yttr · GS05LU1y · 2005-01-01 00:00:00 — Vissa frågor rörande företagsinteckning Till finansutskottet har denna dag beslutat att till finansutskottet överlämna de under den allmänna motionstiden väckta motionerna 2004/05:L214 av m.fl. (c) (yrkande 1), 2004/05:L220 av m.fl. (mp) (yrkandena 1-3), 2004/05:L251 av m.fl. (kd) (yrkande 1), 2004/05:L257 av () (yrkandena 1 och 3), 2004/05:L274 av m.fl. (m) (yrkandena 1 och 2), 2004/05:L322 av (), 2004/05:L323 av (), 2004/05:L324 av (), 2004/05:L337 av m.fl. (fp) (yrkande 6), 2004/05:L372 av () (yrkande 1), 2004/05:N393 av m.fl. (kd) (yrkande 29), 2004/05:N398 av m.fl. (c) (yrkande 3), 2004/05:N408 av m.fl. (fp) (yrkande 3) och 2004/05:N413 av m.fl. (fp) (yrkande 5). Vad som föreslås i motionerna har statsfinansiella effekter, och över-lämnandet syftar till att möjliggöra en samordning av beredningen av mo-tions-förslagen med beredningen av regeringens proposition 2004/05:1 Budget-propositionen . Som underlag för finansutskottets ställnings-tagande i ärendet redovisar lagutskottet i detta yttrande, efter en bakgrunds-beskrivning och motionsredovisningar, sin syn på de frågor som behandlas i motionerna. I ärendet har en utfrågning ägt rum med företrädare för . Därutöver har företrädare för Företagar-för-bundet och framfört synpunkter på de i motionerna behandlade motionsförslagen. I ärendet har inkommit en skrivelse från Företagarna. Efterlevnaden av civilrättsliga regler om betalningsskyldighet regleras i sista hand av att en gäldenärs egendom tvångsvis genom konkurs eller utsökning kan användas för att tillgodose fordringsägarna. De väsentligaste bestämmel- serna om konkurs finns i konkurslagen (1987:672). Konkursförfarandet, som utgår från att gäldenären är på obestånd eller insolvent, har karaktär av gene- ralexekution där i princip all gäldenärens egendom tas i anspråk. Den ordning i vilken betalningsanspråken skall tillgodoses vid konkurs och utmätning regleras i förmånsrättslagen (1970:979) och i utsökningsbalken. Utgångspunkten är att alla fordringar har samma rätt. I förmånsrättslagen finns dock en uppräkning av vissa fordringar som har bättre rätt än andra, dvs. förmånsrätt, och vilken ordning som gäller mellan dessa s.k. prioriterade fordringar. I lagen görs skillnad mellan dels särskilda förmånsrätter, som avser enbart viss egendom och som gäller både i konkurs och vid utmätning, dels allmänna förmånsrätter, som avser all gäldenärens egendom och som gäller enbart i konkurs. Vid sidan av konkurs finns numera enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion ett särskilt insolvensrättsligt förfarande inom vars ramar åtgärder kan vidtas för att rekonstruera företag i kris som bedöms ha utsikter till en fortsatt lönsam verksamhet (prop. 1995/96:5 och 1995/96:115, bet. En sådan rekonstruktion kan innefatta såväl åtgärder som förbättrar rörelsens resultat som en uppgörelse med borgenärerna. I det insolvensrättsliga regelsystemet ingår även lönegarantilagen (1992:497) som en väsentlig del. Lagen syftar till att säkerställa att arbetstagare skall få betalning för sin lönefordran mot en arbetsgivare som försätts i konkurs. Lagen innebär sammanfattningsvis att staten under vissa närmare förutsättningar garanterar prioriterade fordringar på lön och pension samt att staten övertar fordringarna - med motsvarande förmånsrätt - och inträder i konkursen som borgenär på respektive löntagares plats. Med företagshypotek avses en särskild säkerhetsrätt som utvecklats för att näringsidkares rörelseegendom skall kunna utnyttjas som kreditsäkerhet utan att näringsidkaren behöver avstå från besittningen till egendomen. Bestämmelser om företagshypotek fanns tidigare i den numera upphävda lagen (1984:649) om företagshypotek. Lagen innebar att en näringsidkare genom inskrivning i ett särskilt register kunde beviljas företagsinteckning i sin näringsverksamhet. Som bevis för inskrivningen utfärdades ett företagshypoteksbrev att överlämnas till en borgenär som säkerhet för en fordran. Borgenären hade därmed säkerhet i form av företagshypotek och förmånsrätt till betalning ur den egendom som utgjorde underlag för inteckningen. Företagshypoteket gällde i den lösa egendom som tillhörde näringsidkaren och verksamheten. Underlaget kunde således skifta från tid till annan. Kassa- och banktillgodohavanden, aktier, obligationer, förlagsbevis och liknande skuldebrev omfattades inte av företagsinteckningen. En annan kategori av egendom som var undantagen från inteckningsunderlaget var egendom som kunde vara föremål för panträtt på grund av inteckning, exempelvis tomrätt, skepp och luftfartyg. Företagshypoteket gav, enligt 5 § förmånsrättslagen, särskild förmånsrätt och gällde således både vid konkurs och vid utmätning. Statens fordringar på skatt och allmänna avgifter hade, före , allmän förmånsrätt enligt 11 § förmånsrättslagen. Förmånsrätten omfattade bl.a. inkomstskatt, förmögenhetsskatt, fastighetsskatt och mervärdesskatt. Skatteförmånsrätten gällde efter de särskilda förmånsrätterna och den allmänna förmånsrätten för nya fordringar under rekonstruk-tionsförsök. Efter skatteförmånsrätten följde, enligt 12 § förmånsrättslagen, allmän förmånsrätt för fordringar avseende löntagares lön och annan ersättning på grund av anställningen. Eftersom det var fråga om en allmän förmånsrätt krävdes att arbetsgivaren försattes i konkurs för att fordringen skulle kunna göras gällande. I likhet med vad som gäller svarade staten, enligt lönegarantilagen, för förmånsberättigade lönefordringar i konkurs. fattade beslut om en genomgripande reform av förmånsrättslagstiftningen (prop. 2002/03:49, bet. LU17, rskr. Reformen syftade i huvudsak till att underlätta för företag att genomföra företagsrekonstruktion i stället för att gå i konkurs, att bidra till att kreditgivning och kreditprövning ytterligare inriktas på ett projekts utsikter till lönsamhet, att insolvenshanteringen sker mer skyndsamt, att oprioriterade borgenärer får bättre utdelning samt att stärka löneskyddet för de anställda vid konkurs. reform av förmånsrättslagstiftningen var avsedd att utgöra en grundläggande del i ett långsiktigt och generellt arbete med en från många håll såsom önskvärd sedd reformering av den civilrättsliga lagstiftning som påverkar kreditgivning och insolvenshantering. I sammanhanget kan nämnas att det pågår arbete i med att utarbeta direktiv till en utredning om ett samlat insolvensförfarande. Till grund reform av förmånsrättslagstiftningen låg slutbetänkande (SOU 1999:1) Nya förmånsrättsregler. Kommitténs förslag innebar sammanfattningsvis att förmånsrätten för skatter och avgifter skulle avskaffas, att löneförmånsrätten och lönegarantin skulle reformeras och att företagshypoteket skulle omvandlas till en företags-inteckning med allmän förmånsrätt i hälften av gäldenärens egendom. behandlade utskottet ett antal motioner (m, kd och fp) med krav på att förslag helt eller delvis skulle genomfö I det av godkända betänkandet 2001/02:LU26 ställde sig ett enigt utskott bakom motionskraven och uttalade att regeringen, , borde återkomma till med lagförslag i enlighet med vad kommittén föreslagit (rskr. I den till överlämnade propositionen 2002/03:49 Nya förmånsrättsregler tillgodosåg regeringen i allt väsentligt de av lagutskottet uttalade önskemålen. I sammanhanget kan nämnas att utskottet företog en delegationsresa till och därvid inhämtade information om erfaren-het-erna av förmånsrättsordningen i , en ordning som ligger helt i linje med förslag. Närmare om innebörden av reform Genom den nya lagstiftningen har företagshypoteket omvandlats till en företagsinteckning med allmän förmånsrätt i av all gäldenärens egen-dom, sedan borgenärer med bättre förmånsrätt fått betalt (11 § förmåns-rätts-lagen). Lagen om företagshypotek har ersatts av en ny lag (2003:528) om företagsinteckning. Vidare har förmånsrätten avseende dels hyra och arrende, dels skatter och avgifter avskaffats. Vad gäller löneskyddet har det maximala beloppet för lönegarantin höjts från till fyra prisbasbelopp (f.n. ). Den tid under vilken lönegaranti kan utgå har utökats från . har förmånsrätten för lönefordringar begränsats till tio prisbasbelop (f.n. ). Den nya lagstiftningen innebär även förändringar i fråga om ett konkursbos ansvar för hyra och uppsägningslön. Lagstiftningen har trätt i kraft . I de fall en före-tags-inteckning har beviljats före gäller dock, enligt punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen om företagsinteckning, lagen (1984:649) om företagshypotek fram till . Därefter skall inteckningen anses som en företagsinteckning enligt den nya lagen och företags-hypo-teksbrevet som ett företagsinteckningsbrev på samma belopp. Av punkt 4 i övergångsbestämmelserna till lagen (2003:535) om ändring i förmånsrättslagen framgår att om de nya bestämmelserna, vid en tillämpning , skulle ha medfört att ett företagshypotek tillsammans med övriga säkerheter inte längre hade utgjort betryggande säkerhet och ställer gäldenären inte inom efter anmodan kompletterande säkerhet som borgenären skäligen kan nöja sig med, får borgenären före säga upp den fordran för vilken företagshypoteket upplåtits till betalning . Detta gäller även om längre uppsägningstid har avtalats eller om uppsägning inte får ske. Har borgenären före väckt talan om betalning och anmält detta till inskrivningsmyndigheten för företagsinteckning gäller, enligt punkt 4, under vissa förutsättningar äldre bestämmelser i fråga om förmånsrätt som följer med företagshypotek i en konkurs eller en utmätning. I motion L274 av m.fl. (m) anförs att farhågorna att reformen skulle leda till försämrade möjligheter att erhålla kredit, särskilt i glesbygd, har besannats. Läget är nu kritiskt för de företag som inte har någon marginal i sina säkerheter. Motionärerna anser därför att skall besluta att återge företagsinteckningen dess fulla värde. I motionen yrkas att , med ikraftträdande , skall besluta om ändringar i 11 § förmånsrättslagen som innebär att paragrafen får följande lydelse: Allmän förmånsrätt följer därefter med företagsinteckning i den egendom som återstår sedan borgenärer med förmånsrätt enligt 4, 4 a, 6-8, 10 och 10 a §§ har fått betalt (yrkande 1). I samma motion yrkas - för det fall yrkande 1 inte vinner bifall - att skall besluta att skjuta upp ikraftträdandet av de ändrade förmånsrättsreglerna så att för företagshypotek på grund av en inteckning som har beviljats före skall äldre bestämmelser tillämpas till (yrkande 2). I motion N398 av m.fl. (c) understryks att redan då reformen beslutades gjorde gällande att de nya reglerna skulle kunna komma att försvåra för småföretagare att erhålla krediter. Motionärerna menar att dessa farhågor har besannats . Sålunda har svårigheterna att erhålla krediter ökat i hela landet. Det är därför, menar motionärerna, nödvändigt att - i avvaktan på en konsekvensanalys - senarelägga förändringarna av de äldre företagsinteckningarna till . I motionen begärs ett tillkännagivande härom (yrkande 3). I motionerna L214 av m.fl. (c) (yrkande 1) och L372 av () (yrkande 1) finns yrkanden med samma inriktning. m.fl. (mp) framhåller i motion L220 att reformen av förmånsrättslagstiftningen medfört att små och medelstora företag fått svårare att låna i bank. I stället för att, som lagstiftaren avsett, göra mer gedigna kreditprövningar har bankerna krävt kompletterande säkerhet i form av bl.a. factoring och borgen. Syftet med reformen har således, menar motionärerna, undergrävts genom bankernas agerande. I motionen yrkas att beslutar om lagändringar som innebär att steg två i reformen, dvs. omvandlingen av äldre företagshypotek, skjuts upp till tidigast (yrkande 1). Motionärerna yrkar vidare i samma motion att skall besluta om lagändringar som innebär att företagsinteckningar som utfärdats skall gälla i av egendomen (yrkande 2). I motion L220 av m.fl. (mp) yrkas även att skall besluta att företagsinteckningar beviljade efter ges ett värde som motsvarar av egendomens värde till dess att en konsekvensanalys upprättats som kan ligga till grund för beslut kring samtliga företagsinteckningar och deras värde (yrkande 3). I motion L337 av m.fl. (fp) framhålls att samstämmiga uppgifter pekar på att reformen medfört skärpta krav på säkerheter och att kredit givarna nu förbereder ytterligare krav som villkor för förlängning av redan befintliga krediter. Det finns, menar motionärerna, all anledning att befara att kreditgivarnas krav kommer att medföra betydande problem för småföretagarna. Förändringen av företagsinteckningens värde bör därför senareläggas . Under uppskovet kan det göras en noggrann analys av konsekvenserna av reformen för kreditgivningen. I motionen yrkas att beslutar om en ändring i punkt 2 i övergångsbestämmelserna till lagen (2003:535) om ändring i förmånsrättslagen så att bestämmelsen får följande lydelse: I fråga om företagshypotek på grund av en inteckning som har beviljats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser i konkurser som har beslutats på grund av ansökningar som inkommit före . Vidare yrkas att upphäver punkt 4 i övergångsbestämmelserna (yrkande 6). I motionerna N408 av m.fl. (fp) (yrkande 3) och N413 av m.fl. (fp) (yrkande 5) begärs tillkännagivanden om att övergångstiden för ändringarna i förmånsrättslagen skall förlängas. I motion L251 av m.fl. (kd) anförs att , då reformen beslutades, ansåg att helheten i förslaget var bra, men att man var tveksam i fråga om vilka konsekvenser en så pass stor sänkning av företagshypotekets värde skulle få, särskilt i glesbygd. Det avgörande skälet till att man ställde sig bakom propositionen var de skarpa skrivningarna i utskottsbetänkandet om vikten av en snar utvärdering av reformen och beredskap hos regeringen för att vid behov kunna vidta ytterligare åtgärder på området. Enligt vad som anförs i motionen kom det signaler om att det förelåg risk för att kapitaltillgången för små och medelstora företag försämrats. Regeringen har, menar motionärerna, negligerat dessa signaler och inte ens påbörjat det utvärderingsarbete som utlovats och som krävt. Det förefaller således som att regeringen inte har någon beredskap för att vidta åtgärder om det skulle behövas efter . Motionärerna förordar därför att det slutliga ikraftträdandet av reformens andra steg skjuts upp till . I motionen yrkas att , med ikraftträdande , beslutar om en ändring i punkt 2 i övergångsbestämmelserna till lagen (2003:535) om ändring i förmånsrättslagen som innebär att paragrafen får följande lydelse: I fråga om företagshypotek på grund av en inteckning som har beviljats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser fram till . Motionärerna yrkar vidare att skall upphäva punkt 4 i övergångsbestämmelserna (yrkande 1). I motion N393 av m.fl. (kd) begärs ett tillkännagivande om att reformens andra del skall skjutas upp till (yrkande 29). () begär i motion L257 ett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt skall återkomma till med lagförslag som innebär att en företagsinteckning under i varje fall ges ett värde som motsvarar av den intecknade egendomens värde (yrkandena 1 och 3). Yrkanden med huvudsakligen samma inriktning finns i motionerna L322 av (), L323 av () och L324 av (). Inledningsvis vill utskottet framhålla att konkursinstitutet är nödvändigt i ett utvecklat och dynamiskt samhälle och kan ses som en integrerad del av en fungerande marknadsekonomi. Genom konkurs kan verksamhet som saknar bärkraft avvecklas i ordnade former. Finns det anledning att anta att gäldenären försökt gynna någon borgenär framför övriga, kan en konkurs även vara den lämpligaste utvägen för att möjliggöra återvinning av en otillbörlig transaktion eller för att förhindra ytterligare sådana transaktioner. En konkurs innebär dock ofta värdeförstöring. Svårigheter föreligger nämligen att under konkursen driva verksamheten på ett affärsmässigt sätt. De tillgångar och andra värden som finns i företaget, exempelvis goodwill, kan i många fall gå förlorade. Vidare kan konkursförvaltningen vara kostnadskrävande. Mot denna bakgrund har arbetet på det insolvensrättsliga området under varit inriktat på att bl.a. skapa former och förutsättningar för att livskraftiga företag som hamnat i ekonomiskt trångmål skall kunna rekonstrueras och att onödiga konkurser undviks. Ett viktigt steg i detta arbete var beslut att anta lagen om företagsrekonstruktion. Härigenom har tillskapats ett insolvensrättsligt institut som medger att företag i kris får rådrum att lösa sina problem och som möjliggör en ändamålsenlig återuppbyggnad av livskraftiga företag. Som utskottet framhöll lagstiftningsärende innebär reforme-rin-gen av förmånsrättslagstiftningen ytterligare ett viktigt steg i strävan att uppnå en lagstiftning på det insolvensrättsliga området som ökar möjligheterna att uppnå rekonstruktionslösningar. Reformen är således, enligt utskottets mening, väl ägnad att skapa goda förutsättningar för en rad positiva effekter, bl.a. vad gäller en ökad intressegemenskap mellan borgenärerna och mer likställda konkurrensförhållanden mellan konkursbon och andra företag. Till fördelarna hör också att kreditgivning och kredituppföljning ytterligare kan komma att inriktas på ett projekts lönsamhetsutsikt, att oprioriterade fordringar kan få bättre utdelning i konkurs och att arbetstagarnas löneskydd förbättras. Som nämnts inledningsvis utgör den nya lagstiftningen också en grundläggande del av och en klart uttalad förutsättning för en långsiktig och generell reformering av den civilrättsliga lagstiftning som påverkar kredit-givningen och kredithanteringen. I motionerna finns yrkanden som går ut på att omvandlingen av äldre före-tags-hypotek skall skjutas upp under i varje fall alternativt att företags-inteckningen skall ges ett värde som motsvarar av säkerhets-under-lagets värde. Som skäl härför har åberopats att förändringarna vad gäller företagshypoteket inneburit att kreditgivningen till små och medelstora företag påverkats negativt, särskilt i glesbygd, samt att kreditgivarna kommit att ställa krav på kompletterande säkerheter och nekat förlängning av redan befintliga krediter. Företrädare för har, med anledning av vad som anförts i motionerna, inför utskottet framhållit att kreditgivningen fungerar väl och att ett bifall till motionsförslagen skulle innebära minskade intäkter för staten, huvudsakligen i form av lägre utdelning på fordringar avseende skatt och avgifter, med . Utskottet har, från sina utgångspunkter, inte anledning att ifrågasätta dessa uppgifter. Med hänsyn till vad som sålunda framkommit om motionsförslagens statsfinansiella effekter bör den fortsatta beredningen av motionerna, enligt utskottets mening, ske inom ramen för behandlingen av budgetpropositionen för (prop. 2004/05:1). Utskottet har därför denna dag beslutat att, med detta yttrande, överlämna motionerna till finansutskottet. I sak vill lagutskottet erinra om att reformens konsekvenser för kredit-givningen, särskilt i fråga om små och medelstora företag, ägnades särskild uppmärksamhet lagstiftningsärende (se prop. 2002/03:49 sid. 92 ff., 109 ff.) Regeringen fann därvid sammanfattningsvis att den föreslagna förändringen av företagshypoteket allmänt sett inte var förenad med sådana risker för kreditgivningen eller att den skulle komma att medföra sådana kreditkostnader att dessa utgjorde skäl att inte genomföra förslaget. Inte heller konsekvenserna inom den regionalpolitiska utvecklingen hindrade, enligt regeringen, att reformen genomfördes. Utskottet hade för sin del ingen annan uppfattning i frågan och ställde sig således bakom förslaget att omvandla företagshypoteket till en allmän förmånsrätt. Mot bakgrund av den oro och den osäkerhet vad gäller effekterna på kreditgivningen som trots allt framkommit under beredningen av ärendet gjorde utskottet dock en något försiktigare bedömning än regeringen. Kvotdelen borde därför, menade utskottet, bestämmas till av värdet av gäldenärens egendom i stället för hälften, som regeringen föreslagit. Vad motionärerna i förevarande ärende anfört utgör enligt utskottets mening inte skäl att frångå tidigare ställningstaganden och skjuta upp omvandlingen av äldre företagshypotek till företagsinteckning eller att i något avseende ändra företagsinteckningens värde. Sådana ändringar i gällande rätt som motionärerna vill ha till stånd skulle, enligt lagutskottets bedömning, skapa oöverblickbara konsekvenser för såväl näringsidkare som kreditgivare. Förutsebarhets- och rättssäkerhetsaspekter talar således med styrka emot att det nu görs några förändringar av lagstiftningen. Det går inte heller att bortse från att många näringsidare och kreditigivare redan har anpassat sig till den ordning som är avsedd att gälla efter varför också konkurrensaspekter utgör skäl mot att inte förlänga den tid under vilken olika kreditvillkor kommer att tillämpas. Som påpekats av företrädare för skulle ett bifall till motionsyrkandena kräva ingående beredningsarbete, bl.a. vad gäller behovet av övergångsregler till den nya lagstiftningen och samordningen med lagstiftningen på stämpelskatteområdet (jfr prop. 2003/04:165, bet. SkU2), ett arbete som knappast är praktiskt möj-ligt att hinna med . Avslutningsvis vill utskottet påminna om att regeringen beslutat att ge () i uppdrag att utvärdera reformens effekter, bl.a. vad gäller kapitalförsörjningen till företagen, varvid särskilt situationen för små och medelstora företag, liksom entreprenörer, i olika delar av landet skall uppmärksammas. För det fall detta utvärderingsarbete skulle ge vid handen att det föreligger behov av ändringar i gällande regler om företagsinteckning utgår utskottet från att regeringen återkommer med erforderliga lagförslag. Med det anförda förordar utskottet att finansutskottet avslår samtliga motionsyrkanden. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), Rezene Tesfazion (s), (), (), (), (), () och (). Vissa frågor rörande företagsinteckning (), (), (), (), () och () anför: Inledningsvis vill vi framhålla att konkursinstitutet är nödvändigt i ett utvecklat och dynamiskt samhälle och kan ses som en integrerad del av en fungerande marknadsekonomi. Genom konkurs kan verksamhet som saknar bärkraft avvecklas i ordnade former. Finns det anledning att anta att gäldenären försökt gynna någon borgenär framför övriga, kan en konkurs även vara den lämpligaste utvägen för att möjliggöra återvinning av en otillbörlig transaktion eller för att förhindra ytterligare sådana transaktioner. En konkurs innebär dock ofta värdeförstöring. Svårigheter föreligger nämligen att under konkursen driva verksamheten på ett affärsmässigt sätt. De tillgångar och andra värden som finns i företaget, exempelvis goodwill, kan i många fall gå förlorade. Vidare kan konkursförvaltningen vara kostnadskrävande. Mot denna bakgrund har arbetet på det insolvensrättsliga området under varit inriktat på att bl.a. skapa former och förutsättningar för att livskraftiga företag som hamnat i ekonomiskt trångmål skall kunna rekonstrueras och att onödiga konkurser undviks. Ett viktigt steg i detta arbete var beslut att anta lagen om företagsrekonstruktion. Härigenom har tillskapats ett insolvensrättsligt institut som medger att företag i kris får rådrum att lösa sina problem och som möjliggör en ändamålsenlig återuppbyggnad av livskraftiga företag. I huvudsak står vi bakom reform av förmånsrättslagstiftningen vad gäller avskaffandet av förmånsrätten för skatter och avgifter, omvandlingen av företagshypoteket till en företagsinteckning med allmän förmånsrätt och förändringarna av lönegarantin och löneförmånsrätten. Men vi finner att de farhågor vi hyste om försämrade möjligheter för små och medelstora företag att erhålla krediter har besannats. Detta är särskilt tydligt utanför storstadsområdena. Läget är kritiskt, särskilt för de företag som har små marginaler i sina säkerheter. Det föreligger stor risk för att dessa företag kommer att mötas av krav på ytterligare säkerheter, amorteringar och i värsta fall uppsagda krediter med risk för åtföljande konkurs.