Facility (PRGF) samt stöd till skuld- avskrivningar inom ramen för HIPC-initiativet. Arbetet genomförs i nära samarbete med bl.a. och är koncentrerat till , dvs. att hjälpa länderna att uppnå och bibehålla ekonomisk och finansiell stabilitet. IMF:s verksamhet i de fattigaste länderna har varit föremål för en omfattande debatt och diskussion . presenterade IMF:s ledning förslag till hur den förmånliga utlåningen inom ramen för PRGF bättre skulle kunna anpassas till olika länders ekonomiska situation. Förslagen har antagits av medlemsländerna. IMF:s ledning uppmanades att lämna ytterligare förslag till hur stöd ska kunna ges till länder som drabbas av externa chocker men som inte har med IMF. har IMF även diskuterat frågan om hur den fortsatta finansieringen av PRGF-fonden ska säkerställas. Utan nya tillskott kommer utlåningsvolymen att halveras . Något beslut om den fortsatta finansieringen har ännu inte fattats. Ett antal medlemsländer menar att fonden även i fortsättningen ska finansieras med bilaterala medel. Andra pekar på alternativa finansieringsmetoder, som t.ex. utförsäljning eller uppvärdering av IMF:s guldreserv eller utnyttjande av IMF:s ordinarie utlåningsresurser. har aktivt gett stöd åt den pågående effektiviseringen av IMF:s roll i låginkomstländerna. I anslutning till detta har betonat vikten av att förbättra utformningen av reformprogrammen för dessa länder. har ställt sig bakom förändringen av utlåningen inom ramen för PR GF. ståndpunkt är att PRGF även i fortsättningen bör finansieras med bilaterala medel. Tillväxt och privat sektor Frågor om tillväxt och investeringar har på en rad olika sätt behandlats i arbete . publicerar en årlig publikation om investeringsklimatet i olika länder, och ett förbättrat investeringsklimat var temat för 2004. Under årsmötet diskuterades den privata sektorns möjligheter att bedriva verksamhet i utvecklingsländerna. Investeringsklimatet har stor betydelse för tillväxtbetingelserna och ger omfattande finansiellt stöd och rådgivning för att hjälpa enskilda länder att förbättra sitt investeringsklimat. Bankens utlåning är i detta fall en viktig signal för att stärka förtroendet bland privata investerare. Även infrastrukturen har stor betydelse för ländernas ekonomiska tillväxt. antog en handlingsplan för utökade satsningar på infrastruktur, då satsningarna på infrastruktur minskat till förmån för ökade investeringar inom olika sociala sektorer. Genomförandet av planen har varit framgångsrikt. Flera projekt har påbörjats och det analytiska arbetet på området har fördjupats. I arbete med att förbättra utvecklingsländernas investeringsklimat har betonat vikten av tydliga regler och ett utvecklat institutionellt ramverk. har förordat särskilda satsningar på en jämnare fördelning av inkomster och tillgångar i utvecklingsländerna för att öka förutsättningarna för att en ökad tillväxt även kommer de allra fattigaste till del. har välkomnat satsningar på infrastruktur med förbehållet att de inte sker på bekostnad av t.ex. investeringar inom det sociala området. Satsningar bör också enligt ha en direkt koppling till minskad fattigdom, och vid investeringar måste banken säkerställa att miljömässiga, sociala och finansiella krav uppfylls. Vid infrastrukturinvesteringar måste behovet av långsiktigt underhåll och kostnadstäckning uppmärksammas. Internationella utvecklingsfonden (, ) är organ för stöd till de fattigaste länderna. har förhandlingar förts om resurstillskott till . Enligt planen ska de avslutas ; den centrala frågan i förhandlingarna är att fastställa ett kriterium för fördelning av IDA:s resurser samt hur mycket som ska utgöras av gåvor. Det nya ramverket för bedömning av skuldbördor, som refererats ovan, har spelat en central roll i förhandlingarna. har gett stöd till förslaget om att fördelningen av gåvor ska ske utifrån bedömningen av mottagarlandets långsiktigt hållbara skuldnivå. har betonat att IDA:s verksamhet i fråga om fattigdomsbekämpning bör förstärkas ytterligare. Enligt bör IDA:s verksamhet även i fortsättningen främst utgöras av lånemedel, inte gåvomedel. Detta bl.a. för att tydliggöra rollfördelningen mellan FN och . Andelen gåvor i får inte bli alltför hög. Europeiska () grundades och verksamheten går ut på att stödja den ekonomiska omvandlingen i genom projektlån, krediter, riskkapitalinvesteringar och garantier. Projekten finansieras ofta tillsammans med andra multilaterala eller bilaterala institutioner.